ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2304/23 Справа № 233/1446/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2023 року м.Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в м. Кривому Розі кримінальне провадження № 0000713 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28 квітня 2023 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Веселе Нікопольського району Дніпропетровської області, громадянина України, не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

засуджено за ч. 4 ст. 402 КК України до 5 років позбавлення волі,-

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку, ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, та проходячи її на посаді навідника 2 відділення 3 аеромобільно-десантного взводу 1 аеромобільно-десантної роти військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 6, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. З, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, близько 12.30 год. 26 травня 2022 року, перебуваючи у місці відведення військової частини НОМЕР_1 , розташованої у АДРЕСА_2 , отримавши законний усний наказ свого прямого начальника - заступника командира 1 аеромобільно-десантної роти з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_9 вибути до командно-спостережного пункту 1 аеромобільно-десантної роти військової частини НОМЕР_1 , розташованого в АДРЕСА_2 , для подальшого виконання завдань у складі свого підрозділу, відкрито відмовився виконати зазначений наказ начальника, чим підірвав бойову готовність та боєздатність підрозділу, що могло призвести до прориву російсько-окупаційними військами оборони Збройних Сил України на зазначеній ділянці оборони. В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду скасувати, провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення. Вважає, що судом надана невірна правова оцінка діям ОСОБА_8 щодо доведеності факту суспільної небезпеки, тобто істотної шкоди, яка полягає у підриві діями обвинуваченого бойової готовності і боєздатності підрозділу, й можливості прориву російсько-окупаційними військами оборони ЗСУ на зазначеній ділянці оборони, а також доведеність поза розумним сумнівом фактичного причинного походження цієї істотної шкоди від усної відмови виконання обвинуваченим усно проголошеної вимоги ОСОБА_9 про вибуття до КСП Богородичне. Звертає увагу апеляційного суду на невідповідність ознакам належності і допустимості наведених у вироку доказів, які суд вважає належними, допустимими, достовірними і в сукупності достатніми для доведення поза розумним сумнівом факту суспільної небезпечності, як ознаки кримінального правопорушення у вчинених обвинуваченим діях. Так, суд не взяв до уваги, що протоколи допиту свідків при проведенні слідчих експериментів за участю свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 від 02.07.2022 року складені без відеофіксації, тобто з порушенням вимог ч. 11 ст. 615 КПК України. Також, звертає увагу апеляційного суду на значення поняття «наказ», тому як, за умов доведення поза розумним сумнівом факту заподіяння або можливості заподіяння істотної шкоди від відкритої умисної відмови виконання саме наказу, згідно перших частин статей 2, 11, 401 КК України, виникає підстава саме кримінальної відповідальності, передбаченої санкцією ч. 4 ст. 402 КК України. Визначення термінів «наказ» і «розпорядження» також містяться в тлумачному словнику термінів діловодства, в якому зазначено, що: наказ це основний розпорядчий документ, що видає керівник підприємства, установи, організації на основі єдиноначальності і містить індивідуальні приписи або правові норми з питань внутрішньо-організаційної діяльності, адресовані підпорядкованим органам і працівникам. Свідок ОСОБА_9 не зазначив жодної з встановлених в пункті 42 Бойового Статуту характерних бойовому наказу і бойовому завданню рис їх оформлення.

Заслухавши доповідача, думку учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного.

На підставі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду, що ОСОБА_8 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України за обставин, як вони встановлені у вироку, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд дав належну оцінку у вироку. Обвинувачений ОСОБА_8 у судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що 12 травня 2022 року він прибув у м. Костянтинівку, та у той же день ввечері був направлений до Богородичного. Зранку вони виїхали на позиції, де їм видали лопати і вони копали окопи, при цьому нічим не забезпечили, окрім каски та бронежилету. Зброї їм не видали, а аптечка була порожньою. Потім почався штурм і їх позиції розбили, вони ночували в лісі в окопі, а зранку намагалися вийти через ворожі позиції до своїх. Він телефонував ОСОБА_12 , але не додзвонився. Йшли вони до вечора і вийшли на ТРО Богородичного, де дочекалися своїх і їх забрали на КСП роти, а потім відвезли до м. Костянтинівки. 26 травня 2022 року ОСОБА_12 віддав наказ вибути до Богородичного, при цьому знову його нічим не забезпечили, і так як він вже мав негативний досвід, то виразив недовіру командуванню і відмовився відправлятися на вірну смерть. Потім його відвезли на ОСОБА_13 , де близько 4 місяців був без зброї та екіпіровки, після чого повідомили про підозру і помістили на гауптвахту. ОСОБА_12 був заступником командира і його начальником. Перший раз виконав його наказ, бо вірив останньому. Другий раз вважав наказ злочинним, так як нічим не забезпечували і вже не було довіри. Виконувати наказ поїхали ті, хто перший раз, а ті, хто вдруге, вже не поїхали. З рапортом до вищого керівництва про недовіру до командира він не звертався. Суть наказу полягала у вибутті до місця бойових дій у Богородичне на виконання бойового завдання. Стурбованість за життя та здоров`я стали причиною відмови від виконання наказу, а також вважав некорисною безглузду смерть. Йому невідомо, чи вплинула на боєздатність підрозділу його відмова виконати наказ. Також по приїзду до Богородичного хлопці йому сказали, що ротації немає, вивозять або 200-х, або 300-х.

