Провадження № 1-кс/344/6430/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2023 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в рамках кримінального провадження № 0000161 від 31.03.2023, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернувся з вказаним клопотанням, яке погоджено з прокурором, в обґрунтування якого посилався на те, що Відділом розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000161від 31.03.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Встановлено, що статтею 1 Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні. У відповідності до Указу Президента України від 07.11.2022 № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 16.11.2022 № 273800-IX, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб. В подальшому у відповідності до Указу Президента України від 06.02.2023 № 58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 07.02.2023 № 2915-IX, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб врегульовано положеннями Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Так, п. 6 та 7 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, заходи правового режиму воєнного стану, пов`язані із встановленням у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеженням свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів.

Частиною 1 ст. 15 згаданого Закону встановлено, що Військові адміністрації у своїй діяльності керуються Конституцією України, Законами України «Про оборону України», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Повноваження військових адміністрацій здійснюються ними в порядку, визначеному законами України для здійснення повноважень відповідних місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування, з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, п. 1 Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», який затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію»», оголошено та впроваджено проведення загальної мобілізації.

Згідно з ч. 4 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у воєнний час забороняється виїзд призовників, військовозобов`язаних та резервістів з місця проживання без дозволу керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України без дозволу відповідного керівника).

Частина 1 ст. 15, п. 7 ч. 1 ст. 22 вказаного Закону вказує, що на строкову військову службу призиваються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 27-річного віку і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу (далі громадяни призовного віку); граничний вік перебування на військовій службі (в тому числі в резерві п. 2. ч. 2 ст. 28 Закону) встановлюється для військовослужбовців, які проходять військову службу під час особливого періоду, з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу до 60 років.

Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», перетинання громадянами України (далі - громадяни) державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю (далі пункти пропуску), якщо інше не передбачено законом, за одним з документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Окрім вказаного, п. 2-1 вище наведеною постановою КМУ визначено, що у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану перетинати державний кордон мають право особи, зазначені у пунктах 2-1 та 2-2, а також інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому восьмому частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

У той же час, у березні 2023 року в ОСОБА_5 якому були відомі маршрут руху через лінію державного кордону поза пунктами пропуску та інформація про місця можливої відсутності прикордонних нарядів, в умовах дії правового режиму воєнного стану виник злочинний умисел на організацію незаконного переправлення через державний кордон України військовозобов`язаних чоловіків віком від 18 до 60 років, виїзд яких з території держави під час дії правового режиму воєнного стану обмежений, всупереч п. 2 постанови Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», поза пунктами пропуску через державний кордон та поза пунктами контролю, без документів, що дають право на виїзд з України, з метою незаконного збагачення.

З метою реалізації свого злочинного умислу, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України в обхід пунктів пропуску в березні 2023 року ОСОБА_5 вступив у злочинну змову з ОСОБА_6 якому також були відомі маршрути руху через лінію державного кордону поза пунктами пропуску, інформація про місця можливої відсутності прикордонних нарядів, а також ОСОБА_7 , який повинен був підшукувати військовозобов`язаних чоловіків віком від 18 до 60 років, виїзд яких з території держави під час дії правового режиму воєнного стану обмежений, всупереч п. 2 постанови Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» для подальшого їх незаконного переправлення через державний кордон України, організовувати їх збір та отримувати грошові кошти за вказані дії. .

У другій половині березня 2023 року ОСОБА_8 , діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , порушуючи суспільні відносини щодо охорони суверенітету України, цілісності й недоторканості її кордонів, організував незаконне переправлення ОСОБА_10 за грошові кошти в сумі 2300 доларів США та 1200 євро, а також інших осіб через державний кордон України, здійснював керівництво такими діями, сприяв їх вчиненню порадами, вказівки та усуненням перешкод.

Так, 26.03.2023, приблизно о 10 год 00 хв, ОСОБА_7 з метою організації незаконного переправлення ОСОБА_10 через державний кордон України зустрівся з останнім на АЗС в смт. Кути Косівського району Івано-Франківської області, де обговорив умови незаконного перетину державного кордону.

