ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/557/23 Справа № 712/1678/18 Категорія: ч. 3 ст. 190 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

про відкриття апеляційного провадження

21 липня 2023 року м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду ОСОБА_2 , перевіривши на відповідність вимогам ст. 396 КПК України апеляційні скарги захисника ОСОБА_3 та прокурора Черкаського відділу Черкаської окружної прокуратури Черкаської обл. Ю. Колісник на вирок Соснівського райсуду м. Черкаси від 19.06.2023 р. стосовно ОСОБА_4 , -

В С Т А Н О В И В:

Цим вироком ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 357 КК України, та їй призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки. Звільнено ОСОБА_4 від призначеного покарання за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 357 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, та їй призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Строк відбування покарання обвинуваченій ОСОБА_4 рахувати з часу набрання вироком законної сили та фактичного звернення до виконання.

Цивільний позов не заявлено.

Питання про процесуальні витрати та речові докази судом вирішене відповідно до вимог КПК України.

На зазначений вирок захисник ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що вирок є необґрунтованим та незаконним через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Так, місцевим судом не надано оцінку доводам захисника щодо недопустимості заяви начальника відділу примусового виконання Управління державної виконавчої служби головної управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_5 , оскільки ця заява констатує лише факт версії останньої, про яку їй стало відомо зі слів подружжя ОСОБА_6 . Крім того, вказаний процесуальний документ є недопустимим в розумінні положень ст. 86 КПК України, оскільки у вказаному зверненні відсутній підпис ОСОБА_5 про попередження її про кримінальну відповідальність за ст. 383 КК України, що суперечить вимогам КПК України.

Також суд обмежився лише формальним посиланням у вироку на докази сторони обвинувачення, більшість з яких є копіями, зі змісту яких не зрозуміло, які саме дані цих документів сприймаються судом як доказ і яким чином вони оцінюються.

Внаслідок допущених порушень, суд першої інстанції проігнорував доводи сторони захисту щодо допустимості копій документів, які долучені до провадження за заявами ОСОБА_7 . В порушення вимог ч. 3 ст. 99 КПК України оригінали документів суду не надавались, тобто зазначені документи є неналежними доказами.

Крім того, місцевим судом допущено порушення щодо не надання належної оцінки протоколу огляду мобільних телефонів від 11.02.2017 р. з фототаблицею до нього, а сам протокол складений з порушенням вимог ст. 104 КПК України.

Також, апелянт вказує на те, що не об`єктивним є висновок суду про не порушення права на захист ОСОБА_4 при врученні останній 30.11.2017 р. повідомлення про підозру по особливо тяжкому злочину, оскільки суд обійшов мовчанням той факт, що сторона захисту в судових дебатах посилалася на не роз`яснення ОСОБА_4 при врученні пам`ятки про її процесуальні права та обов`язки положень вимог ст. 52 КПК України, яка передбачає обов`язкову участь захисника у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину. Проте, захисник був залучений лише 07.12.2017 р. 30.11.2017 р. обвинуваченій ОСОБА_4 , порушуючи її право на захист, незаконно вручено повідомлення про підозру, що є наслідком істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, враховуючи Доктрину «плодів отруйного дерева» сформульовану у численних справах ЄСПЛ, - незаконним є і повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 20.12.2017 р., оскільки, як можна змінити підозру, в даному випадку від 30.11.2017 р., якщо вона є незаконною. У даному випадку слідчий, відповідно до вимог ст. 279 КПК України повинен був повідомити про нову підозру, оскільки виникли такі підстави, які стали наслідком незаконності попередньої.

Також з протоколу обшуку за місцем реєстрації ОСОБА_4 , - АДРЕСА_1 , вбачається, що обшук проведено 5.05.2017 р. в період часу з 15 год. 30 хв. до 16 год. 47 хв.. Сама ж ухвала слідчого судді пред`явлена ОСОБА_4 уже після проведення обшуку - о 17 год. 14 хв., що є грубим порушенням норми закону, передбаченої ч. 3 ст. 236 КПК України, оскільки згідно ч. 3 ст. 236 КПК України перед початком виконання ухвали слідчого судді на обшук особі, яка володіє житлом, а за її відсутності - іншій присутній особі повинна бути пред`явлена відповідна ухвала і надана її копія.

