№ 755/4123/22
№ 1-кп/755/129/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" травня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора щодо розгляду питання доцільності продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000315 від 29.01.2022 року,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

перекладача ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000315 від 29.01.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відносно ОСОБА_3 було продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком не більше двох місяців.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження застосування ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вказавши, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшились та продовжують існувати.

Представник потерпілої ОСОБА_5 підтримав клопотання прокурора, зазначивши, що відносно обвинуваченого ОСОБА_3 наявне й інше кримінальне провадження, що вказує на те, що останній може вчиняти нові кримінальні правопорушення, зокрема, є громадянином іншої держави, у зв`язку з чим, може ухилятися від суду.

Потерпіла ОСОБА_6 підтримала думку свого представника.

Захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні зазначив, що обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні було підписано 25.05.2022 року, а про підозру його підзахисному повідомлено 30.01.2022 року, тобто, пройшло чотири місяці з моменту повідомлення про підозру та до моменту надходження обвинувального акту до суду. Зокрема, постановою від 24.03.2022 року досудове розслідування було зупинено у зв`язку з відсутністю можливості звернутись до суду з обвинувальним актом. Відповідно до ст. 615 КПК України, можливо зупинити строк досудового розслідування у кримінальному провадженні на підставі вмотивованої постанови прокурора з викладом відповідних обставин. Згідно із роздруківкою з офіційного веб-сайту Верховного Суду - Розпорядження про визначення територіальної підсудності справ, а саме переліку судів, територіальну підсудність яких було змінено у зв`язку з неможливістю здійснювати правосуддя під час воєнного стану та, відповідно до вказаного переліку, Дніпровський районний суду м. Києва не припиняв свою діяльність та станом на 28.02.2022 року продовжував здійснювати розгляд невідкладних слідчих процесуальних дій, але прокурором 24.03.2023 року було винесено постанову про продовження строку дії ухвали слідчого судді про тримання ОСОБА_3 під вартою, у зв`язку з відсутністю об`єктивної можливості виконання слідчими суддями Дніпровського районного суду м. Києва своїх повноважень, однак, у постанові не зазначено, яка саме була об`єктивна підстава для неможливості звернення з обвинувальним актом до суду вчасно. У Єдиному державному реєстрі судових рішень з 22.03.2022 року до 24.03.2022 року відображається чотирнадцять ухвал Дніпровського районного суду м. Києва, що вказує на те, що на момент винесення прокурором вказаної вище постанови, суд працював, зокрема, не припиняли свою роботу, а ні Дніпровська окружна прокуратури міста Києва, а ні Дніпровське УП ГУ НП у м. Києві, однак, прокурор продовжив ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не звертаючись до суду. Відповідно до практики Верховного Суду, якщо суди продовжують здійснювати правосуддя у разі відсутності бойових дій на їх території, то прокурор повинен звернутись до суду з таким клопотанням, а не самостійно виносити постанову. Також, у зупиненому кримінальному провадженні постановою прокурора від 25.03.2022 року було продовжено строк досудового розслідування до 30.04.2022 року. Його підзахисний був затриманий 29.01.2022 року в порядку ст. 208 КПК України, а прокурором на даний час надано копію ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 27.04.2022 року, на підставі якої, його підзахисний продовжував утримуватися під вартою. Таким чином, до 29.03.2022 року ОСОБА_3 під вартою утримувався законно, однак, починаючи з 29.03.2022 року до 27.04.2022 року, таке утримання було незаконним. Щодо клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 заперечив, зазначивши, що відповідно до діючого КПК України, прокурор повинен звернутися з клопотанням про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за п`ять днів до закінчення строку тримання особи під вартою, чого зроблено не було. Крім того, відповідно до КПК України, прокурор у своєму клопотанні має навести обставини, які вказують на те, що ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшились або ж з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, і тоді прокурор повинен послатись на матеріали, які підтверджують існування вказаних ризиків, однак, такі матеріали відсутні. Зокрема, представник потерпілої послався на ризик вчинення інших кримінальних правопорушень ОСОБА_3 , оскільки відносно останнього наявне інше кримінальне провадження, але його підзахисний не визнаний винуватим у вказаному кримінальному провадженні. Також, на момент обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризик вчинення останнім нових кримінальних правопорушень міг існувати, однак, на даний час, такий ризик, відповідно до норм КПК України є знівельованим. Щодо переховування його підзахисного від суду, оскільки обізнаний із санкцією статті, то дійсно, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні даного кримінального правопорушення, однак, йому не вручено обвинувальний акт його рідною мовою, а тому, на думку сторони захисту, він не має жодного процесуального статусу в даному кримінальному провадженні та останній не ознайомлений з матеріалами кримінального провадження. Щодо ризику впливу на свідків, то це є лише припущення сторони обвинувачення, оскільки органом досудового розслідування вже допитано свідків та проведені всі необхідні слідчі дії, а тому, на даний час, доказу такого ризику немає. Щодо того, що ОСОБА_3 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме не з`являтись за викликом до слідчого для проведення процесуальних дій, то на даний час, кримінальне провадження перебуває в суді, а тому останній і не повинен з`являтись за викликом до слідчого. Щодо того, що може вчиняти інші кримінальні правопорушення, оскільки не працевлаштований, то його підзахисний одразу після звільнення буде працевлаштований, оскільки безпосередньо ним, як його захисником, та захисником ОСОБА_12 було надано доказ цьому. Також, представник потерпілої вказував на те, що ОСОБА_3 є громадянином іншої країни, а тому, не можливо змінити йому даний запобіжний захід на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки його підзахисний не має постійного місця проживання, однак, до матеріалів кримінального провадження ним, як захисником, було долучено договір оренди та службовий лист, що після працевлаштування йому буде надано службове приміщення, тобто ОСОБА_3 є де проживати у м. Києві. Так, як ризики, наведені прокурором, не підтверджені, прохав відмовити у задоволенні даного клопотання та змінити його підзахисному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби та надати ОСОБА_3 можливість працевлаштуватись, щоб мати джерело прибутку.

