Справа № 202/9515/23
Провадження № 1-кп/202/877/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2023 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Індустріального районного суду міста Дніпропетровська кримінальне провадження, внесене 18.05.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001532, у відношенні:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Велика Обухівка Миргородського р-н Полтавської області, громадянина України, який неодружений, з середньою-спеціальною освітою, військовослужбовця за призовом під час мобілізаці ї, стрілець-снайпер 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший солдат», зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , -

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14 березня 2022 року № 2119-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 22 травня 2022 року № 2263-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 17 серпня 2022 року № 2500-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 16 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 16 листопада 2022 року № 2738-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 6 лютого 2023 року №58/2023, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 07 лютого 2023 року N 2915-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19 березня 2022 року № 62 старшого лейтенанта ОСОБА_7 призначено на посаду командира 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19 березня 2022 року № 62 солдата ОСОБА_6 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення, та призначено на посаду стрілець-снайпер 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , та останній вжається таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, солдат ОСОБА_6 згідно з вимогами ст.ст. 9, 11, 16, 28, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято та непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованими та виявляти повагу до командирів (начальників), беззастережно, неухильно точно та у встановлений строк виконувати їх накази, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватись вимог військових статутів, поводитися з гідністю та честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до вимог ст.ст. 28, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення та віддавати накази, забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України. Командир (начальник) має право віддавати підлеглому накази, а підлеглий зобов`язаний їх виконати сумлінно, точно та у встановлений строк.

Разом з тим, солдат ОСОБА_6 у порушення наведених вимог законодавства, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, посягаючи на встановлений поряд підлеглості, порушуючи військову дисципліну, умисно не виконав наказ командира (начальника), за наступних обставин.

01 квітня 2023 року приблизно о 09 годині 00 хвилин, тобто в умовах воєнного стану, під час шикування частини особового складу 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону у АДРЕСА_2 командиром 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_7 , доведено для виконання бойове розпорядження (наказ) командира НОМЕР_2 омбр АДРЕСА_3 №*2193дск від 31.03.2023р. про проведення ротації особового складу на позиції «Крішна» створивши при цьому зведений підрозділ та висування на позиції до 13 години 00 хвилин 01.04.2023 року. Бойове розпорядження було доведено зокрема до стрілець-снайпер 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 , який знаходився в строю під час вказаного шикування.

При цьому наказ виданий в установленому Законом порядку, відповідною особою в межах наданих йому повноважень, зміст наказу не суперечить чинному законодавству, та не був пов`язаний з порушенням конституційних прав та свобод старшого солдата ОСОБА_6 , не носив в собі явно злочинного змісту, у зв`язку з чим підлягав беззастережному та неухильному виконанню з боку останнього.

Однак, солдат ОСОБА_6 у порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 28, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 01 квітня 2023 року приблизно о 09 годин 00 хвилин, тобто в умовах воєнного стану, знаходячись у місці тимчасового розташування особового складу 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону у АДРЕСА_2 , відкрито відмовився виконати зазначений наказ начальника, доведений йому командиром 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_7 .

Умисне невиконання солдатом ОСОБА_6 наказу потягло за собою підрив дисципліни підрозділу, зниження рівня бойової готовності та невиконання завдань за призначенням.

27.06.2023 під час судового розгляду кримінального провадження між прокурором Маріупольської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора в даному кримінальному провадженні, та ОСОБА_6 , за участю захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , на підставі ст.ст. 468, 469, 470, 472 КПК України укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно змісту угоди, яка скріплена підписами сторін, ОСОБА_6 під час під час досудового розслідування і судового розгляду щиро покаявся у скоєному злочині і зобов`язується: беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України; щиро каятися; у разі затвердження угоди про визнання винуватості, виконати призначене покарання, не вчиняти до закінчення проходження військової служби інших військових злочинів, погоджуючись на призначення покарання ОСОБА_6 за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців. Сторони вважають за можливе з урахуванням всіх обставин кримінального провадження на підставі ст. 62 КК України замінити основне покарання ОСОБА_6 за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України, у вигляді позбавлення волі строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців на тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

В угоді зазначені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, наслідки невиконання угоди, встановленні ст. 476 КПК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України визнав повністю, вказавши, що час, місце та спосіб скоєння ним кримінального правопорушення, описаного в обвинувальному акті, викладені вірно, вказані обставини відповідають подіям, що відбувалися в дійсності, і він їх в повному обсязі підтверджує. У скоєному - щиро розкаявся. Уклавши відповідну угоду про визнання винуватості, він цілком розуміє надані йому законом права, а також роз`яснені йому судом наслідки укладення та затвердження вказаної угоди, визначені ст. 473 КПК України, - щодо обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями ст. 394 і ст. 424 КПК України, і щодо відмови від здійснення прав, передбачених п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а саме, права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину інкримінованого кримінального правопорушення, права на виклик і на допит у судовому засіданні свідків, права заявлена клопотань, права надання суду своїх доказів, а також, характер пред`явленого обвинувачення, відповідно до якого він визнає себе винним, вид покарання, і інші заходи, які можливо будуть застосовані до нього у разі затвердження зазначеної угоди судом, в тому числі, і наслідки невиконання вказаної угоди, визначені у ст. 476 КПК України. При цьому зазначив, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання та просив суд затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджене покарання. Крім того, обвинувачений вказав, що вищезазначена угода про визнання винуватості укладена ним з прокурором добровільно, без застосування будь-якого насильства, примусу та погроз. Розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначив, що при укладенні угоди про визнання винуватості були враховані обставини, передбачені ст. 470 КПК України, дотримані вимоги процесуального та матеріального права, просив суд затвердити угоду про визнання винуватості та призначити обвинуваченому узгоджене сторонами покарання.

