Справа № 466/4414/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1145/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові у режимі відео конференції кримінальне провадження № 466/4414/15-к про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Підбірці Пустомитівсього району Львівської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Підбірці Пустомитівсього району Львівської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Підбірці Пустомитівсього району Львівської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ч. 2 ст. 146 , ч. 1 ст.147, ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст.187, ч. 2 ст.189 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_8 ,

прокурора ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 ,

захисників адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

потерпілого ОСОБА_12 ,

представника потерпілих

адвоката ОСОБА_13 ,

за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_14 , захисника ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_15 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 30 вересня 2022 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 11 листопада 2016 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 189 КК України та йому призначено покарання: за ч. 2 ст. 146 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки; за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років з конфіскацією майна; за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років, з конфіскацією майна; за ч. 2 ст. 189 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 9 ( дев`ять ) років, з конфіскацією майна.

ОСОБА_5 у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 147 КК України визнано невинуватим та виправдано за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

У відповідності до положень ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015) ОСОБА_5 у строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з моменту фактичного затримання з 20 лютого 2015 по 19 серпня 2019 року включно, що становить 9 (дев`ять) років та визначено, що засуджений ОСОБА_5 повністю відбув основне покарання у виді позбавлення волі.

ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 189 КК України, та призначено покарання: за ч. 2 ст. 146 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки; за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років з конфіскацією майна; за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років з конфіскацією майна; за ч.2 ст.189 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років, з конфіскацією майна.

ОСОБА_6 у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 147 КК України визнано невинуватим та виправдано за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

У відповідності до положень ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015) ОСОБА_6 у строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з моменту фактичного затримання з 20 лютого 2015 по 17 лютого 2019 року включно, що становить 8 (вісім) років та визначено, що засуджений ОСОБА_6 повністю відбув основне покарання у виді позбавлення волі.

ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_7 , звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України на ОСОБА_7 покладено такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 189, ч.1 ст.147 КК України визнано невинуватим та виправдано за відсутністю в діяннях складу кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання щодо ОСОБА_7 залишено без змін до вступу вироку в законну силу.

Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в рівних частинах, на користь потерпілої ОСОБА_16 851 166 (вісімсот п`ятдесят одну тисячу сто шістдесят шість) грн. 99 коп. відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнуто відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_16 з ОСОБА_5 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) грн, ОСОБА_6 100 000 (сто тисяч) грн, ОСОБА_7 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн.

Стягнуто відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_12 з ОСОБА_5 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн, ОСОБА_6 40 000 (сорок тисяч) грн, та ОСОБА_7 10 000 (десять тисяч) грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в рівних частинах на користь потерпілого ОСОБА_17 відшкодування моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_18 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку із смертю потерпілої ОСОБА_18 .

Вирішено питання щодо речових доказів, процесуальних витрат у справі, накладених арештів на майно.

Відповідно до вироку, ОСОБА_5 у лютому 2015 року, вступивши в попередній зговір з ОСОБА_6 та особою, матеріали досудового розслідування відносно якої виділені в окреме провадження, керуючись корисливим мотивом, дійшли згоди щодо викрадення та позбавлення волі ОСОБА_16 . Близько 18:40 год. 17.02.2015, коли потерпілі ОСОБА_17 та ОСОБА_16 їхали на належному їм автомобілі марки «Nissan Pathfinder», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул. Б.Хмельницького, 117 в м. Львові., ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та невстановлена слідством особа, рухаючись в автомобілі марки «BMW», моделі 530і, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , умисно здійснили заздалегідь сплановане зіткнення з автомобілем марки «Nissan Pathfinder», яким керував ОСОБА_17 . Останній, маючи намір з`ясувати причину ДТП, вийшов із свого автомобіля та направився до водія автомобіля марки «BMW». У цей час ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_6 та невстановленою особою, які були одягнуті в камуфляжну форму та балаклави, придбані завчасно, діючи згідно з спільно розробленим планом, із застосуванням фізичного насильства помістили ОСОБА_17 на заднє сидіння автомобіля марки «Nissan Pathfinder», ОСОБА_16 проти її волі із застосуванням фізичного насильства перемістили з автомобіля марки «Nissan Pathfinder» в автомобіль марки «BMW» 530і, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Незаконно викравши ОСОБА_17 та ОСОБА_16 , ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_6 та невстановленою особою, діючи згідно з розподіленими ролями, автомобілями марки «Nissan Pathfinder», реєстраційний номер НОМЕР_1 та марки «BMW» моделі 53Оі, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , прослідували в сторону вул. Промислової у м. Львові, утримуючи потерпілих всупереч їх волі в салонах вищезгаданих автомобілів, зв`язавши при цьому їм руки та зав`язавши очі, щоб останні не могли бачити викрадачів. Рухаючись поблизу заводу «Маяк», що на вул. Промисловій, 27 в м. Львові, ОСОБА_17 було силоміць витягнуто із салону автомобіля марки «Nissan Pathfinder» та залишено у сквері. У той час, ОСОБА_16 в автомобілі викрадачів - марки «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_2 , була перевезена в буд. АДРЕСА_3 незаконно утримувалась проти своєї волі до 9-00 год. 20.02.2015.