27 березня 2023 року, у період часу з 02 год 00 хв по 02 год 50 хв, ОСОБА_7 організував збір та перевезення на невстановленому автомобілі ОСОБА_10 , а також інших осіб, які мали намір незаконно перетнути державний кордон України, ОСОБА_5 та ОСОБА_9 до роздоріжжя с. Пробійнівка та с. Грамотне Верховинського району Івано-Франківської області, з метою їх подальшого руху в пішому порядку до українсько-румунського кордону.

В той час ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_5 та ОСОБА_9 отримав від ОСОБА_10 гроші в сумі 2300 доларів США та 1200 євро за організацію незаконного його переправлення через державний кордон України, керівництво такими діями, сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, надання засобів та усунення перешкод.

Після цього, ОСОБА_5 та ОСОБА_9 за вказівкою ОСОБА_7 , відповідно до попередньої домовленості та виконуючи заздалегідь обумовлені ролі щодо незаконного переправлення через державний кордон України ОСОБА_10 та інших осіб, вийшли з автомобіля на роздоріжжі с. Пробійнівка та с. Грамотне Верховинського району, Івано-Франківської області і розпочали переведення в пішому порядку вказаних осіб до лінії державного кордону України поза пунктами пропуску, через місця відсутності прикордонних нарядів, в бік території Румунії.

Дорогою до українсько-румунського кордону в ОСОБА_10 погіршилося самопочуття, у зв`язку з чим він не зміг продовжувати рух у зазначеному напрямку. 27.03.2023, приблизно о 22 год 30 хв, ОСОБА_9 залишився разом з ОСОБА_10 для проведення його додому, заночувавши у покинутому приміщенні в урочищі Мокрин, с. Зелене Верховинського району Івано-Франківської області. У свою чергу ОСОБА_5 продовжив переведення інших осіб до лінії державного кордону України поза пунктами пропуску, через місця відсутності прикордонних нарядів, в бік території Румунії.

ІНФОРМАЦІЯ_1 , приблизно о 09 год 00 хв, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 розпочали повертатись до роздоріжжя с. Пробійнівка та с. Грамотне Верховинського району Івано-Франківської області. Перебуваючи в урочищі Мокрин, за географічними координатами ІНФОРМАЦІЯ_2 , в с. Зелене Верховинського району Івано-Франківської області ОСОБА_10 помер в наслідок загального переохолодження тіла.

У вчиненні зазначеного кримінального правопорушення обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець с. Розтоки, Косівського району, Івано-Франківської області, житель АДРЕСА_1 , громадянин України.

Умисні дії ОСОБА_5 за ч. 3ст. 332 КК України та в порядку п. 3 ч. 1 ст. 276, ч. 1 ст. 278 КПК України йому повідомлено про підозру у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення.

Обґрунтованість підозри підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 25.04.2023, протоколами впізнання від 25.04.2023, протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 25.04.2023, протоколами за результатами проведення НСРД, протоколом огляду предмета, а також іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

У відповідності до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 3 ст. 332 цього Кодексу відноситься до категорії тяжких злочинів, санкція статті передбачає максимальне покарання за його вчинення дев`ять років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Згідно з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у п. п. 1, 3, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- п.1 - переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки підозрюваний усвідомлює про неминучість покарання за вчинення такого злочину. Окрім цього, ОСОБА_5 усвідомлює, що санкція ч. 3 ст. 332 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до дев`яти років із конфіскацією майна у будь який час може покинути територію місця свого проживання, перетнувши державний кордон України поза пунктами пропускутим же самим переховуватись від органів досудового розслідування та суду за скоєне ним кримінальне правопорушення;

- п. 3 - незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, оскільки йому відомі їхні анкетні дані;

- п. 5 - вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється, оскільки ОСОБА_5 будучи добре обізнаний з процесом організації незаконного переправлення через державний кордон України військовозобов`язаних чоловіків віком від 18 до 60 років, виїзд яких з території держави під час дії правового режиму воєнного стану обмежений, всупереч п. 2 постанови Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», поза пунктами пропуску через державний кордон та поза пунктами контролю, без документів, що дають право на виїзд з України.