Обвинувачений ОСОБА_3 , за участю перекладача, підтримав думку свого захисника.

Заслухавши учасників судового провадження, вивчивши заявлені клопотання, суд приходить до наступного.

Так, згідно зі ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового засідання зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, відповідно до вимог ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення, відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 28 КПК України, повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є: 1) складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо; 2) поведінка учасників кримінального провадження; 3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

При вирішенні питання доцільності продовження тримання обвинуваченому під вартою та заявлених сторонами клопотань судом також враховано положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Продовження тримання особи під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст. ст.177, 178, 183 КПК України та враховано судом при вирішенні клопотань учасників судового провадження.

Вислухавши думки учасників судового провадження, вивчивши клопотання, суд приходить до висновку про доцільність продовження тримання обвинуваченого під вартою , оскільки, на думку суду, продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, ступінь яких не зменшився та інші більш м`які запобіжні заходи на даний час не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, виходячи з наступного.

Так, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України, є особливо тяжким злочином, а тому, при вирішенні питання про доцільність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання його винним. Зокрема, існує ризик впливу обвинуваченого на свідків у даному кримінальному провадженні, які на даний час судом не допитані, а також ризик переховування від суду.

Зокрема, стан його здоров`я не перешкоджає перебуванню у місцях попереднього ув`язнення і таких даних суду не надано.

Все викладене вище свідчить про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також дає підстави для збереження обраного обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Зокрема, на даний час, докази, передбачені ст. 84 КПК України, у цей період, не досліджені, тому з урахуванням наведених даних, суд вважає, що обставини, регламентовані ст. 177, п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 194, ст. 199 КПК України, є дійсними.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (див. рішення у справі «Єчюс проти Литви», заява № 34578/97, п. 93).

Зокрема, суд зазначає, що 31 січня 2022 року ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва відносно ОСОБА_3 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

У подальшому, відповідно до вимог ст. 615 КПК України, постановою першого заступника керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_13 від 24.03.2022 року продовжено строк дії ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 31.01.2022 року до 29.04.2022 року включно.

Зокрема, 27 квітня 2022 року ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва продовжено строк тримання під вартою відносно ОСОБА_3 до 29.05.2022 року включно, з якої вбачається, що під час розгляду клопотання, слідчим суддею було розглянуто питання щодо доводів захисту про відсутність підстав станом на 24.03.2022 року для прийняття прокурором рішення, у порядку ст. 615 КПК України, про продовження строку дії ухвали слідчого судді від 31.01.2022 року.