17.02.2015, близько 21 год., у квартиру за адресою АДРЕСА_3 , на виконання попередньої домовленості з ОСОБА_6 та особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, прибув ОСОБА_7 , який орієнтовно до 08 год. 18.02.2015 приєднався до дій, спрямованих на незаконне позбавлення волі потерпілої ОСОБА_16 . У вказаний період обвинувачений ОСОБА_7 незаконно утримував потерпілу, проти її волі, у згаданій квартирі.

У результаті протиправних дій ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, про які зазначено вище, потерпілим ОСОБА_16 та ОСОБА_17 були заподіяні легкі тілесні ушкодження.

Окрім цього, ОСОБА_5 за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_6 та невстановленою особою, матеріали досудового розслідування відносно якої виділені в окреме провадження, маючи спільний умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, 17.02.2015, близько 18:40 год., рухаючись на автомобілі марки «BMW» моделі 530і, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , по вул. Б.Хмельницького в м. Львові, неподалік буд. 93, здійснили зіткнення із заднім бампером автомобіля марки «Nissan Pathfinder», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_17 . Після того як ОСОБА_17 , маючи намір з`ясовувати обставини та причину ДТП з водієм автомобіля марки «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_2 , вийшов із свого автомобіля, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , та невстановлені слідством особи, які діяли відповідно до заздалегідь обумовленого плану, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом ОСОБА_17 , проти волі останнього, із застосуванням насильства, що не було небезпечним для життя чи здоровя потерпілого, помістили його на заднє сидіння автомобіля марки «Nissan Pathfinder», в той час, як за кермо згаданого автомобіля сіла невстановлена особа, матеріали досудового розслідування відносно якої виділені в окреме провадження. Неподалік скверу, що поблизу заводу «Маяк», який знаходиться по вул. Промисловій, 27 в м. Львові, ОСОБА_17 , що був попередньо зв`язаний за допомогою пластикових хомутів, силоміць було витягнуто із салону його автомобіля та залишено в сквері. Автомобіль після незаконного заволодіння був незаконно поміщений на вул. Пекарську, 52 у м. Львові та в подальшому виявлений та вилучений працівниками поліції.

Окрім цього, ОСОБА_5 за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_6 та особою, матеріали досудового розслідування відносно якої виділені в окреме провадження, згідно з попередньо обумовленими ролями, під час викрадення ОСОБА_16 , діючи відповідно до спільно розробленого плану, погрожуючи останній нанесенням тілесних ушкоджень, небезпечних для життя та здоров`я, при цьому демонструючи предмет, що зовні нагадував автоматичну вогнепальну зброю, та був сприйнятий ОСОБА_16 , як реальна загроза для її життя та здоров`я, з метою спільного збагачення, відкрито заволоділи жіночою сумочкою «Армані Джинс», вартістю 300 Євро (вартість у гривні відповідно до курсу НБУ станом на 17.02.2015 становить 9021 грн), у якій знаходився гаманець «Армані Джинс» вартістю 6400 гривень; в якому були: дві золоті карточки «Приватбанку», 750 євро (вартість у гривні відповідно до курсу НБУ станом на 17.02.2015 становить 22552,5 грн), 250 доларів США (вартість у гривні відповідно до курсу НБУ станом на 17.02.2015 становить 6589,50 грн) та 500 гривень, книжка для документів, в якій знаходилися її особисті документи, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «Ауді А-4 квадро», державний номерний знак НОМЕР_3 , комплект ключів від помешкання у кількості 6 шт., ключі від банку 2 шт., із брелком «Монбланк»; кулькові ручки марки «Монбланк» 3 шт. загальною вартістю 5400 грн.; ручка марки «Паркер» вартістю 2400 грн.; косметичка з медикаментами вартістю 500 грн.; косметичка вартістю 600 грн. з косметичними виробами загальною вартістю 2050 грн.