Свідок ОСОБА_9 повідомив у судовому засіданні, що 23 травня 2022 року ОСОБА_8 поскаржився на погіршення стану здоров`я, у зв`язку з чим він відвіз останнього до лікарні, де лікарі не виявили перешкод до служби, після чого ОСОБА_8 відмовився виконувати бойове завдання. 26 травня 2022 року о 12.30 год. він вишукував військовослужбовців і усно віддав бойовий наказ висунутися на КСП роти, виконувати який ОСОБА_8 відмовився, хоча об`єктивних причин для цього не було. Наказ віддавався чітко та зрозуміло. Заходів психологічного та фізичного впливу не застосовувалося. Свідок ОСОБА_10 повідомив у судовому засіданні, що 26 травня 2022 року о 12.30 год. ОСОБА_9 вишукував військовослужбовців і усно віддав бойовий наказ висунутися на КСП роти, виконувати який ОСОБА_8 відмовився. Інші військовослужбовці виконали наказ. ОСОБА_9 відносно ОСОБА_14 був начальником. Заходів психологічного та фізичного впливу не застосовувалося. Як психолог, він спілкувався із ОСОБА_8 для встановлення причин невиконання наказу, про що доповідав командиру. Свідок ОСОБА_15 повідомив у судовому засіданні, що у другій половині травня 2022 року ОСОБА_9 вишукував військовослужбовців і усно віддав бойовий наказ висунутися на КСП роти у Богородичне та зайняти оборону, виконувати який ОСОБА_8 відмовився. Інші військовослужбовці виконали наказ. Військовослужбовці були забезпечені всім необхідним, зброєю, БК, РПС та ін. Наказ віддавався усно, що фіксувалося на відео, і був чітким та реальним для виконання. Відео застосовувалося на випадок відмови військовослужбовців його виконувати і знімалося лише один раз. Німчук відносно ОСОБА_8 був начальником. Заходів психологічного та фізичного впливу не застосовувалося. Як до помічника командира з правової роботи ОСОБА_16 до нього не звертався. Факт підриву боєздатності мав місце, так як військовослужбовці не поїхали виконувати наказ. З довідки військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_2 від 21 липня 2022 року № 2708 вбачається, що солдат ОСОБА_8 пройшов медичний огляд військово-лікарської комісією військової частини НОМЕР_2 21 липня 2022 року та на підставі статті - графи ІІ Розкладу хвороб придатний до військової служби. Протоколом про зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису від 02 липня 2022 року зафіксовано копіювання з особистого мобільного телефону ОСОБА_11 марки Iphone 7 відеозапису з назвою «WhatsApp Video 2022-07-02 at 11.14.26», тривалістю 00 хв. 59 с., що містить відомості щодо видання наказу заступником командира 1 аеромобільно-десантної роти військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_9 та відмови виконувати наказ військовослужбовцем ОСОБА_8 , що мало місце 26 травня 2022 року. Під час відтворення в судовому засіданні відеофайлу з назвою «WhatsApp Video 2022-07-02 at 11.14.26», тривалістю 00 хв. 59 сек., що міститься на оптичному диску, долученому в якості додатку до протоколу зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису від 02 липня 2022 року, встановлено, що на відеозаписі зафіксовано факт віддання усного наказу заступником командира 1 аеромобільно-десантної роти з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_9 та відмови виконувати наказ військовослужбовцем ОСОБА_8 , про необхідність висування на КСП роти у н.п. Богородичне на автомобілі «ГАЗ-66». Після віддання зазначеного наказу військовослужбовець ОСОБА_8 відмовився виконувати наказ. З протоколу проведення слідчого експерименту від 02 липня 2022 року за участю свідка ОСОБА_9 вбачається, що останній пояснив та відтворив обставини відмови військовослужбовця ОСОБА_8 виконувати бойовий наказ, а саме що приблизно 23 травня 2022 року водій 2 відділення 1 аеромобільно-десантного взводу 1 аеромобільно-десантноі роти старший солдат ОСОБА_17 та навідник 2 відділення 3 аеромобільно- десантного взводу 1 аеромобільно-десантноі роти солдат ОСОБА_8 почали скаржитись на погіршення стану здоров`я, через що, начебто, не можуть виконувати наказ із висунення та закріплення на позиціях н.п. Богородичне Донецької області. Після вказаних скарг, військовослужбовця ОСОБА_18 та ОСОБА_8 було евакуйовано із КСП роти, що у н.п. Богородичне, до району відведення у н.п. Костянтинівка Донецької області. Перебуваючи у н.п. Костянтинівка Донецької області військовослужбовця ОСОБА_18 та ОСОБА_8 було оглянуто медиком та психологом військової частини та не було виявлено жодних відхилень, які б заважали останнім виконати бойові завдання. Після того, як було проведено медичний та психологічний огляд ОСОБА_18 та ОСОБА_8 , 26 травня 2022 року, приблизно о 12.30 год., у районі відведення, що за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_9 було вишикувано військовослужбовця ОСОБА_18 та ОСОБА_8 , після чого ним у присутності офіцера-психолога артилерійського дивізіону лейтенанта ОСОБА_10 та помічника командира батальйону з правової роботи старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_11 було віддано усний наказ щодо здійснення бойового виходу підрозділу ( ОСОБА_18 та ОСОБА_8 ) з н.п. Костянтинівка Донецької області на КСП роти в н.п. Богородичне Краматорського району Донецької області. У присутності ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , який здійснював відеозапис шикування на свій мобільний телефон, військовослужбовці ОСОБА_18 та ОСОБА_8 повідомили, що відмовляються виконувати наказ, мотив відмови вони не пояснювали. З урахуванням безпекових заходів, через активні бойові дії у н.