Справа № 301/2220/21
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.06.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/382/22 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 08.06.3033.

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з середньою освітою, неодружений, непрацюючий, несудимий, засуджений:

- за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 02 (два) роки.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою, зарахувавши у строк покарання час перебування під вартою з 06.04.2022.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 20962 (двадцять тисяч дев`ятсот шістдесят дві) грн 75 коп. матеріальної шкоди та 15000 (п`ятнадцять тисяч ) грн моральної шкоди, а також 5000 (п`ять тисяч) грн витрат на правову допомогу.

Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_6 08.07.2021 біля 14 год, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на дорозі по АДРЕСА_1 , діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , штовхнув останнього своїми руками в спину, після чого завдав два удари кулаком лівої руки по обличчю в область щелепи, один удар рукою по голові, один удар своє правою ногою в область живота ОСОБА_9 , в результаті чого спричинив йому легкі тілесні ушкодження, що мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше, як 6 днів, легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я тривалістю понад 6 діб, але не більше 21 дня та середнього ступеня тяжкості тілесне ушкодження, що зумовило стійку втрату працездатності від 10% до 33%, згідно п. 2.3.5, 2.3.3, 2.2.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду від 08.06.2022 щодо ОСОБА_6 в частині призначеного останньому покарання змінити та призначити обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України. В обґрунтування апеляційних вимог захисник зазначає, що суд першої інстанції

-2-

безпідставно не визнав пом`якшуючими покарання обставинами визнання вини, щире каяття, оскільки в судовому засіданні обвинувачений вину визнав та розкаявся у вчиненому, а також не заперечував проти цивільного прозову. Окрім того, судом не враховано, що ОСОБА_6 не судимий, має міцні соціальні зв`язки, проживає разом з матір`ю, яка потребує його допомоги та підтримки, на обліках в лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Зазначене, на переконання захисника, давало всі підстави суду для застосування положень ст. 75 КК України. Окрім того, звертає увагу на готовність обвинуваченого відшкодувати потерпілому заподіяну кримінальним правопорушенням шкоду.

Апеляційний розгляд проводиться у відсутності захисника, потерпілого, неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на вирок суду, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки. Крім того, апеляційний суд враховує клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про розгляд апеляційної скарги у відсутності його захисника та потерпілого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, промову прокурора ОСОБА_5 , яка заперечили проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, ждоводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_7 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Згідно ст.370 КПК судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією України принципу верховенства права. Тому суду слід неухильно додержуватись вимог про законність, обгрунтованість та вмотивованість вироку і ухвали в кримінальному провадженні.

-3-

Ці вимоги кримінального процесуального закону при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_6 судом першої інстанції дотримані.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, викладені у вироку, а саме за ч. 1 ст. 122 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються перевіреними судом першої інстанції доказами і ніким з учасників кримінального провадження не оскаржуються, а тому апеляційним судом відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України не перевіряються.

Оцінюючи та відхиляючи доводи апеляційної скарги захисника щодо невідповідності призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання внаслідок його надмірної суворості та незастосування при призначенні останньому покарання положень ст. 75 КК України, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції частини статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ці вимоги закону судом першої інстанції належним чином дотримані.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України, у межах санкції ч. 1 ст. 122 цього Кодексу, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, даних, що характеризують його особу, і таке покарання є справедливим, достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про його особу, зокрема те, що він негативно характеризуються за місцем проживання, відповідно до досудової доповіді, існує висока ймовірність вчинення ОСОБА_6 повторного правопорушення, виправлення останнього без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства, у тому числі для окремих осіб, а також врахував відсутність обставин, що пом`якшують, та наявність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому - вчинення кримінального правопорушення відносно особи похилого віку та вчинення правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння і належним чином вмотивував у цій частині своє рішення.

На підставі вищенаведеного колегія суддів вважає, що призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_6 є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника щодо наявності підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, апеляційний суд такі відхиляє з таких підстав.

Відповідно до приписів ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи

-4-

іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002, Європейський Суд з прав людини зазначив, що «виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження, і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому, навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз, суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати у зв`язку з відстрочкою».

При прийнятті рішення колегія суддів враховує те, що обвинувачений ОСОБА_6 хоча раніше і вважається не судимим, однак беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, який схильний до вчинення кримінальних правопорушень, що стверджується довідкою Управління інформаційно-аналітичного забезпечення, шкоду потерпілому не відшкодував, вину та фактичні обставини справи не визнав.

Вказане у своїй сукупності давало підстави суду першої інстанції прийти до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_6 неможливе без ізоляції його від суспільства, а покарання необхідно призначити у виді позбавлення волі, в межах санкції статті.

З таким висновком погоджується і колегія суддів, оскільки судом першої інстанції при постановленні вироку щодо ОСОБА_6 дотримано вимоги ст. 50, 65 КК України та призначено покарання, яке на думку апеляційного суду, відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а також співмірним вчиненому протиправному діянню, і не може вважатися явно несправедливим внаслідок суворості.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело права, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції при ухваленні даного вироку дотримався вимог Закону про кримінальну відповідальність, призначене ОСОБА_6 покарання за своїм видом та розміром відповідає особі винного та обставинам кримінального правопорушення, а тому підстав для застосування до обвинуваченого вимог ст. 75 КК України, апеляційний суд не вбачає.

Твердження захисника про визнання вини, щире каяття, бажання у подальшому відшкодувати матеріальну шкоду, не вказують на можливість пом`якшення обвинуваченому покарання та звільнення від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, тобто суд першої інстанції правильно врахував обставини вчиненого кримінального правопорушення та правомірно ОСОБА_6 призначив покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально. З огляду на це сумнівів у правильності таких висновків колегія суддів не вбачає.

-5-

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягнули за собою скасування чи зміни вироку, перевіркою матеріалів кримінального провадження в апеляційному порядку не встановлено.

На інші доводи, які б давали підстави для зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується, і жодних доказів у підтвердження викладених в апеляційній скарзі доводів стороною захисту не надано.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, а вирок, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законний та обґрунтований, підлягає залишенню без зміни.

При прийнятті рішення колегія суддів також враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що обвинуваченим та його захисником не заявлялось жодних клопотань як в апеляційній скарзі, так і під час її розгляду, у тому числі клопотань, які би підтверджували обґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 08.06.2022, щодо ОСОБА_10 , - без змін.

На ухвалу Закарпатського апеляційного суду безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді