Провадження № 1-кп/643/440/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2023 Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001579 від 12.10.2021 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України, з середньою освітою, раніше не судимого, працюючого інспектором сектору безпеки у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія «Омега-Автопоставка», одруженого, маючого малолітньою сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є інвалідом І-групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 11.10.2021, приблизно о 17год.00хв., керував технічно справним автомобілем «Jeep Patriot» р.н. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_8 , на якому здійснював рух заднім ходом біля будинку №33-Є по вул.Героїв Праці в м.Харкові. Під час руху по вказаній вулиці в районі будинку №33-Є, водій ОСОБА_9 , перед початком та зміною напрямку свого руху, та виконанням руху заднім ходом не переконався що це буде безпечним, і не створить перешкод чи небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, чим грубо порушив вимоги п.п.10.1 та 10.9 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:

-п.10.1. «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

-п.10.9. «Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеку чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб

та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка в момент наїзду переходила дорогу та рухалася по діагоналі з протилежного боку справа наліво відносно руху автомобіля. Згідно з висновком судово-медичної експертизи №12-14/737-А/21 від 22.11.2021, внаслідок даної дорожньо-транспортної події потерпіла ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у вигляді закритого перелому дистального метафаза правої променевої кістки із зсувом. Згідно з висновком судової автотехнічної експертизи №СЕ-19/121-21/25539-ІТ від 24.11.2021 дії водія автомобіля «Jeep Patriot» р.н. НОМЕР_1 - ОСОБА_8 не відповідали вимогам п.п.10.1 та 10.9 Правил дорожнього руху України та знаходились з технічної точки зору у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної події.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 беззаперечно визнав свою вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, надав покази про обставини його скоєння, як вказано вище. Фактичних обставин справи не оспорював. При цьому ОСОБА_8 зазначив, що шкодує та розкаюється у вчиненому, вибачається, просив суворо його не карати та призначити покарання із застосуванням ч.2 ст.69 КК України і не позбавляти його водійських прав, оскільки автомобіль для нього та його сім`ї є єдиним джерелом заробітку. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 визнав частково та зазначив, що відразу після ДТП 11.10.2021 він відвіз потерпілу до лікарні швидкої допомоги, де сплатив надані їй первинні медичні послуги. Оскільки підстав для стаціонарного лікування від завданих тілесних ушкоджень не було, потерпілу відпустили додому, він дав їй гроші на таксі. Весь час досудового слідства на протязі двох місяців надавав кошти потерпілій на лікування. Всього, ним в добровільному порядку були виплачені кошти на лікування потерпілої в сумі - 9 960гривень. Щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000грн. не визнає, оскільки вважає суму завищеною. Крім того зазначив, що позовні вимоги потерпілої викладені без залучення страхової компанії, що суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки на момент ДТП його автомобіль був застрахований.

Потерпіла ОСОБА_10 в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд, враховуючи те, що проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин та відсутність сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Даючи оцінку показанням ОСОБА_4 , суд визнає їх правдивими і достовірними, оскільки вони послідовні, об`єктивно і досить повно відображають обстановку і обставини скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, підстав для самообмови судом не встановлено.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення повністю доведена під час судового розгляду та кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості потерпілій ОСОБА_10 .

Суд, керуючись ст. 65 КК України, при призначені покарання обвинуваченому, враховує ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно класифікації кримінальних правопорушень, передбаченій ст.12 КК України, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до нетяжкого злочину.

Вивченням в процесі судового розгляду даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він раніше не судимий, працює інспектором сектору безпеки у ТОВ «Торгово-промислова компанія «Омега-Автопоставка», за місцем роботи та місцем проживання характеризується позитивно, одружений, має малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дочку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є інвалідом І-групи, непрацездатну матір ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка має вади зору, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Крім того, Московським районним відділом філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області від 01.02.2022 було складено досудову доповідь відносно ОСОБА_4 та зроблено наступний висновок: згідно інформації що характеризує особистість обвинуваченого та його спосіб життя, історію правопорушень, а також низький ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та низький ризик небезпеки для суспільства, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_4 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить небезпеку для суспільства. У разі якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладення на правопорушника обов`язків, передбачених ч.3 ст.76 КК України.

У відповідності до ст. 66 КК України, суд визнає обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжує покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

При призначенні ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 286 КК України покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характер та конкретні обставини його скоєння; дані про особу обвинуваченого, вказані вище, обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, дані досудової доповіді про низький ризик повторного правопорушення та приходить до висновку про призначення ОСОБА_4 покарання в межах санкції статті інкримінованого йому кримінального правопорушення, а саме у вигляді обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами із застосуванням до основного покарання ст.75 КК України та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

При цьому, з огляду на позитивні дані про особу ОСОБА_4 , його сімейний стан, перше притягнення до кримінальної відповідальності, суд вважає за можливим призначати йому додаткове покарання в мінімальному розмірі.