У цей же день ОСОБА_5 , діючи в групі з ОСОБА_6 та невстановленою особою, помістили ОСОБА_16 в кв. АДРЕСА_4 , де маючи умисел на заволодіння її майном, одягнули ОСОБА_16 маску та заклеївши очі скотчем, заподіюючи потерпілій фізичний біль, зняли із її рук, шиї та вух ювелірні вироби. Внаслідок насильницьких дій, злочинці заволоділи наступним майном потерпілої: ювелірними виробами: обручкою із білого золота вартістю 8500 грн.; браслетом із білого та жовтого золота вартістю 17800 грн.; перснем з білого золота з інкрустованим діамантом вартістю 9000 грн.; перснем комбінованим із білого та жовтого золота вартістю 9000 грн.; сережками з білого золота вартістю 5600 грн.; ланцюжком з жовтого золота вартістю 32000 грн. із антикварним медальйоном овальної форми із зображенням Матері Божої вартістю 1300 Євро (вартість у гривні відповідно до курсу НБУ становить 39091 грн.); годинником з рожевого золота марки «Omega De Vllle Ladymatic» вартістю 20 757 Євро, (вартість у гривні відповідно до курсу НБУ станом на 17.02.2015 становить 624162,99 грн); норковою чорною шубою з брошкою у вигляді троянди з інкрустованими каменями «Сваровські» вартістю 50 000 грн.

Всього ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, заволоділи майном ОСОБА_16 на загальну суму 851 166, 99 грн, чим заподіяли їй шкоду в особливо великих розмірах.

Окрім цього, ОСОБА_5 за попередньою змовою в групі з ОСОБА_6 та невстановленою особою, матеріали досудового розслідування відносно якої виділені в окреме провадження, після викрадення потерпілої ОСОБА_16 , діючи відповідно до спільно розробленого плану, утримуючи потерпілу в період часу з 20:00 год. 17.02.2015 до 09:00 год. 20.02.2015 в приміщенні кв. АДРЕСА_4 , не даючи їй змоги вільно пересуватись та покинути вказане приміщення, висловлюючи погрози вбивства та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, шляхом здійснення періодичних телефонних дзвінків в період часу з 17.02.2015 по 19.02.2015, спонукали її батьків ОСОБА_12 та ОСОБА_19 до передачі грошових коштів. Зміст розмов полягав у повідомленні батька потерпілої ОСОБА_12 , про можливість звільнення його доньки ОСОБА_16 за умови передачі грошових коштів в сумі 150 000 доларів США. Близько 09.00 годин 20.02.2015 ОСОБА_16 була звільнена працівниками поліції внаслідок незалежних від волі обвинувачених причин.

На вирок суду прокурор ОСОБА_14 , захисники ОСОБА_11 , ОСОБА_15 подали апеляційні скарги.

Захисник ОСОБА_11 у своїй апеляційній скарзі, поданій в інтересах ОСОБА_5 , просить вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник покликається на такі доводи: стороною обвинувачення не доведено умислу на вчинення злочину; обвинувачення ґрунтується на показаннях потерпілої, яка є заінтересованою особою, оскільки має фінансові зобов`язання перед сім`єю обвинуваченого; показання потерпілої на досудовому розслідування та під час судового розгляду відрізняються; не взято до уваги показання свідків, які підтверджують алібі ОСОБА_5 ; відсутні докази того, що викрадені речі належать потерпілій; цивільний позов не є обґрунтованим; суд не надав оцінки порушенням правил проведення обшуку у батьків ОСОБА_5 , коли батькові обвинуваченого було завдано тілесних ушкоджень.

Захисник ОСОБА_15 у своїй апеляційній скарзі, поданій в інтересах ОСОБА_5 , просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник покликається на такі доводи: затримання ОСОБА_5 було проведено без ухвали слідчого судді; при затриманні було порушено право на захист, а також не було роз`яснено особі прав та обов`язків; обшук 20 лютого 2015 року проводився оперативними працівниками, а слідчо-оперативна група прибула лише через 1,5 години після початку; суд не взяв до уваги показання свідків захисту, а показання ОСОБА_20 у тексті вироку спотворені.

