Кропивницький апеляційний суд
Провадження № 11-кп/4809/336/23 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст.190 КК України Доповідач у ІІ інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2023 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000044 заапеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 27 березня 2023 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, освіта базова загальна середня, уродженець та житель АДРЕСА_1 , не працюючий, особа з інвалідністю 2 групи, не одружений, раніше судимий

- 15.09.2020 Новоукраїнським районним судом Кіровоградської області за ч.3 ст.185, ч.3 ст.297, ч.1 ст.70 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з випробувальним на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком на 2 роки, судимість не знята та не погашена,

засуджений за ч. 2 ст. 190 КК Українидо покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ч.1 ст.71 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 15.09.2020 та призначити за сукупністю вироків остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири ) роки 4 (чотири ) місяці.

Строк покарання обвинуваченому ОСОБА_8 обчислювати з дня набрання вироком законної сили з моменту затримання.

Стягнуто з ОСОБА_8 процесуальні витрати за проведення експертизи в кримінальному провадженні в Кіровоградському НДЕКЦ МВС України в розмірі 755 ( сімсот п`ятдесят п`ять) гривень 12 копійок.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази у кримінальному провадженні.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду ОСОБА_8 повторно заволодів чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), тобто кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст.190 КК України за таких обставин.

ОСОБА_8 12.06.2022 близько 16.00 години точного часу не встановлено, перебував на місцевому пляжі, що розташований в селі Карбівка Новоукраїнського району Кіровоградської області, де також знаходилася його знайома ОСОБА_9 .

В цей час у ОСОБА_8 виник злочинний умисел на заволодіння чужим майном, а саме мобільним телефоном Samsung Galaxy A01 2/16 GB Red ( Imei1: НОМЕР_1 , Imei 2: НОМЕР_2 ), вартістю 2066 гривень 33 копійки ( дві тисячі шістдест шість гривень 33 копійки).

ОСОБА_8 реалізуючи свій злочинний умисел направлений на заволодіння мобільним телефоном Samsung Galaxy A01 2/16 GB Red, який належить ОСОБА_9 , не маючи наміру повертати вказане майно, діючи умисно, переслідуючи корисливу мету, під приводом необхідності здійснення дзвінка, повторно, шляхом зловживання довірою, заволодів зазначеним мобільним телефоном, вартістю 2066 грн 33 копійки.

Після чого ОСОБА_8 з вказаним майном з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись Samsung Galaxy A01 2/16 GB Red (Imei1: 90713, Imei 2: НОМЕР_2 ) на власний розсуд, чим спричинив потерплій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вищевказану суму.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати вирок районного суду та призначити новий розгляду матеріалів кримінального провадження у суді першої інстанції.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що під час розгляду даного кримінального провадження, судом не було встановлено те, що обвинувачений ОСОБА_8 , у звзяку з хворобою легень, перебуває на «Д» обліку в Комунальному некомерційному підприємстві «Кіровоградський обласний фтизіопульмонологічний медичний центр Кіровоградської обласної ради» та має II групу інвалідності з 08.02.2022 року.

Судом першої інстанції дії обвинуваченого було кваліфіковано за ч.2 ст.190 КК України, однак за змістом диспозиції ст.190 КК України шахрайство полягає у заволодінні чужим майном або придбанні права на нього шляхом обману потерпілого чи зловживанням його довірою. При цьому суб`єктивна сторона шахрайства передбачає наявність прямого умислу.

Між тим, а ні з обвинувального акту, а ні з досліджених судом доказів та показань потерпілої, не вбачається в чому ж саме полягав умисний характер дій обвинуваченого ОСОБА_10 , направлених на заволодіння майном потерпілої шляхом шахрайства.

Вважає, що стороною обвинувачення у порушення вимог ст. 91 КПК України, яка зобов`язує сторону обвинувачення не тільки встановлювати, але і доказувати подію кримінального правопорушення взагалі не з`ясовано, яким саме способом було вчинено шахрайство обвинуваченим ОСОБА_10 , що унеможливило здійснення обвинуваченим ефективного захисту.