п. Богородичне Краматорського району Донецької обл., учасники слідчої дії здійснювати виїзд до вказаного населеного пункту не будуть, свідку ОСОБА_9 надано фото території Донецької області, зробленої із використанням застосунку «Google Earth», на якому останнім вказано місце проведення шикування військовослужбовців ОСОБА_18 та ОСОБА_8 та населений пункт, у який вони мали висунутись. З протоколу проведення слідчого експерименту від 02 липня 2022 року за участю свідка ОСОБА_10 вбачається, що останній пояснив та відтворив обставини відмови військовослужбовця ОСОБА_8 виконувати бойовий наказ, а саме що 26 травня 2022 року, приблизно о 12.30 год., заступник командира 1 аеромобільно-десантної роти з морально-психологічного забезпечення В/Ч НОМЕР_1 ОСОБА_9 запросив його бути присутнім під час проведення шикування військовослужбовців підрозділу, яким він має довести усний наказ вибути для виконання бойових завдань до КСП роти у АДРЕСА_2 . У його присутності, та присутності помічника командира батальйону з правової роботи старшого лейтенант юстиції ОСОБА_11 , який вказане шикування знімав на камеру власного мобільного телефону, заступник командира 1 аеромобільно-десантної роти з морально-психологічного забезпечення В/Ч НОМЕР_1 ОСОБА_9 , перебуваючи на території відведення військової частини НОМЕР_1 , що за адресою: АДРЕСА_3 , вишикував військовослужбовців ОСОБА_18 , водія 2 відділення 1 аеромобільно-десантного взводу 1 аеромобільно-десантної роти та ОСОБА_8 , навідника 2 відділення 3 аеромобільно-десантного взводу 1 аеромобільно-десантної роти. Страшим лейтенантом ОСОБА_9 було віддано усний наказ щодо здійснення бойового виходу підрозділу ( ОСОБА_18 та ОСОБА_8 ) з н.п. Костянтинівка Донецької області на КСП роти в н.п. Богородичне Краматорського району Донецької області. Вказані військовослужбовці відмовились виконати прямий наказ ОСОБА_9 , факт вказаної відмови було зафіксовано ним на власний мобільний телефон. З яких мотивів ОСОБА_18 та ОСОБА_8 відмовились виконати наказ, не відомо. Наказ для ОСОБА_18 та ОСОБА_8 було доведено у зрозумілій формі та був реальним до виконання, оскільки на той час та по теперішній час військовослужбовці підрозділів В/Ч НОМЕР_1 продовжують виконувати бойові завдання у АДРЕСА_2 . З урахуванням безпекових заходів, через активні бойові дії у н.п. Богородичне Краматорського району Донецької обл., учасники слідчої дії здійснювати виїзд до вказаного населеного пункту не будуть, свідку ОСОБА_10 надано фото території Донецької області, зробленої із використанням застосунку «Google Earth», на якому останнім вказано місце проведення шикування військовослужбовців ОСОБА_18 та ОСОБА_8 та населений пункт, у який вони мали висунутись. З протоколу проведення слідчого експерименту від 02 липня 2022 року за участю свідка ОСОБА_11 вбачається, що останній пояснив та відтворив обставини відмови військовослужбовця ОСОБА_8 виконувати бойовий наказ, а саме що 26 травня 2022 року, о 12.30 год., військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 водію 2 відділення 1 аеромобільно-десантного взводу 1 аеромобільно-десантної роти старшому солдату ОСОБА_17 та навіднику 2 відділення 3 аеромобільно-десантного взводу 1 аеромобільно-десантної роти солдату ОСОБА_8 , відповідно до ст.ст. 30, 35 Статуту ЗСУ внутрішньої служби ЗС України, страшим лейтенантом ОСОБА_9 було віддано усний наказ на переміщення з місця відведення, що у АДРЕСА_2 , до КСП батальйону у АДРЕСА_4 . Після чого, перебуваючи у АДРЕСА_2 , в умовах воєнного стану, військовослужбовці ОСОБА_18 та ОСОБА_8 в усній формі відмовились виконувати наказ свого прямого начальника - заступника командира 1 аеромобільно-десантної роти з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_3 старшого лейтенанта ОСОБА_9 щодо здійснення переміщення. Наказ про вибуття в розташування до підрозділу КСП в АДРЕСА_4 було віддано заступником командира 1 аеромобільно-десантної роти з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_4 старшим лейтенантом ОСОБА_9 в усній формі, безпосередньо солдатам ОСОБА_18 та ОСОБА_8 . Наказ віддавався відповідно до вимог Статуту внутрішньої служби Збройних сил України. Перед відданням наказу, заступник командира 1 аеромобільно-десантної роти з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_3 старший лейтенант ОСОБА_9 вишукував вказаних військовослужбовців у місці відведення військової частини НОМЕР_1 , відрекомендувався особисто та пояснив, що він є їх прямим начальником і вони повинні виконувати його наказ, після чого він в усній формі наказав маршем переміститись з місця відведення у м. Костянтинівка Донецької області на військовому транспортному засобі до КСП батальйону, який знаходиться у АДРЕСА_4 . З урахуванням безпекових заходів, через активні бойові дії у АДРЕСА_2 , учасники слідчої дії здійснювати виїзд до вказаного населеного пункту не будуть, свідку ОСОБА_11 надано фото території Донецької області, зробленої із використанням застосунку «Google Earth», на якому останнім вказано місце проведення шикування військовослужбовця ОСОБА_18 та ОСОБА_8 та населений пункт, у який вони мали висунутись.