Захисники ОСОБА_4 , ОСОБА_5 також вважали можливим затвердити угоду про визнання винуватості, зазначивши, що при укладенні угоди між їх підзахисним та прокурором були дотримані правила та вимоги, передбачені кримінальним процесуальним законодавством України та КК України, при цьому підозрюваним вищезазначена угода була укладена з прокурором добровільно, без застосування насильства, примусу та погроз.

Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши у обвинувачуваного про повне розуміння ним його процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які примусили його погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, характеру висунутого ОСОБА_6 обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, суд дійшов висновку про те, що у даному кримінальному провадженні можливо затвердити надану угоду про визнання винуватості з наступних підстав.

Згідно до ст. 474 ч. 3 КПК України якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

Відповідно до ст.ст. 468, 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Відповідно до ст. 468, 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів; особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами; особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами.

На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами та оцінених судом відповідно до ст. 94 КПК України, суд дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , а його дії органом досудового розслідування обґрунтовано кваліфіковані за ч. 4 ст. 402 КК України непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, в умовах воєнного стану.

В силу положення ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

На виконання вимог ст. 474 КПК України судом з`ясовано обставини, які дають змогу впевнитися в тому, що обвинувачений усвідомлює свої права, визначені п.1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення, вид покарання, яке буде до нього застосоване, а також переконатися, що укладення угоди є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Обвинуваченому роз`яснено наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.

Судом встановлено, що ініціювання, порядок укладення та зміст угоди про визнання винуватості від 27.06.2023 між прокурором Маріупольської спеціалізованої прокуратурі у сфері оборони ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , за участю захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , відповідає вимогам ст. 469, ст. 472 КПК України. Під час досудового розслідування обвинуваченим скарги не подавались.

З огляду на викладене умови даної угоди - не суперечать вимогам кримінального та кримінального процесуального законодавства України, узгоджена міра покарання, визначена в межах, передбачених санкцією ч. 4 ст. 402 КК України, що відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого з врахуванням обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого щире каяття, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких інших обставин, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та відсутність обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання. Очевидної неможливості виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань - не вбачається.

Узгоджена міра покарання із застосуванням ст. 62, 69 КК України при наявності двох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з призначенням ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 402 КК України більш м`якого покарання, та призначити йому узгоджене сторонами покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 1 (одного) року 6 (шість) місяців позбавлення волі, відповідає загальним засадам призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості, а також вимогам ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, з урахуванням: поведінки обвинуваченого після вчинення злочину, який в судовому засіданні визнав вину у вчиненому ним кримінальному правопорушенні, дав критичну оцінку своїм злочинним діям, виказав готовність нести кримінальну відповідальність, усвідомлюючи свою вину, зробивши належні висновки, що свідчить про його щире каяття.

Разом з тим, враховуючи обставини справи та особу обвинуваченого, який продовжує військову службу, суд вважає за можливе, керуючись ст. 62 КК України, замінити основне покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців на покарання у виді тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Підстав для відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, судом не встановлено.

Згідно ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконався, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Виходячи з викладеного, перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Також суд вважає за необхідне, відповідно до ст. 72 КК України, зарахувати в строк призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 за даним вироком покарання строк попереднього ув`язнення обвинуваченого у межах даного кримінального провадження, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців за період тримання під вартою з 01.04.2023 по день набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід обраний у відношенні ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишити - тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_6 слід обчислювати з моменту набрання вироком законної сили.

Цивільний позов не заявлений. Судові витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ч. 2 ст. 373, ст.ст. 374, 474,475 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 27.06.2023 між прокурором Маріупольської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_6 , за участю захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 18.05.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001532 у відношенні ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 62 КК України замінити ОСОБА_6 основне покарання за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі на покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_6 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців з 01.04.2023 по день набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід обраний у відношенні ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишити - тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_6 слід обчислювати з моменту набрання вироком законної сили.

Відповідно до ст. 532 КПК України вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Цей вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку виключно з підстав, визначених у ч. 3 ст. 394 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська.

Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору, обвинуваченому в порядку, передбаченому ст. 376 КПК України.

Головуючий суддя ОСОБА_1