Також, з врахуванням того, що обвинувачений є інвалідом ІІ групи, має базову загальну освіту, тобто є недостатньо освіченою особою, в порушення зазначених вимог закону, судом першої інстанції не вирішено питання щодо необхідності забезпечити обвинуваченому захисника. За таких обставин, за відсутності захисника в судовому засіданні для забезпечення захисту інтересів обвинуваченого, висновок суду першої інстанції під час розгляду даного кримінального провадження, є помилковим.

Судовий розгляд в суді першої інстанції, який відбувся без участі захисника та з порушенням вимог ст. 349 КПК України, оскільки при вирішенні питання про обсяг дослідження доказів поза увагою суду залишилося те, що обвинувачений ОСОБА_10 є юридично неграмотним та за відсутності захисника є сумнівним розгляд даного кримінального провадження.

Також, суд першої інстанції, належним чином не з`ясував всіх обставин справи, позиції потерпілої сторони, а також не роз`яснив обвинуваченому щодо права отримати допомогу безоплатного захисника, тим самим допустив порушення зазначених вимог закону.

Враховуючи наведене, захист вважає, що зазначені істотні порушення - є процесуально неприпустимим при судовому розгляді, оскільки, в такий спосіб порушуються загальні засади забезпечення права на захист, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, безпосередності дослідження доказів і змагальності сторін у процесі, законності та одночасно обґрунтованості судового рішення, що передбачено як обов`язкова вимога у ст. 370 КПК України, а також містяться у ст. 7 КПК України - серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 ,які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, яка заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залити без задоволення, з таких підстав.

Суд першої інстанції також обґрунтовано визнав ОСОБА_8 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України,що в повному обсязі підтверджується дослідженими в судовому засіданні суду першої інстанції належними та допустимими доказами, яким суд першої інстанції дав належну оцінку та навів у вироку.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 не визнав себе винним. Вказав, що телефон у ОСОБА_11 взяв, щоб викликати таксі. Оскільки вона була в стані алкогольного сп`яніння вирішив залишити у себе, що вона його не втратила.

Наступного дня ОСОБА_9 приїхала до нього і він повернув їй телефон. Вважає неправдивою інформацією те, що він добровільно видав телефон в працівникам поліції 17.06.2022 року в ході огляду місця події.

Проте, допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, в судовому засіданні надав показання, що приблизно 12.06.2022 близько 16.00 години відпочивали з Петром та Шевченко Світланою у селі Карбівка Новоукраїнського району Кіровоградської області. В подальшому у ОСОБА_9 обвинувачений попросив мобільний телефон що зателефонувати сестрі та думав, що потерпіла під час гулянки забуде про телефон, а тому забрав телефон собі додому.

Зазначеним телефоном заволодів для власного використання. Свою вину обвинувачений визнав повністю та просив застосувати до нього штраф.

Крім даних показань обвинуваченого, свідків, вина ОСОБА_8 підтверджується дослідженими в суді першої інстанції доказами, а саме:

- висновком експерта НДЕКЦ від 24.06.2022 СЕ - 19/112-22/4361-ТВ, ринкова вартість станом цін на 12.06.2022 не представленого на експертизу мобільного телефону Samsung Galaxy A01 2/16 GB Red (Imei1: НОМЕР_1 , Imei 2: НОМЕР_2 ) складає 2066 гривень 33 копійки;

- протоколом огляду місця події від 17.06.2022 з фототаблицями, слідчою зафіксований факт видачі ОСОБА_8 мобільного телефону Samsung Galaxy A01 2/16 GB Red (Imei1: НОМЕР_1 , Imei 2: НОМЕР_2 );

- протоколом проведення слідчого експерименту від 18.07.2022 ОСОБА_8 відтворив та розповів слідчій обставини щодо заволодіння шахрайським шляхом телефоном ОСОБА_9 . Також суд в судовому засіданні оглянув відео проведення слідчого експерименту.

Крім досліджених доказів суд першої інстанції перевірив відповідність внесення до ЄРДР відомостей щодо кримінального правопорушення за № 0000044, а також заяву ОСОБА_9 від 13.06, 2022, яка просила притягнути до відповідальності її знайомого ОСОБА_8 , який шахрайським шляхом заволодів телефоном.