Прокурор ОСОБА_14 , у своїй апеляційній скарзі просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_5 визнати винним та призначити йому покарання за ч. 4 ст. 146 КК України у виді 5 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч. 4 ст. 187 КК України до 13 років з конфіскацією майна, за ч. 2 ст. 189 КК України до 6 років позбавлення волі; на підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

ОСОБА_6 визнати винним та призначити йому покарання за ч. 4 ст. 146 КК України у виді 5 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч. 4 ст. 187 КК України до 10 років з конфіскацією майна, за ч. 2 ст. 189 КК України до 6 років позбавлення волі; на підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

ОСОБА_7 визнати винним та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 146 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор зазначає, що вказаний вирок є явно несправедливим через м`якість покарання. Зокрема, суд не врахував такі обставини, що характеризують обвинувачених: злочини вчинені з прямим умислом та корисливим мотивом; особи діяли за заздалегідь підготовленому плану, де кожен мав свою роль; обвинувачені повністю заперечували свою вину. Як наслідок, суд формально підійшов до визначення розміру покарання, оскільки застосував мінімальну міру покарання за кожен окремий злочин.

Будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи потерпіла ОСОБА_16 у судове засідання не з`явилася. Потерпілий ОСОБА_12 (батько потерпілої ОСОБА_16 ) повідомив, що ОСОБА_16 не має можливості прибувати до суду, оскільки здійснює догляд за дитиною.

Потерпілий ОСОБА_17 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду, у судове засідання не прибув. Представник ОСОБА_13 повідомив, що ОСОБА_17 у 2016 році виїхав на постійне місце проживання за межі України.

Зважаючи, що у судовому засіданні присутній представник потерпілих ОСОБА_13 , апеляційний суд вважає за можливе розгляд апеляційних скарг прокурора ОСОБА_14 , захисників ОСОБА_15 , ОСОБА_11 проводити за відсутності потерпілих.

Захисник ОСОБА_15 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання апеляційної інстанції не прибув, про поважні причини неявки суду не повідомив.

Обвинувачений ОСОБА_5 взяв участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції за допомогою месенджера «Whatsapp». Учасники судового провадження не заперечували проти участі обвинуваченого ОСОБА_5 у режимі відеоконференції через месенджер Whatsapp.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_11 та обвинувачений ОСОБА_5 підтримали апеляційні скарги захисників ОСОБА_15 , ОСОБА_11 та заперечили проти апеляційної скарги прокурора.

Прокурор ОСОБА_9 підтримав апеляційну скаргу прокурора та заперечив проти апеляційних скарг захисників захисників ОСОБА_15 , ОСОБА_11 та просив у задоволенні таких відмовити.

Захисник ОСОБА_10 апеляційну скаргу прокурора заперечив, а щодо апеляційних скарг захисників ОСОБА_15 , ОСОБА_11 поклався на розсуд суду.

Потерпілий ОСОБА_12 та представник потерпілих ОСОБА_13 заперечив проти доводів апеляційних скарг захисників ОСОБА_15 , ОСОБА_11 . Щодо апеляційної скарги прокурора, висловили підтримку в частині, що стосується ОСОБА_5 , у решті заперечили.

Заслухавши доповідь судді, позицію сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла такого висновку.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно з ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За приписами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом першої інстанції під час розгляду даного кримінального провадження дотримано наведені вище вимоги кримінального процесуального закону, спрямовані на встановлення об`єктивної істини у справі, а його висновки про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 189 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 189 КК України, та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, за які їх засуджено, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними в матеріалах справи та викладеними у вироку доказами, які судом всебічно і повно досліджені та правильно і об`єктивно оцінені в їх сукупності та взаємозв`язку.

Зокрема, обвинувачений ОСОБА_5 як у суді першої так і апеляційної інстанції вину у вчиненому не визнав, вважає, що дана кримінальна справа сфальсифікована.

