ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3028/23 Справа № 203/2126/23 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 серпня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 07 серпня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

В С Т А Н О В И Л А :

В провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України (далі - КК), ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК, ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК, ОСОБА_11 , обвинуваченої за ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК, ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК, ОСОБА_13 за ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК, ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27, ч.4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК.

За матеріалами кримінального провадження під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10.03.2023 року стосовно ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Під час судового засідання ухвалою Кіровськогорайонного суду м.Дніпропетровська від 07 серпня 2023 року, зокрема, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 строком на 60 днів, тобто до 05 жовтня 2023 року, включно.

В апеляційній скарзі захисник порушує питання про скасування ухвали місцевого суду в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 та просить постановити в цій частині нову ухвалу, якою змінити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою його проживання: АДРЕСА_1 , з покладенням на нього обов`язків, визначених судом.

Вважає, що не лише станом на день обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ще 10 березня 2023 року, а й на сьогоднішній день немає досить законних підстав для продовження йому найсуворішого запобіжного заходу.

Крім того, вважає, що наведені у клопотанні прокурора ризики, на які він посилається як на підставу застосування найсуворішого запобіжного заходу відносно обвинуваченого, існують лише суто формально, без підтвердження намірів обвинуваченого втекти, вчинити інші кримінальні правопорушення, переховуватися, незаконно впливати на свідків чи знищити речові докази. Тобто, стороною обвинувачення, всупереч вимог ч.3 ст.194 КПК України (далі - КПК) не надано доказів недостатності застосування відносно обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів.

Разом з цим, вказує, що судом під час розгляду клопотання у відповідності до ст.178 КПК, не було враховано вагомість доказів, які є достатніми для підозри ОСОБА_7 у причетності до вчинення злочинів, які йому інкримінуються, тяжкість покарання, його вік, наявність міцних соціальних зв`язків, який проживає разом з матір`ю, яка має хвороби серця, допомагає утримувати малолітнього сина, раніше не судимий, має постійне місце роботи та проживання, за якими характеризується позитивно, не мав і наразі не має будь-яких намірів вчиняти дії, передбачені п.п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК.

Таким чином, сторона захисту стверджує, що у разі залишення ухвали суду без змін ОСОБА_7 буде позбавлений будь-якої можливості не лише працювати хоча б вдома, допомагаючи хворій матері, а й навіть приділяти достатньо уваги своєму дев`ятирічному сину, який її вкрай потребує, так як його мати також не має можливості повного контролю за сином, оскільки теж перебуває під цілодобовим домашнім арештом.

Водночас наголошує, що лише один ОСОБА_7 зі всіх обвинувачених у даній кримінальній справі на даний час перебуває під вартою, оскільки визначена ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.06.2023 року застава у розмірі 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 536 800 грн. внесена не була, так як є непомірною для родини обвинуваченого.

Обґрунтованість ухвали місцевого суду в частині продовження запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту стосовно обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби стосовно обвинуваченої ОСОБА_11 та продовження обов`язків, передбачених ст.194 КПК стосовно обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 сторонами не оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення захисника на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, який наполягав на її задоволенні, просив скасувати ухвалу суду в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 та постановити нову, якою змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою його проживання: АДРЕСА_1 , з покладенням на нього обов`язків, визначених судом, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду без змін, перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону не в повній мірі дотримано місцевим судом.

За приписами ч.3 ст.331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч.2 ст.331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Мотивуючи своє рішення про задоволення клопотання прокурора, зокрема, про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, місцевий суд врахував тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, підстави за яких обвинуваченому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК, а саме можливості обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, які наразі не втратили своєї актуальності та про наявність яких свідчить тяжкість та невідворотність покарання за вчинені злочини, факт того, що обвинувачений будучи обізнаним у доказах, які на теперішній час наявні в матеріалах кримінального провадження, своїми порадами та вказівками може допомогти особам, яких органами досудового розслідування ще не встановлено та до кримінальної відповідальності не притягнуто, ухилитися від притягнення, що, як наслідок, потягне за собою можливість отримання ним більш м`якого покарання. Крім того, про наявність вказаних ризиків свідчать також і отримана в ході проведення НСРД інформація про отримання обвинуваченим доходів виключно від незаконного збуту психотропної речовини «метамфетамін», що дає підстави вважати, що він існує за рахунок грошових коштів, отриманих злочинним шляхом.

Таким чином суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що вказані обставини кримінального провадження свідчать про відсутність підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, альтернативного триманню під вартою, оскільки інший запобіжний захід, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час судового розгляду кримінального провадження.

З такими висновками місцевого суду погоджується й суд апеляційної інстанції.

Враховуючи положення статті 28 КПК, а також те, що судовий розгляд кримінального провадження по суті обвинувачення ОСОБА_8 ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 триває, по справі ще не досліджено усіх доказів, тому суд апеляційної інстанції не вбачає надмірної тривалості тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою на даному етапі кримінального провадження.