Проаналізувавши зазначені докази та обставини вчинення злочину, колегія суддів дійшла висновку, що вказані докази в сукупності беззаперечно вказують на причетність обвинуваченого ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, а тому суд першої інстанції правильно кваліфікував його дії, як повторно заволодів чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство).

Доводи апеляцій про розгляд справи на підставі ст. 349 КПК України, є такими, що не знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду та спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Також не можуть бути враховані доводи захисту про призначення нового розгляду підстав не обізнаності, оскільки як вбачається з матеріалів кримінального провадження останній має базову середню освіту.

При цьому, необхідно зазначити про те, що ОСОБА_8 раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності та розуміє необхідність виконання покладених обов`язків передбачених ст. 75 КК України.

Також, в матеріалах справі відсутні жодні докази на підтвердження того, що ОСОБА_8 страждає психічним захворюванням, знаходився в тимчасовому хворобливому стані, не міг усвідомлювати свої дії і керувати ними, не підпадає під дію ч.1 ст.19 КК України.

Що стосується доводів про те, що ОСОБА_8 не причасний до чинення кримінального правопорушення, необхідно зазначити наступне.

В суді першої інстанції ОСОБА_8 надав показання, що приблизно 12.06.2022 близько 16 години відпочивали з Петром та Шевченко Світланою у селі Карбівка Новоукраїнського району Кіровоградської області. В подальшому у ОСОБА_12 обвинувачений попросив мобільний телефон що зателефонувати сестрі та думав, що потерпіла під час гулянки забуде про телефон, а тому забрав телефон собі додому. Зазначеним телефоном заволодів для власного використання.

Крім того, під час проведення слідчого експерименту від 18.07.2022 ОСОБА_8 відтворив та розповів слідчій обставини щодо заволодіння шахрайським шляхом телефоном ОСОБА_9 .

Відповідно до протоколу огляду місця події від 17.06.2022 з фототаблицями, слідчою зафіксований факт видачі ОСОБА_8 мобільного телефону Samsung Galaxy A01 2/16 GB Red (Imei1: НОМЕР_1 , Imei 2: НОМЕР_2 ).

Таким чином враховуючи те, що відповідно до заяви ОСОБА_9 від 13.06.2022, яка просила притягнути до відповідальності її знайомого ОСОБА_8 , який шахрайським шляхом заволодів телефоном, а також те, що ОСОБА_8 надавав показання як під час досудового розслідування так і в суді першої інстанції щодо обставин заволодіння телефоном, та у протоколі огляду місця події від 17.06.2022 з фототаблицями, слідчою зафіксований факт видачі ОСОБА_8 мобільного телефону, колегія судді залишає без задоволення доводи апеляцій про те, що ОСОБА_8 не причасний до чинення кримінального правопорушення, як такі, що надані з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Що стосується доводів заяви потерпілої в якій вогна зазначає про те, що вона добровільно надала обвинуваченому ОСОБА_8 мобільний телефон, необхідно зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи вироком Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 15.09.2020 ОСОБА_8 засуджено за ч.3 ст.185, ч.3 ст.297, ч.1 ст.70 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі та звільнено від відбування покарання з випробувальним на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком на 2 роки.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення під час іспитового строку за попереднім вироком.

Статтями 129, 131-1 Конституції України передбачено, що конституційною функцією прокурора і засадою судочинства є підтримання прокурором публічного обвинувачення в суді.

Специфіка здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення регламентується главою 36 КПК України. Так, особливостями кримінального провадження у формі приватного обвинувачення є:

1) підставою для початку досудового розслідування кримінального провадження у формі приватного обвинувачення є подання потерпілим (фізичною чи юридичною особою) до слідчого, прокурора, іншої службової особи органу, уповноваженого на початок досудового розслідування, заяви про вчинення кримінальних правопорушень, вичерпний перелік яких закріплено в ст. 477 КПК України (ч. 4 ст. 26, ч. 1 ст. 478 КПК України);

2) відмова потерпілого, а у випадках, передбачених КПК України, його представника, від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження (ч. 4 ст. 26, п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України).

Кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 190 КК України, здійснено у формі публічного обвинувачення.