Так, зі змісту вказаної вище ухвали слідчого судді від 27.04.2022 року вбачається, що згідно з ч. 2 ст. 615 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді про тримання під вартою чи постанови прокурора про тримання під вартою, прийнятої відповідно до вимог та з урахуванням обставин, передбачених цією статтею, може бути продовжений до одного місяця керівником відповідного органу прокуратури за клопотанням прокурора або за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, а оскарження власне такого рішення відбувається у порядку ч. 4 ст. 615 КПК, яка передбачає, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність прокурора, прийняті або вчинені на виконання повноважень, визначених частиною першою цієї статті, розглядаються судом, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення, після забезпечення його функціонування в іншій місцевості або найбільш територіально наближеним до нього судом, а не у порядку ст. 199 того ж Кодексу. При розгляді питань визначених ст. 199 КПК слідчий суддя перевіряє саме питання наявності рішення визначеного ч. 2 ст. 615 КПК та віднесеність діяння до злочинів указаних в ч. 1 ст. 615 указаного Кодексу (чи йдеться про осіб, які підозрюються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109 - 115, 121, 127, 146, 1461, 147, 152, 153, 185, 186, 187, 189 - 191, 201, 258 - 2583, 260 - 2631, 294, 348, 349, 365, 377 - 379, 402 - 444 Кримінального кодексу України, а у виняткових випадках також у вчиненні інших тяжких чи особливо тяжких злочинів), а не його правомірність з будь-яких інших підстав, адже ст. 194 КПК не передбачає за наслідками розгляду клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу процесуального рішення про скасування такого типу постанови прокурора, у той час, як така можливість (скасування) є дійсною, згідно ст. ст. 307, 615 КПК, під час розгляду скарги на відповідне рішення. Згідно зі ст. 110 КПК України, постанова слідчого, дізнавача, прокурора, прийнята в межах компетенції згідно із законом, є обов`язковою для виконання та відповідно до ст. 305 того ж Кодексу подання скарги на рішення чи дії прокурора під час досудового розслідування не зупиняє виконання рішення чи дію прокурора, а тому, за цих умов в сукупності, вихід слідчого судді за межі дискреції є неприйнятним, адже способи контролю слідчого судді обмежені визначеною кримінальним процесуальним законом процедурою(див. постанову ВП ВС від 04.04.2019 у провадженні № 11-945сап18).

Виходячи з наведеного, суду звертає увагу, що стороною захисту не надано будь-якої інформації з приводу того, що постанова першого заступника керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_13 від 24.03.2022 року про продовження строку дії ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 31.01.2022 року була предметом оскарження і таких клопотань, скарг не заявлялося і під час підготовчого судового засідання.

Зокрема, відповідно до ст. 29 КПК України, кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають процесуальні документи державною мовою. Особа повідомляється про підозру у вчиненні кримінального правопорушення державною мовою або будь-якою іншою мовою, якою вона достатньо володіє для розуміння суті підозри у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя, суд, прокурор, слідчий забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Так, як вже зазначалося в ухвалі Дніпровського районного суду м. Києва від 22.03.2023 року, відповідно до якої розглядалося клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченому ОСОБА_3 під вартою, то під час підготовчого судового засідання та під час судового розгляду за участі захисника неодноразово з`ясовувалось в обвинуваченого ОСОБА_3 питання щодо розуміння ним української мови. Під час встановлення у підготовчому судовому особи обвинуваченого, останній зазначив, що проживає на території України з 2018 року, навчався у Харківському політехнічному університеті, працював на території України та розуміє і читає українською мовою і взагалі не потребував перекладача, на всі поставлені судом питання надавав відповіді. У подальшому, обвинувачений зазначив, що розуміє українську мову, однак, для зручності прохав надати йому можливість скористатися послугами перекладача з української на російську, що і було зроблено та наступні судові засіданні проводилися за участі перекладача. Суд звертає увагу, що жодного разу, у тому числі й за участі захисника ОСОБА_12 , який продовжує приймати участь у розгляді кримінального провадження, обвинувачений не зазначав про необхідність перекладача саме на туркменську мову, так як вказував, що йому все зрозуміло. Крім того, під час підготовчого судового засідання прокурором було надано розписку від обвинуваченого, про те, що останній не потребує перекладача. У подальшому, ОСОБА_3 було вручено обвинувальний акт з перекладом на російську мову та останнім було власноруч написано російською мовою, що він обвинувальний акт отримав без будь-яких зауважень. Зокрема, обвинувачений сам зазначав, що вміє писати та читати російською й українською мовами. Крім того, під час судового засідання обвинувачений на запитання суду зазначив, що навчаючись в Україні у м. Харкові, весь навчальний процес здійснювався українською мовою тривалий час проживає на території України.

З урахуванням викладеного та керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 331, 369, 372 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченому ОСОБА_3 під вартою - задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, строком не більше двох місяців - до 15 липня 2023 року включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити до Державної установи «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України для виконання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя