УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2023 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у залі суду міста Києва клопотання прокурора Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР № 0000447 від 17.02.2023 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернулася до суду із клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000447 від 17.02.2023 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

На обґрунтування клопотання прокурор зазначила, що 13.06.2023 року до органу досудового розслідування надійшли ініціативні рапорти старшого оперуповноваженого Солом`янського УП ГУНП у м. Києві капітана поліції ОСОБА_4 , про необхідність проведення обшуку, адже проведеними оперативно-розшуковими заходами та негласними слідчими (розшуковими) діями отримано відомості стосовно незаконної діяльності групою осіб, які з чітким розподілом ролей та на постійній основі займаються збутом наркотичних засобів та психотропних речовин на території Солом?янського району м. Києва.

Під час здійснення оперативного супроводження отримано інформацію, що до діяльності злочинної групи причетні низка осіб, серед яких ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, РНОКПП: НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

06.07.2023 на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_5 , під час проведення якого виявлено та вилучено наступні речі:

-банківська картка банку «Monobank» НОМЕР_2 ;

-банківська картка № НОМЕР_3 ;

-мобільний телефон марки «Apple Iphone 12 PRO MAX» imei: НОМЕР_4 , imei2: НОМЕР_5 з сім картою оператора «Київстар» НОМЕР_6 ;

-2 мобільні телефони марки «Iphone 6S» (у вимкненому стані);

-банківська картка банку «Monobank» № НОМЕР_7 ;

-банківська картка банку «Monobank» № НОМЕР_8 ;

-банківська картка банку «ПУМБ» № НОМЕР_9 ;

-банківська картка банку «Приватбанк» № НОМЕР_10 ;

-технічний паспорт на автомобіль марки «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_11 ;

-технічний паспорт на автомобіль «Ленд Ровер» д.н.з. НОМЕР_12 ;

-ключ від автомобілю марки «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_11 ;

-ключ від автомобілю марки «Ленд Ровер» д.н.з. НОМЕР_12 ;

-коробка до мобільного телефону марки «Apple Iphone 14 PRO MAX» imei: НОМЕР_13 , imei2: НОМЕР_14 ;

-технічний паспорт на «BMW X5» д.н.з. НОМЕР_15 ;

-банківська картка банку «А-банк» № НОМЕР_16 ;

-банківська картка банку «Monobank» № НОМЕР_17

Також, 06.07.2023 ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, відповідальність за яке передбачає застосування покарання у вигляді від 6 (шести) до 10 (десяти) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Відповідно до частини 1 статті 170 КПК України підставою для накладення арешту є заборона для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

На підставі наведеного, просить суд, накласти арешт на тимчасово вилучене майно в ході проведення обшуку у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_5 - з метою забезпечення збереження вищеперерахованого майна та запобігання можливості його відчуження.

Прокурор ОСОБА_3 надала до суду заяву в якій просить суд проводити судове засідання за її відсутності, клопотання підтримує та просить його задовольнити.

Власник майна ОСОБА_5 до суду не з`явилась. Належним чином повідомлялась про дату, час та місце слухання справи.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Так, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Судом встановлено, що у провадженні слідчого відділу Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві знаходяться матеріали кримінального провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000447 від 17.02.2023 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

В ході здійснення досудового розслідування встановлено, що окремі особи вчиняють злочини, пов`язані з збутом наркотичних засобів, психотропних речовин, в тому числі «метадон» на території Солом`янського району міста Києва.

Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, передбачений п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України. Частиною 1 ст. 131 КПК України встановлено, що заходи кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

В клопотанні прокурор посилається на п.3 ч.2 ст. 170 КПК України зазначаючи мету накладення арешту, а саме, з метою подальшої конфіскації майна, обґрунтовуючи тим, що відповідальність за ч. 2 ст. 307 КК України передбачає застосування покарання у вигляді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

У кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Прокурор, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 171 КПК України, зазначив мету відповідно до положень ст. 170 КПК України, з якою пов`язує необхідність у накладенні такого арешту, з метою забезпечення кримінального провадження, шляхом заборони власнику розпоряджатись будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Відповідно до вимог ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Згідно п. 5 ч. 1,2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Враховуючи положення щодо розумності та співрозмірності обмеження права власності, клопотання підлягає задоволенню в частині накладення арешту на мобільні телефони, виявлені під час обшуку в житловому приміщенні, де проживає ОСОБА_5 .

Разом з тим залишається незрозумілою позиція прокурора про необхідність накладення арешту на банківські картки з метою забезпечення спеціальної конфіскації, оскільки самі по собі пластикові картки цінності не становлять, це не грошові кошти, не зрозуміло також з матеріалів клопотання, хто є власником цих карток. Крім того, в ухвалі слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 21.06.2023 року, яким надано дозвіл на проведення обшуку, також відмовлено в частині клопотання про виявлення та вилучення кредитних карток, оскільки слідчим не обґрунтовано, яким чином вказані речі мають відношення до кримінального провадження.

Згідно п.3 ч.2 та ч.4 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96 - 2 Кримінального кодексу України.

Прокурор в своєму клопотанні просить також накласти арешт на технічні паспорти до автомобілівмарки «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_11 , марки «Ленд Ровер» д.н.з. НОМЕР_12 та марки «BMW X5» д.н.з. НОМЕР_15 , та на ключі від вказаних автомобілів.

Згідно матеріалів клопотання, вказані автомобілі належать третім особам ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Прокурором у клопотанні про накладення арешту не доведено підстав для арешту технічних паспортів та ключів вказаних автомобілів для забезпечення спеціальної конфіскації, тому в цій частині клопотання не підлягає до задоволення.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, про необхідність часткового задоволення внесеного прокурором клопотання.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 170-174, 376 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Солом`янської окружної прокуратури м. Києва

ОСОБА_3 про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме:

мобільний телефон марки «Apple Iphone 12 PRO MAX» imei: НОМЕР_4 , imei2: НОМЕР_5 з сім картою оператора «Київстар» НОМЕР_18 ;

2 мобільні телефони марки «Iphone 6S» (у вимкненому стані);

які вилучені 06.07.2023 в ході проведення обшуку у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_5 - з метою забезпечення збереження вищеперерахованого майна та запобігання можливості його відчуження.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали; у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1