Судова колегія не приймає до уваги як безпідставні доводи апелянта, що судом першої інстанції надана невірна правова оцінка діям ОСОБА_8 щодо доведеності факту суспільної небезпеки, тобто істотної шкоди, яка полягає у підриві діями обвинуваченого бойової готовності і боєздатності підрозділу, й можливості прориву російсько-окупаційними військами оборони ЗСУ на зазначеній ділянці оборони, а також доведеність поза розумним сумнівом фактичного причинного походження цієї істотної шкоди від усної відмови виконання обвинуваченим усно проголошеної вимоги ОСОБА_9 про вибуття до КСП Богородичне.

Колегія суддів зазначає, що одним із головних загальних обов`язків усіх військовослужбовців є обов`язок беззастережно виконувати накази командирів (начальників), крім явно злочинних. Це обумовлено характерним для всіх військових формувань принципом єдиноначальності.

Так, життя і діяльність Збройних Сил України побудовані на принципі повної єдиноначальності командирів і начальників. Суть єдиноначальності полягає в зосередженні у командира всіх функцій управління ввіреним підрозділом. Він повністю відповідає за бойову підготовку, військову дисципліну, стан озброєння, бойової техніки, транспорту, матеріально-побутове і медичне забезпечення військової частини. Згідно зі ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України командир має право віддавати накази та розпорядження, а підлеглий зобов`язаний їх виконувати сумлінно, точно та у встановлений строк, крім випадків віддавання явно злочинного наказу та розпорядження. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав. Непокора є небезпечним військовим злочином, який посягає на встановлений порядок підлеглості та військової честі і породжує неорганізованість та безладдя у військових частинах, негативно позначається на боєготовності та боєздатності військових формувань.

