Номер провадження: 11-кп/813/777/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2023 року Одеський апеляційний суд у складі

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участі:

секретаря судового

засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

адвоката: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000476 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2022 року, стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий 17.11.2021 року вироком Київського районного суду м. Одеси за ч.2 ст.186 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Цим вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 років.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного цим вироком покарання частково приєднано не відбуте покарання за вироком Київського районного суду м. Одеси від 17.11.2021 року та визначено остаточне покарання у вигляді 7 років 1 місяця позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою залишено без змін, строк відбуття покарання обчислено з дня затримання- 23.06.2022 року.

Вказаним вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він 23.06.2022 року о 15:30 год., в умовах воєнного стану , знаходячись в м. Одеса по вул. Академіка Корольова, 82, маючи прямий умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, із корисливих мотивів, підійшов за спину ОСОБА_9 та своєю правою рукою, відкрито зірвав з її шиї золотий ланцюжок вагою 2,79 грам 585 проби, вартістю 5000 грн. з золотим хрестиком вагою 2 грами 585 проби, вартістю 4000 грн., після чого з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілий ОСОБА_9 матеріальний збиток на загальну суму 9000 грн.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковані судом за ч.4 ст.186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, в умовах воєнного стану.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок змінити , застосувати ст. 69 КК, призначити йому більш м`яке покарання, ніж передбачене ч.4 ст. 186 КК.

Посилається на те, що судом не було враховано повне визнання ним вини, підтвердження всіх обставин, які були встановлені досудовим слідством, надання правдивих та детальних свідчень, щире каяття у скоєному.

Всі ці обставини є обставинами , що пом`якшують покарання. Судом не було враховано що він має постійне місце проживання, характеризується позитивно. Має бабусю- інваліда, яку доглядав до моменту затримання, інших родичів у неї не має. Вважає, що судом призначене покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливе внаслідок суворості.

Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного розгляду.

Адвокат ОСОБА_7 підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги обвинуваченого.

Прокурор вказав на відсутність підстав для задоволення апеляційних вимог .

Обвинувачений ОСОБА_8 заяву про участь в апеляційному розгляді не подавав.

Потерпіла ОСОБА_9 направила електронне звернення до апеляційного суду, в якому просила провести судове засідання без її присутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Мотиви суду

В апеляційній скарзі, як видно, обвинувачений оспорює висновки суду про доведеність його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення за встановлених і викладених у вироку обставин, кваліфікацію його дій за ч.4 ст. 186 КК України, а також правильність застосування судом положень ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому вирок в цій частині відповідно до положень ч. 1ст. 404 КПК України не перевіряється в апеляційному порядку.

Колегія суддів переглядає вирок в межах апеляційних вимог з обвинуваченого в частині призначеного покарання.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Обвинувачений в апеляційній скарзі вказує на невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого внаслідок його суворості.

Як слідує із вироку, суд першої інстанції визнав пом`якшуючою покарання обставиною щире каяття обвинуваченого та активне сприяння його розкриттю.

Обставиною, що обтяжує покарання судом визнано вчинення злочину щодо особи похилого віку.

При визначенні виду та міри покарання ОСОБА_8 , як видно із вироку , суд врахував суспільну небезпеку і характер вчиненого ним кримінального правопорушення, тяжкість скоєного, позитивну характеристику, його щире каяття в скоєному, активну участь у розкритті кримінальних правопорушень, пом`якшуючі обставини та обтяжуючи обставини і дійшов висновку, що його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, можливе лише в умовах ізоляції від суспільства і що йому слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі, яке буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним кримінальних правопорушень, із застосуванням ч.1 ст.71 КК України.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що суд призначив явно несправедливе покарання через надмірну суворість не знайшли свого підтвердження.

Суд в межах своїх дискреційних повноважень при призначенні покарання, як видно, фактично прийняв до уваги всі дані, що характеризують особу обвинуваченого, в тому числі і в соціально - побутовому плані, а також врахував обставини кримінального провадження в їх сукупності, які визначають тяжкість скоєних кримінальних правопорушень, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення.

Обставини, на які посилається апелянт в тому числі - щире каяття, та активне сприяння розкриттю злочину, його характеристику, як видно, було враховано судом при призначенні покарання, що дало йому підстави для призначення покарання у мінімальній межі санкції ч.4 ст. 186 КК України, а при призначенні покарання за сукупністю вироків застосувати принцип часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 був засуджений вироком від Київського районного суду м. Одеси від 17.11.2021 року за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки , проте незважаючи на гуманне ставлення з боку держави на шлях виправлення не став і в період іспитового строку скоїв новий умисний тяжкий корисливий злочин, що свідчить про його схильність до скоєння кримінально караних діянь.

Аналізуючи доводи апелянта про наявність підстав для застосування апеляційним судом ст. 69 КК України при призначенні покарання , колегія суддів враховує таке.

За змістом ст.69КК України призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, можливе лише у тому випадку, коли встановлені по справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення особі навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.

Із матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого не вбачається обставин, які б істотно знизили ступінь тяжкості вчиненого злочину та дали б законні підстави для застосування положень ст.69КК України при призначенні обвинуваченому покарання.

На переконання колегії суддів встановлені у справі обставини хоча й пом`якшують покарання обвинуваченого, проте істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та ступінь суспільної небезпеки та не є достатніми для застосування положень ст. 69 КК .

Наявність у обвинуваченого постійного місця проживання та бабусі, яка потребує догляду не є обставинами, які пов`язані із злочином, не зменшують ступінь суспільної небезпечності як особи обвинуваченого так і скоєного ним злочину, відтак вони не можуть слугувати підставою для призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК, як про те просить обвинувачений.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції , що призначене судом покарання з реальним його відбування відповідає вимогам ст. 50, 65 КК України та меті покарання- виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Враховуючи викладене, підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, ч.2 ст. 376 КПК України , апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2022 року, стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом 3-х місяців може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду, а обвинуваченим у той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3