На переконання суду, саме таке призначене ОСОБА_4 покарання відповідає принципам співмірності вчиненому та індивідуалізації, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєнню нових кримінальних правопорушень.

Щодо клопотання сторони захисту про застосування ч.2 ст.69 КК України, суд зазначає наступне.

Так, ч. 1 ст. 69 КК визначено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Відповідно до вимог 2 ст. 69 КК, на підставах, передбачених у ч. 1 цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто, з вищевикладеного убачається, що ч. 1 ст. 69 КК може бути застосована лише при призначенні особі основного виду покарання, а ч. 2 надає суду можливість не призначати особі додаткове покарання, яке є обов`язковим, проте за винятком вищевикладеного випадку.

В даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, санкція якої передбачає одне з основних покарань у виді штрафу від трьох до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що виключає можливість застосування ч. 2 ст. 69 КК при вирішенні питання щодо призначення засудженому додаткового покарання, яке є обов`язковим.

Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного суду від 16 березня 2023 року у справі № 185/1030/22.

Щодо вирішення цивільного позову, суд зазначає наступне.

Так, потерпілою ОСОБА_10 заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 12 700 грн. та моральної шкоди у розмірі 50 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог потерпіла ОСОБА_10 зазначила, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вона отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, у зв`язку з чим понесла витрати на лікування та відновлення здоров`я у розмірі 12 700 грн. Також неправомірними діями ОСОБА_4 їй була заподіяна моральна шкода, яка виразилась у зміні звичного способу життя, лікуванні та необхідності у реабілітації.

Згідно з ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

При вирішенні цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, встановити учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, з`ясувати розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а також визначити порядок її відшкодування.

Разом з тим, згідно з матеріалами справи, на момент вчинення кримінального правопорушення цивільну відповідальність ОСОБА_4 було застраховано на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між ним і ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай». Згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 202985985 від 01.03.2021, страхова сума на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, становить 260000,00 гривень.

За приписами п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV(далі Закон України № 1961-IV), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України № 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України № 1961-IV).

Таким чином, обов`язок відшкодування шкоди заподіяної здоров`ю внаслідок ДТП покладається на страховика ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай», а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову ОСОБА_10 в частині стягнення із ОСОБА_4 матеріальної шкоди. Також суд не має можливості стягнути матеріальну шкоду заподіяну здоров`ю внаслідок ДТП із страховика, оскільки потерпілою не було пред`явлено позов до ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай».

Щодо позовних вимог потерпілої до обвинуваченого про відшкодування моральної шкоди, суд керується наступними вимогами закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.

У відповідності ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушення нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Судом встановлено, що потерпіла ОСОБА_10 внаслідок вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення зазнала моральних переживань, які були викликані фактом отримання внаслідок ДТП тілесних ушкоджень, що призвело до погіршення її здоров`я та завдало фізичних страждань у зв`язку із лікуванням, що спричинило потерпілій фізичний і психологічний дискомфорт. Також, суд враховує, що лікування потерпілої порушило її звичайний життєвий ритм. Вказані обставини свідчать про заподіяння потерпілій з вини обвинуваченого моральної шкоди.

Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про задоволення цивільного позову в частині відшкодування потерпілій моральної шкоди в сумі 20 000,00 грн., яка підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілої.

Арешт, накладений на транспортний засіб Ухвалою Харківського апеляційного суду від 29.11.2021 підлягає скасуванню.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Питання щодо витрат, пов`язаних із проведенням експертиз по кримінальному провадженню, суд вирішує на підставі ст.124 КПК України.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 не обирався.

Керуючись ст.ст. 349, 370, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, і призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди 20 000грн. (двадцять тисяч) грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експерта для проведення судових автотехнічних експертиз №СЕ-19/121-21/25539-ІТ від 24.11.2021 та №СЕ-19/121-21/25538-ІТ від 24.11.2021 у загальному розмірі - 2059 (дві тисячі п`ятдесят дев`ять)грн. 44коп.

Арешт, накладений Ухвалою Харківського апеляційного суду від 29.11.2021 на транспортний засіб автомобіль «Jeep Patriot» р.н. НОМЕР_1 , шляхом заборони розпорядження та відчуження - скасувати.

Речові докази: автомобіль «Jeep Patriot», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , переданий на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_8 , залишити у власності останньої.

Вирок суду може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Роз`яснити учасникам судового провадження право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копію судового рішення не пізніше наступного дня надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Суддя - ОСОБА_1