Обвинувачений ОСОБА_6 , будучи допитаним у суді першої інстанції, пояснив, що з початку зими до нього звернувся ОСОБА_5 з пропозицією викрасти ОСОБА_16 . Йому належав автомобіль марки «BMW», яким вони мали намір приїхати, вдарити автомобіль ОСОБА_16 , викрасти її та привести на квартиру ОСОБА_21 .. Реалізуючи свій задум, вони під`їхали під Банк, у якому працювала ОСОБА_16 , прослідували за «Nissan Pathfinderом» ОСОБА_16 , коли вона вийшла з роботи, та здійснили ДТП зі згаданим авто. Після дорожньої пригоди вони забрали ОСОБА_16 з «Nissan Pathfinder» та посадили в салон «BMW», де з потерпілої зняли дорогі речі, які забрали брати ОСОБА_22 . В машині ОСОБА_16 руки обмотали скотчем, зав`язали очі та повезли на квартиру, що розташована на АДРЕСА_1 , де і утримували. Приблизно через годину після поміщення ОСОБА_23 на згадану квартиру, на його прохання приїхав його брат, ОСОБА_24 , який і залишився стерегти потерпілу, а інші учасники викрадення поїхали додому. Зранку наступного дня він змінив ОСОБА_7 , оскільки останньому потрібно було їхати на роботу. Більше ОСОБА_25 у згадану квартиру не повертався. ОСОБА_16 утримували 2-3 дні на вул. Плуговій. Участь у викраденні брали він та брати ОСОБА_22 . Камуфляжну форму вони купили в магазині, також у них був макет автомата. Про викуп з родичами ОСОБА_16 розмовляв лише ОСОБА_5 . Які саме речі ОСОБА_22 забрали у потерпілої, йому не відомо. Йому ОСОБА_5 пообіцяв лише грошову винагороду за викрадення ОСОБА_16 . Свого ж брата він лише раз попросив постерегти ОСОБА_16 у квартирі на АДРЕСА_1 .

Допитаний у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 який зазначив, що участі в нападі на ОСОБА_16 та її чоловіка він не брав, про такий напад йому нічого відомо не було. В цей день він був на роботі та після робочого дня, за домовленістю з братом, ОСОБА_6 , він поїхав на квартиру, де вперше побачив ОСОБА_16 . Разом з ОСОБА_26 і потерпілою він перебував до ранку, щоб не дати потерпілій можливості вийти з квартири.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_5 та часткове визнання обвинуваченими ОСОБА_6 , ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні злочинів, винуватість ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 189 КК України, а ОСОБА_7 - за ч. 2 ст. 146 КК України стверджується здобутими в ході проведення судового розгляду доказами, а саме: наданими у суді першої інстанції показаннями потерпілої ОСОБА_16 , потерпілого ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_27 (власника квартири АДРЕСА_4 ), який вказав на ОСОБА_5 , як на особу, яка фактично була орендарем його квартири, ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 .

Окрім цього вина ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 підтверджується наступними доказами: протоколом огляду місця події від 17.02.2015 (перехрестя вулиць Волинська Промислова в місті Львові); висновком судово-медичної експертизи від 20.02.2015 № 256 щодо наявності тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_16 ; висновком судово-медичної експертизи від 18.02.2015 № 247 щодо наявності тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_17 ; протоколом огляду місця події (квартири АДРЕСА_4 , де утримувалась потерпіла ОСОБА_16 з 17.02.2015 по 20.02.2015) від 20.02.2015 з фототаблицею до нього; протоколом огляду місця події автомобіля „Nissan Pathfinder, реєстраційний номер НОМЕР_4 від 20.02.2015 з фототаблицею до нього; протоколом огляду, в якому відображено перегляд слідчим даних магнітного диску із записом подій, зафіксованих камерами відеоспостереження з будівлі ПАТ» Унікомбанк», що на вул. Б. Хмельницького, 217 у м. Львові, у період з 17.35 год. по 18.36 год. 17.02.2015; протоколом обшуку автомобіля марки BMW 530і з номерним знаком НОМЕР_2 від 12.03.2015, з якого вбачається, що з вказаного автомобіля вилучено мікрооб`єкти, схожі на волосся, фрагменти скла, мікрооб`єкти, схожі на хутро, та сліди пальців рук; протоколами обшуку автомобілів марки «Шкода Фабія», реєстраційний номер НОМЕР_5 , якою користувався ОСОБА_5 та «BMW320і», реєстраційний номер НОМЕР_6 , яким користувався ОСОБА_7 в ході яких вилучені мікрооб`єкти, схожі на волосся, сліди пальців рук та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; протоколом огляду слідчим речей від 12.03.2015, зокрема мобільного телефону, наданого потерпілим ОСОБА_12 ; протоколом огляду речей, які були вилучені в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 від 14.03.2015 з додатком до нього; протоколом огляду мобільного телефону, який було вилучено за місцем поживання ОСОБА_6 ; протоколами огляду речей від 17.03.2015; висновком судової дактилоскопічної експертизи № 4/289 від 14.04.2015, якою встановлено, що три сліди пальців рук та один слід долоні, вилучені підчас огляду місця події по вул. Плугова, 14/158 в м. Львові придатні до ідентифікації, та з яких слід пальця руки залишений мізинцем правої руки ОСОБА_7 , слід долоні залишений долонею правої руки ОСОБА_7 , слід пальця руки залишений мізинцем правої руки ОСОБА_5 ; висновком судової молекулярно-генетичної експертизи №10/124 від 07.04.2015 встановлено, що на чорній спортивній утепленій куртці, вилученій при огляді місця події на АДРЕСА_3 , виявлені генетичні ознаки клітин, які є змішаними, походять від двох чи більше осіб, серед яких присутні генетичні зразки ознак крові ОСОБА_16 та ОСОБА_5 та не присутні генетичні ознаки крові ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ; висновком судової молекулярно-генетичної експертизи №10/125 від 07.04.2015, яким встановлено, що на горнятку та кришці пляшки від йогурта, вилучених при огляді місця події на АДРЕСА_3 , виявлені генетичні ознаки клітин з ядрами, які збігаються між собою та збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_16 і не збігаються з генетичними ознаками зразків крові ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 ; висновком судово-медичної експертизи №424/2015-ц від 24.04.2015, яким встановлено, що при порівняльному дослідженні 8-ми волосин, вилучених під час обшуку автомобіля марки BMW-530 з номерним знаком НОМЕР_2 , а саме заднього сидіння встановлено, що за морфологічними ознаками вони схожі зі зразками волосся з голлови ОСОБА_16 і можуть походити від неї.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції належним чином перевірив усі докази по справі, взявши до уваги їх як правдиві та такі, що відповідають дійсним обставинам справи, є послідовними і такими, що узгоджуються між собою та з іншими доказами по справі та надав належну оцінку усім зібраним та перевіреним по справі об`єктивним доказам.