Відповідно до ст. 28 цього Статуту єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України. Наказ (розпорядження) - це обов`язкова для виконання вимога командира (начальника) про вчинення або невчинення підлеглим певних дій по службі. Він може бути звернений до одного або до групи військовослужбовців і має за мету досягнення конкретного результату (зробити щось, не робити чогось).

Суттєве кримінально-правове значення має характер відданого наказу. Так, наказ завжди має бути конкретним. Тому не можна розглядати як невиконання наказу невиконання військовослужбовцем загальних вимог служби, які містяться в статутах, порадниках, інструкціях тощо. Крім того, наказ має бути законним і виданим тільки в межах компетенції відповідної службової особи, а наказ з фінансових, матеріально-технічних та кадрових питань, - крім того, у письмовій формі. Якщо наказ виданий з порушенням вимог, які до нього пред`являються законодавством, він є незаконним. Підлеглий не повинен обговорювати наказ начальника. Згідно з Дисциплінарним статутом Збройних Сил України відповідальність за наказ несе начальник, який його віддав. Разом з тим, у випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження вони не підлягають виконанню (ст. 60 Конституції України). Підлеглий, який виконав явно злочинний наказ, та начальник, який його віддав, підлягають кримінальній відповідальності за вчинене. Крім того, у кожному конкретному випадку має бути з`ясовано, чи не обумовлене невиконання наказу тим, що він був сформульований невиразно, нечітко й незрозуміло, допускав подвійне тлумачення або чи не був він перешкодою для виконання наказу іншого начальника. Аналізуючи досліджені по кримінальному провадженню перелічені вище докази в їх сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до переконання, що подія кримінального правопорушення мала місце, провина обвинуваченого у вчиненні даного кримінального правопорушення повністю доведена, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , маючи військове звання солдат, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, близько 12.30 год. 26 травня 2022 року, перебуваючи у місці відведення військової частини НОМЕР_1 , яке розташоване у АДРЕСА_2 , отримавши законний, сформульований виразно, чітко й зрозуміло, який не допускає подвійного тлумачення та такий, що не є перешкодою для виконання наказу іншого начальника, реальний для виконання усний наказ свого прямого начальника - заступника командира 1 аеромобільно-десантної роти з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_9 вибути до командно-спостережного пункту 1 аеромобільно-десантної роти військової частини НОМЕР_1 , розташованого в АДРЕСА_2 , для подальшого виконання завдань у складі свого підрозділу, відкрито відмовився виконати зазначений наказ начальника, чим посягнув на встановлений порядок підлеглості та військової честі і породивши неорганізованість та безладдя у військовій частині, що безумовно негативно позначилося на боєготовності та боєздатності військового формування, тобто фактично підірвавши бойову готовність та боєздатність його підрозділу, і що могло призвести до прориву російсько-окупаційними військами оборони Збройних Сил України на зазначеній ділянці оборони.

Судова колегія вважає безпідставними доводи захисника про недопустимість показань свідків в зв`язку з відсутністю відеозапису їх допитів відповідно до ч.11 ст. 615 КПК України, виходячи з наступного. Відповідно до ч.11 ст. 615 КПК України показання, отримані під час допиту свідка у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо хід і результати такого допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації. Оскільки свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 були допитані судом безпосередньо в судовому засіданні під час розгляду кримінального провадження, то посилання захисника у даному випадку на приписи ч.11 ст. 615 КПК України є хибними. Оцінюючи сукупність досліджених доказів в їх взаємозв`язку з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що вина ОСОБА_8 за ч.4 ст.402 КК Українизнайшла своє підтвердження в судовому засіданні. При вирішенні питання про призначення покарання і його розміру обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги конкретні обставини скоєного злочину, ступінь тяжкості злочину, який згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, одружений, має на утриманні малолітню дитину, на обліку у лікарів психіатра, нарколога не перебуває, за місцем проходження служби характеризується негативно. У відповідності зі ст.ст. 50, 65 КК України особі, що скоїла злочин, покарання повинне бути призначене необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засуджених, а також попередження здійснення нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами. На думку колегії суддів, суд першої інстанції врахував всі обставини справи, дані про особу обвинуваченого, тому покарання у виді 5 років позбавлення волі відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння нових злочинів, у зв`язку із чим підстав для зміни або скасування вироку суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28 квітня 2023 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційних скарг до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Судді