З огляду на викладене колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, який з дотриманням вимог ст.ст.197,199 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, та належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 на 60 днів, тобто до 05 жовтня 2023 року, включно. На переконання апеляційного суду вищенаведені обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою та відсутні підстави для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, зокрема у вигляді домашнього арешту, на чому наполягає сторона захисту, оскільки вони не забезпечать його належної процесуальної поведінки на даному етапі кримінального провадження.

За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених статтею 177 КПК, відсутність підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою слід визнати необґрунтованими та такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження.

Водночас, колегія суддів вважає неспроможними посилання сторони захисту про недоведеність стороною обвинувачення наявності ризику, передбаченого п.2 ч.1 ст.177 КПК, а саме можливості обвинуваченого ОСОБА_7 знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки такий ризик не заявлявся прокурором у клопотанні про продовження строку тримання під вартою та відповідно судом встановлений не був.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що практика Європейського суду з прав людини розширила дію гарантій частини 4 статті 5 Конвенції, яка зокрема згідно з доктриною Суду Конвенція вимагає періодичного перегляду тривалого тримання.

Так, аби відповідати вимогам Конвенції, такий перегляд повинен дотримуватись як матеріальних, так і процесуальних норм національного законодавства і, більше того, здійснюватись згідно з метою статті п`ятої Конвенції, тобто для захисту особи від свавілля. Остання вимога означає не тільки, що компетентний суд повинен приймати рішення «швидко», але також, що такі рішення мають прийматися з розумними інтервалами (рішення Herczegfalvy v.Austria, 1992 р.)

Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "Єчюс проти Литви" (Jecius v. Lithuania), N 34578/97, п.93, ECHR 2000-IX).

Позбавлення свободи та особистої недоторканості має бути обґрунтованим. Відсутність будь-яких підстав у рішеннях судових органів, які санкціонують тримання під вартою протягом тривалого періоду часу, може бути несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленим п. 1 ст. 5 (рішення у справі «Сташайтіс проти Литви» від 21.03.2002 р.(пп. 66-67).

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічного з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на даний час відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а встановлені судом ризики не відпали та продовжують існувати.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Тому, на переконання апеляційного суду подальше продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 не порушує його права на свободу та особисту недоторканність, гарантованого статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також права, передбачені Конституцією України.

На переконання апеляційного суду, посилання захисника на наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків, родини та утриманців, постійного місця проживання, позитивної характеристики, відсутності судимостей, не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду, оскільки це не спростовує висновку суду про те, що він може переховуватися від суду, незаконно впливати на обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Окрім того, доводи сторони захисту щодо необґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих кримінальних правопорушень суд апеляційної інстанції на даній стадії кримінального провадження не розглядає, оскільки ці питання є предметом перевірки суду першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті.

Разом з цим, колегія суддів констатує, що суд першої інстанції, задовольняючи клопопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 строком на 60 днів, в своєму рішенні взагалі не вирішив питання про обрання йому альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, про що просив прокурор у своєму клопотанні (а.с.67-70), у зв`язку з чим, ухвала суду в цій частині підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання про визначення обвинуваченому ОСОБА_7 розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів враховує, що сума застави, визначена ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.06.2023 року у розмірі 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає - 536 800,00 грн обвинуваченим ОСОБА_7 , на відміну від інших обвинувачених у даній справі, внесена не була, що свідчить про її непомірність для останнього.

Таким чином, з урахуванням вищевикладених обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що розмір застави необхідно зменшити до 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 268 400,00 грн, який на цьому етапі досудового розслідування, буде достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та запобігання спробам вчинити дії, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК.

Підстав вважати вказаний розмір застави завідомо непомірним для обвинуваченого, колегія суддів не вбачає, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання підозрюваного/обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа. Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Тому такий розмір застави, на думку колегії суддів, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загально-суспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні та не порушує права підозрюваного ОСОБА_7 .

За приписами ч.3 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 слід задовольнити частково, а ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2023 року в частині продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 - скасувати на підставі п.2 ч.1 ст.409 та п.1 ч.1 ст.411 КПК, у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального правопорушення, з постановленням апеляційним судом в цій частині нової ухвали про часткове задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, та визначенням застави у розмірі 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 268 400, 00 гривень.

На підставі викладеного, керуючись статтями 182-183 та 404, 405, 407, 409, 411 ,418, 419, 422-1 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2023 року в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 строком на 60 днів - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_5 про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, та альтернативою внесення застави задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 05 жовтня 2023 року, включно.

Встановити заставу у розмірі 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 268 400,00 гривень.

На підставі ч.5 ст.194 КПК у разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну проживання;

- утримуватися від спілкування із обвинуваченими, свідками та будь-якою особою, визначеною судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених судом;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У разі внесення застави ОСОБА_7 підлягає негайному звільненню з-під варти та вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Встановити термін дії покладених судом на ОСОБА_7 обов`язків по 05 жовтня 2023 року, включно, який починається з моменту звільнення з-під варти після внесення застави.

Роз`яснити ОСОБА_7 , що у разі невиконання ним покладених на нього цією ухвалою обов`язків, застава звертається у дохід держави.

В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3