Щодо клопотання захисника ОСОБА_11 про повторне дослідження доказів, апеляційний суд вважає, що таке задоволенню не підлягає.

Зокрема, заявлене захисником в апеляційній скарзі клопотання не відповідає вимогам ч. 3 ст. 404 КПК України. У клопотанні не вказано, які саме письмові докази необхідно дослідити, відповідно не зазначено чи досліджувались ці докази неповністю або з порушенням, та які саме обставини ці докази можуть підтвердити або спростувати.

Так, частиною ч. 3 ст. 404 КПК України встановлено, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Тобто для повторного дослідження судом апеляційної інстанції обставин, встановлених під час кримінального провадження, кримінальний процесуальний закон визначає обов`язковою наявність (сукупність) як відповідного процесуального приводу (клопотання учасника судового провадження), так й однієї із закріплених у законі умов (неповнота дослідження зазначених обставин або наявність певних порушень у ході їх дослідження), які також можна розглядати як фактичну підставу для такого дослідження.

При цьому сама лише незгода учасника судового провадження з оцінкою певних конкретних доказів не може слугувати підставою для їхнього обов`язкового повторного дослідження.

На переконання колегії суддів, викладені в апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_15 доводи про недоведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 189 КК України, та необхідність закриття кримінального провадження у справі, свого підтвердження в ході апеляційного розгляду не знайшли.

На думку апеляційного суду, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення та стали б підставою для призначення нового розгляду, про що просить у своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 , судом першої інстанції допущено не було.

Доводи захисника ОСОБА_11 про те, що потерпіла ОСОБА_16 оговорила ОСОБА_5 через помсту та невизнання ОСОБА_5 вини у вчиненому, апеляційний суд розцінює як спосіб його захисту від пред`явленого обвинувачення з метою уникнення відповідальності за скоєне.

Не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи доводи захисника ОСОБА_15 про порушення вимог КПК під час затримання ОСОБА_5 , а також порушення його прав та свобод.

Згідно з п.2 ч. 2 ст. 207 КПК України кожен має право затримати без ухвали слідчого судді, суду будь-яку особу, безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення чи під час безперервного переслідування особи, яка підозрюється у його вчиненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 208 КПК України, уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, у тому числі, якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин.