Крім того, як зазначено в протоколі обшуку, обшук проводився в присутності понятих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Однак, їх підписи в графі «Поняті, присутні при обшуку приміщення» відсутні.

Також з вказаного протоколу не зрозуміло чи вилучалися речі, зазначені в графі «Перераховане в протоколі обшуку», оскільки вони лише перераховані, а чи вилучалися, опечатувалися належним чином, залишалися на зберігання, якщо вилучено, то куди відправлено на зберігання не вказано, що свідчить не тільки, що ці речі не вилучалися, а не упаковувалися належним чином відповідно до вимог чинного законодавства.

Так залишилось не зрозуміло, що за особи засвідчили протокол обшуку своїми підписами в графі «Учасники обшуку», так як будь-яка інформація про цих учасників слідчої дії ( ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 ) до їх підписів у протоколі обшуку - відсутня. Залишилось не з`ясованим питання, що це за особи та який їх правовий статус.

Таким чином, вказаний протокол обшуку від 5.05.2017 р. є недопустимим доказом.

Отже, судом першої інстанції, у вироку стосовно ОСОБА_4 не проаналізовано і не має співставлень з наявними у провадженні матеріалами всіх доводів сторони захисту, у тому числі і щодо допустимості доказів, та не надано на кожен із них вичерпну відповідь, що свідчить про упередженість судового рішення та зайняття судом позиції сторони обвинувачення.

Враховуючи всі викладені порушення вимог КПК України, на думку захисника, вирок суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, який не відповідає вимогам діючого законодавства і підлягає скасуванню.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор Черкаського відділу Черкаської окружної прокуратури Черкаської обл. ОСОБА_15 подала апеляційну скаргу, в якій не заперечуючи доведеності вини обвинуваченої, просить вирок скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченої внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 190 КК України до 6 років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 357 КК України - до 2 років обмеження волі, звільнивши від призначеного покарання за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 357 КК України на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. У ході апеляційного провадження просить дослідити характеризуючи дані на обвинувачену ОСОБА_4 ..

Апеляційну скаргу мотивує тим, що вирок суду стосовно ОСОБА_4 не ґрунтується на загальних засадах призначення покарання, визначених у ст. ст. 50, 65 КК України, згідно з якими при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обґрунтовуючи свій висновок про доцільність призначення покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям, суд не достатньою мірою оцінив особу обвинуваченої, призначивши занадто м`яке покарання, що явно не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення.

За весь час, після скерування кримінального провадження до суду, тобто, з 22.12.2017 р. обвинувачена не вживала заходів для відшкодування потерпілим шкоди, спричиненої злочином, у тому числі, не знайшла офіційного джерела заробітку, не примирилася з потерпілими.

За наведених обставин, прояв гуманності та поблажливості до обвинуваченої є необґрунтованим, безпідставним та не буде сприяти її виправленню.

Перевіркою матеріалів встановлено, що апеляційні скарги подані з дотриманням встановленого порядку та строку, передбаченого ст. 395 КПК України, та відповідають вимогам ст. 396 КПК України.

Підстав для повернення апеляційних скарг та відмови у відкритті апеляційного провадження, згідно ст. 399 КПК України, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 398, 401 та 402 КПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Відкрити апеляційне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_3 та прокурора Черкаського відділу Черкаської окружної прокуратури Черкаської обл. ОСОБА_15 на вирок Соснівського райсуду м. Черкаси від 19.06.2023 р. стосовно ОСОБА_4 .

Надіслати копії ухвали про відкриття апеляційного провадження учасникам судового провадження разом з копіями апеляційних скарг, інформацію про права та обов`язки.

Встановити строк до 31.08.2023 р. для подання учасниками судового провадження заперечень на апеляційні скарги.

Запропонувати учасникам судового провадження подати нові докази, на які вони посилаються.

Запропонувати учасникам судового провадження повідомити суд про особисту участь в судовому засіданні, або про розгляд апеляційної скарги в режимі відеоконференції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_2