В той же час ст. 384 КК України встановлено відповідальність за завідомо неправдиве показання потерпілого.

В даному випадку, у разі порушення перед судом питання про закриття кримінального провадження з підстав того, що потерпіла ОСОБА_9 надала неправдиві показання про вчинення кримінального правопорушення, можливе після притягнення останньої до кримінальної відповідальності за ст. 384 КК України.

Враховуючи наведене колегія суддів ставиться критично та вважає необґрунтованими доводи заяви потерпілої про те, що вона добровільно надала обвинуваченому ОСОБА_8 мобільний телефон, як такі, що надані з метою уникнення обвинуваченим відбуття покарання.

При цьому, надання заяви про відсутність претензій або навіть показань безпосередньо в судовому засіданні потерпілою ОСОБА_9 не може бути беззаперечною підставою для закриття кримінального провадження, оскільки вказані твердження та дії потерпілої повинні бути перевірені на предмет наявності складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 384 КК України.

В той же час, посилання потерпілої ОСОБА_9 про те, що її суд не викликав в судове засідання спростовуються заявою останньої наявної в матеріалах справи, відповідно до якої остання просить проводити судові засідання без іі участі, оскільки не має змоги чим добратися до суду.

Також, колегія судді не може визначити протокол проведення слідчого експерименту неналежним доказом, з огляду на наступне.

Термін «показання» в контексті ч. 4 ст. 95 КПК використовується для позначення відомостей, які надаються в судовому засіданні під час судового провадження. Правило, закріплене в цій нормі, має застосовуватися лише до відомостей, що відповідають ознакам показань як самостійному процесуальному джерелу доказів за вимогами ст. 95 цього Кодексу.

Водночас, метою слідчого експерименту відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Проведення за участю свідка слідчого експерименту з метою перевірки й уточнення таких відомостей, крім отримання відомостей, передбачає також здійснення учасниками слідчого експерименту певних дій, спрямованих на досягнення мети цієї слідчої (розшукової) дії.

Ч. 4 ст. 95 КПК незастосовується до показань, наданих під час слідчого експерименту, однак зазначив, що вони можуть бути визнані допустимими доказами, якщо при проведенні цієї слідчої дії була додержана належна процедура. На обґрунтування цього сторона обвинувачення має надати докази того, що:

- до особи, яка приймала участь у слідчій дії, не застосовувався протиправний тиск;

- слідча дія проведена за власною волею такої особи та її вільним волевиявленням;

- вона усвідомлювала право мовчати і не свідчити проти себе;

- її права на захист і правову допомогу були забезпечені;

- у слідчій дії приймали участь поняті або здійснювався її безперервний відеозапис;

- права та процесуальні наслідки участі особи в проведенні слідчого експерименту були детально і ґрунтовно роз`яснені.

Також, якщо слідчий експеримент полягає лише у повідомленні підозрюваним відомостей про факти і не містить відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення необхідних дослідів чи випробувань, він має розцінюватися як повторний допит і не може мати в суді доказового значення з огляду на частину 4 статті 95 КПК.

Як вбачається з протоколу слідчого експерименту від 18.07.2022 вказану слідчу дію проведено за участю підозрюваного ОСОБА_8 та понятих показав, на якій

ОСОБА_8 не лише розповідав про обставини вчинення злочину, але і продемонстрував, яким чином він заволодів мобільним телефоном. Вказану слідчу дію було проведено за його добровільною згодою.

Таким чином, у цьому випадку відсутні підстави для ототожнення показань та протоколу слідчого експерименту, які є окремими процесуальними джерелами доказів для встановлення обставин, що підлягають доказуванню в кримінальному провадженні відповідно до ст. 91 КПК, а тому колегія судді не може визнати протокол проведення експерименту від 18.07.2022 року неналежним доказом.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до висновку, що істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку або перешкоджали чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок, не встановлено.

Також, не встановленого упередженого ставлення суду до обвинуваченого ОСОБА_8 під час розгляду справи. З протоколу судового засідання та технічного запису вбачається, що суд першої інстанції належно роз`яснив обвинуваченому його права у тому числі право мати захисника та отримання правової допомоги за рахунок держави.