Як вбачається з рапорта заступника начальника СКР Шевченківського РВ ЛМУ ГУ МВСУ у Львівській області ОСОБА_31 про переслідування особи, зі слів потерпілої ОСОБА_16 встановлено, що її викрадення та незаконне утримання здійснювали брати ОСОБА_32 та ОСОБА_33 спільно зі своїми друзями. В ході проведених заходів із встановлення місця проживання вказаних осіб, ним спільно з т.в.о. о/у ВКР ЛМУ ОСОБА_34 помічником о/у ВКР ЛМУ ОСОБА_35 та працівниками Шевченківського РВ ЛМУ здійснювалось переслідування ОСОБА_5 по «гарячих слідах» та 20.02.15 о 10 год. 30 хв., коли останній перебував за місцем проживання, його було затримано.

Відповідно до ч. 4 ст. 208 КПК України уповноважена службова особа, що здійснила затримання особи, повинна негайно повідомити затриманому зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснити право мати захисника, отримувати медичну допомогу, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього, негайно повідомити інших осіб про його затримання і місце перебування відповідно до положень статті 213 цього Кодексу, вимагати перевірку обґрунтованості затримання та інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

Всупереч твердженням захисника, ОСОБА_5 було ознайомлено з підставами затримання та правами і обов`язками затриманого, про що останній розписався у протоколі затримання, зазначивши при цьому, що заяв та зауважень не має.

Про затримання ОСОБА_5 на його вимогу повідомлено ОСОБА_5 (батька), а також, на виконання вимог ч. 4 ст. 213 КПК України, було повідомлено орган (установу), уповноважений законом на надання безоплатної правової допомоги, що підтверджується дорученням про надання безоплатної вторинної правової допомоги від 20.02.2015 № 013-003228-439.

Апеляційний суд вважає неспроможними твердження захисника ОСОБА_15 про те, що обшук житла за адресою: АДРЕСА_1 , проведений не уповноваженими особами, а саме, оперативними працівниками поліції.

Дійсно, ВС неодноразово зазначав, що виконання ухвали слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи покладається особисто на слідчого чи прокурора і не може бути доручене відповідним оперативним підрозділам (справа № 663/820/15-к, провадження № 51-2075кмо20). Проте, у цьому кримінальному провадженні, згідно з протоколом обшуку від 20 лютого 2015 року, слідча (розшукова) дія проводилась слідчим СВ Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області ОСОБА_36 за участю помічника о/у СКР ОСОБА_35 , заступника начальника Процайла , о/у СКР ОСОБА_37 , ст. о/у СКР ОСОБА_38 , о/у СКР ОСОБА_39 , понятих ОСОБА_40 , ОСОБА_41 .

Залучення співробітників оперативних підрозділів для проведення процесуальних дій є формою взаємодії слідчих органів та органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, має організаційний характер і не потребує прийняття додаткового процесуального документа.

Протокол обшуку, складений у присутності зазначених вище осіб, доповнень та зауважень не містить.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_16 , ОСОБА_12 та ОСОБА_17 , з якими не погоджуються захисники, вирішено судом відповідно до вимог закону, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням усіх обставин справи, наслідків, що настали від вчинених кримінальних правопорушень.

Задовольняючи в повному обсязі позовні вимоги потерпілої ОСОБА_16 в частині стягнення матеріальної шкоди, суд вважав такі повністю доведеними в ході судового розгляду, з чим погоджується колегія суддів, та правильно стягнув матеріальну шкоду в розмірі 851 166,99 грн в рівних частинах з обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (оскільки докази на підтвердження винуватості ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 187 КК України не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні) на користь потерпілої ОСОБА_16 .

Окрім цього суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_17 про відшкодування матеріальної шкоди, оскільки із змісту позовної заяви вбачається, що шкода заподіяна викраденням належних потерпілому речей із його автомобіля, тобто вчиненням кримінального правопорушення, яке не інкриміновано обвинуваченим у даному кримінальному провадженні.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд першої інстанції правильно врахував те, що потерпілим ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_12 дійсно спричинено моральну шкоду, яка полягає у душевних переживаннях у зв`язку з вчиненням даних кримінальних правопорушень. При цьому суд врахував роль кожного у вчинених правопоршеннях та, керуючись принципом розумності, виваженості та справедливості, стягнув з обвинуваченого ОСОБА_5 150 000 грн. , ОСОБА_6 100 000 грн., ОСОБА_7 50 000 грн. на користь потерпілої ОСОБА_16 відшкодування моральної шкоди; моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн у рівних частинах з обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_17 ; 50 000 грн з обвинуваченого ОСОБА_5 , 40 000 грн з обвинуваченого ОСОБА_6 та 10 000 грн відшкодування моральної шкоди - з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_12 .

Захисником ОСОБА_11 не наведено обґрунтованих доводів на підтвердження порушення судом таємниці нарадчої кімнати.

Зі змісту ст. 367 КПК України вбачається, що під час ухвалення вироку ніхто не має права перебувати в нарадчій кімнаті, крім складу суду, який здійснює судовий розгляд. Суд вправі перервати нараду лише для відпочинку з настанням нічного часу. Під час перерви судді не можуть спілкуватися з особами, які брали участь у кримінальному провадженні. Постановлення ухвали суду в нарадчій кімнаті здійснюється відповідно до правил, передбачених цією статтею. Судді не мають права розголошувати хід обговорення та ухвалення вироку в нарадчій кімнаті.

З матеріалів кримінального провадження, а саме, з журналів судових засідань, вбачається, що 28 вересня 2022 року судове засідання розпочалося о 12 год. 16 хв. та о 13 год. 39 хв. судді вийшли до нарадчої кімнати.

30 вересня 2022 року о 12 год. 31 хв. суд вийшов із нарадчої кімнати для проголошення вироку, яке тривало до 13 год. 44 хв.

Будь-яких беззаперечних даних про те, що судді ОСОБА_42 та ОСОБА_43 , ухвалювали рішення у інших справах саме в час перебування в нарадчій кімнаті, не встановлено.

Не знайшли також свого підтвердження доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_11 , про відсутність у матеріалах справи технічного запису судового засідання від 01.12.2022, оскільки останнє судове засідання у даному кримінальному провадженні у суді першої інстанції відбулося 30.09.2022 (оголошення вироку після виходу суду з нарадчої кімнати).

Тому з урахуванням викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що вирок місцевого суду є належно вмотивованими й обґрунтованим і за змістом відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, у ньому наведено мотиви, з яких виходив суд першої інстанції, та положення закону, яким він керувався, постановляючи рішення.

Щодо покарання, з яким прокурор не погоджується, слід зазначити наступне.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

На переконання колегії суддів, вирішення судом питання про призначення обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 покарання ґрунтується на наведених вимогах закону.

Призначаючи покарання ОСОБА_5 , суд, у відповідності до вимог статей 50, 65 КК України, з урахуванням тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, його активну роль у їх вчиненні, категоричне заперечення причетності до вчинення протиправних дій, особи обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується виключно позитивно, задіяний до забезпечення охорони порядку в умовах воєнного стану, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, дійшов правильного висновку про призначення ОСОБА_5 остаточного покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Апеляційний суд також погоджується з видом та розміром покарання, призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 . Судом першої інстанції в повній мірі враховано ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який раніше не притягався до кримінальної відповідальності, його роль у вчиненні інкримінованих правопорушень, те, що він за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в психіатра та нарколога не перебуває, вину у вчиненні у вчиненому визнав та розкаявся, відсутність обставин, що обтяжують покарання, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_5 остаточного покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Мотивуючи своє рішення про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Обставинами, які пом`якшують покарання суд визнав щире каяття, яке виразилося у тому, що обвинувачений вибачився перед потерпілими. У суді апеляційної інстанції обвинувачений заявив, що засуджує свій вчинок і виявляє твердий намір не повторювати таких вчинків у майбутньому.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

За змістом ст. 75 КК України обвинувачений може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Звільнивши обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановивши іспитовий строк три року, суд першої інстанції врахував і вказав у мотивувальній частині вироку всі зазначені в ст. 75 КК України обставини, врахувавши крім цього, що ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 28.09.2022 задоволено клопотання захисника ОСОБА_10 та змінено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді застави на особисте зобов`язання, а кошти в розмірі 85 260 грн, що були внесені 03.03.2015 ОСОБА_44 в якості застави за ОСОБА_7 , перераховані на спеціальний рахунок НБУ для потреб Збройних Сил України.

За таких обставин, на думку колегії суддів, ізоляція ОСОБА_7 від суспільства та поміщення його до установи відбування покарання для відбування покарання у виді позбавлення волі не є в даному випадку виправданим заходом примусу щодо обвинуваченого.

Обране ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових злочинів, а тому доводи апеляційної скарги прокурора є безпідставними.

З огляду на викладене вище, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційні скарги прокурора ОСОБА_14 , захисників ОСОБА_15 , ОСОБА_11 слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 30 вересня 2022 року щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора ОСОБА_14 , захисників ОСОБА_15 , ОСОБА_11 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4