Приймаючи до уваги викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що процесуальні права обвинуваченого та їх реалізація в ході судового розгляду справи були забезпечені та дотримані, і їх істотних порушень, не встановлено.

Відповідно до змісту положень ст. 50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції, у відповідності до ст. 65 КК України, у повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії не тяжких, особу винуватого, який по місцю проживання характеризується негативно, молодий вік, не одружений, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше судимий 15.09.2020 Новоукраїнським районним судом Кіровоградської області за ч.3 ст.185, ч.3 ст.297, ч.1 ст.70 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком на 2 роки, судимість не знята та не погашена.

Крім того судом враховано і відомості досудової доповіді відносно особи обвинуваченого, а саме ОСОБА_8 раніше судимий, вину у вчинені злочину визнав повністю та щиро розкаявся. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий. Ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як високий. Ймовірність виправлення обвинуваченого без обмеження волі та позбавлення волі становить велику небезпеку для суспільства.

Враховано наявність обставини, що пом`якшує покарання - щире каяття та відсутність обставин, що обтяжуютьпокарання. Хоч суд першої інстанції і не зазначив, проте належно врахував стан здоров`я обвинуваченого.

Атому, на думку колегії суддів, обґрунтовано зробив висновок про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, призначивши покарання у виді позбавлення волі в межах санкції визначеної

ч. 2 ст. 190 КК України.

Що стосується доводів про призначення ОСОБА_8 судом суворого покарання та необхідність призначення покарання більш м`якого покарання, необхідно зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення в період іспитового строку за вироком Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 15.09.2020, яким ОСОБА_8 засуджено за ч.3 ст.185, ч.3 ст.297, ч.1 ст.70 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі та звільнено від відбування покарання з випробувальним на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком на 2 роки.

Вказані дії обвинуваченого свідчать про те, що ОСОБА_8 не має бажання ставати на шлях виправлення.

При цьому, ОСОБА_8 характеризується з негативної сторони, безвідповідальний та зловживає спиртними напоями.

Відповідно до відомостей досудової доповіді відносно особи обвинуваченого - ризик повторного скоєння злочину та небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як високий, становить велику небезпеку для суспільства.

Не можуть бути враховані доводи захисту про призначення більш м`якого покарання, оскільки ОСОБА_8 є інвалідом, оскільки вказане жодним чином не зменшує ступінь вини обвинуваченого у вчинення кримінального правопорушення.

Отже, враховуючи те, що ОСОБА_8 будучи раніше судимим, на шлях виправлення не став та знову вчинив новий злочин в період іспитового строку, колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення ОСОБА_8 призначеного покарання.

При фактичних обставинах даної справи, які встановлюють ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення та ступінь його небезпечності для суспільства, а також наявності обставини, яка обтяжує покарання, враховуючи особу обвинуваченого, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі буде достатнім для його виправлення, перевиховання, а також попередження вчинення ним, як самим обвинуваченим, так і іншими особами аналогічних кримінальних правопорушень.

Таке рішення, буде відповідати цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Отже, доводи апеляційної скарги обвинуваченого про призначення більш м`якого покарання - є необґрунтованими, тому апеляція не може бути задоволена, як безпідставна. Адже, відповідно до вимог ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість чи через суворість, що по справі відсутнє. Оскільки призначене покарання є обґрунтованим, виваженим та справедливим, то підстав для зміни вироку суду чи його скасування колегія суддів не вбачає.

Крім того, доводи апеляційної скарги про направлення справи на новий розгляд не можуть бути задоволені, як безпідставні. Адже, ст. 412 КПК України, визначено вичерпний перелік випадків для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, що по справі відсутнє. Оскільки підстави для перекваліфікації та нового розгляду відсутні, а призначене покарання є обґрунтованим, виваженим та справедливим, то підстав для зміни вироку суду чи його скасування колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, із урахуванням того, що доводи апеляційної скарги під час апеляційного перегляду, свого підтвердження не знайшли, підстав для скасування вироку суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407-409, 419 КПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , - залишити без задоволення, а вирок Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 27 березня 2023 року щодо ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 190 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4