Слідчим зазначається, що враховуючи викладене вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання буде недостатнім для запобігання вказаним ризикам та забезпечення виконання завдань кримінального провадження. До органів досудового розслідування не надходили заяви від жодних осіб про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків у відповідності до ст. 194 КПК України і зобов`язуються, за необхідності, доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу. У зв`язку з цим вважаю, що підстав для застосування запобіжного у вигляді особистої поруки не має. Окрім цього, вказаний запобіжний захід недостатній для запобігання зазначеним ризикам. Інший вид запобіжного заходу заставу, застосувати відносно підозрюваного також неможливо, оскільки відсутня інформація щодо постійного джерела доходів та власних коштів, відсутні особи, які б могли внести кошти на спеціальний рахунок з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, а у даному випадку вважаю, що саме запобіжний захід у вигляді домашнього арешту зможе запобігти таким ризикам.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, посилаючись на викладені в ньому обставини, просив клопотання задовольнити.

Захисник в судовому засіданні просив обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний період доби.

В судовому засіданні підозрюваний підтримав думку захисника.

Заслухавши прокурора, захисника, підозрюваного, дослідивши матеріали клопотання, вважаю наступне.

Згідно з ч. 1,2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Ч. 5 ст. 194 КПК України передбачено обов`язки, які слідчим суддею можуть бути покладені на підозрюваного.

У відповідності до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

З матеріалів клопотання вбачається, що 15 серпня 2023 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 332 КК України у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 у відповідності до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, санкція передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_5 повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 25.04.2023, протоколами впізнання від 25.04.2023, протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 25.04.2023, протоколами за результатами проведення НСРД, протоколом огляду предмета, а також іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, дослідження та оцінка зібраних у справі доказів з точки зору їх належності та допустимості, потребують перевірки та оцінки у кримінальному провадженні під час судового розгляду по суті.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення. При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою кримінального кодексу ця особа підлягає відповідальності.

Враховуючи те, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю матеріалів кримінального провадження, а слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на ті дані, які були надані стороною обвинувачення, наявні всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Прокурором доведено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені п.1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Однак прокурором жодним чином не доведено існування ризику, передбаченого п.5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вирішуючи дане клопотання враховую також вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_5 вказаного злочину, характеризуючі особу підозрюваного дані, його вік, стан здоров`я та майновий стан, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця проживання, раніше не судимий, працює в приватному порядку.

Європейський суд з прав людини у справі Ілійков проти Болгарії зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторно вчинення злочинів.

З точки зору ч. 2 ст. 177 КПК України, в якій визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, визначальними пунктами ст. 184 КПК України будуть п. 3,5,6,7 ч. 1 ст. 184 КПК України. Тобто, саме виклад обставин, які дають змогу обґрунтовано підозрювати особу у скоєнні злочину, та зробити висновок про наявність ризиків, обґрунтування неможливості запобігти ризикам при застосуванні більш м`яких запобіжних заходів та обґрунтування обов`язків.

Вважається, що застосування запобіжних заходів вже можливо при наявності ризиків. Ризик же в свою чергу це не визначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ч. 6 ст. 181 КПК України передбачено, що строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, процесуальну поведінку підозрюваного, та те, що в судовому засіданні поза розумним сумнівом доведено відсутність можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, з урахуванням доведених ризиків та даних про особу підозрюваного, слідчий суддя вважає, що клопотання слід задовольнити частково та застосувати щодо ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому у період часу з 23:00 год. по 07:00 год., оскільки такий запобіжний захід забезпечить запобігання ризиків та належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Керуючись ст.ст. 176-179, 194, 309 КПК України,

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити частково.

Застосувати щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та заборонити йому у період з 23.00 год. до 07.00 год. залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на ОСОБА_5 обов`язки:

1) прибувати до слідчого прокурора, слідчого судді, суду за першою вимогою;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора, чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

4) утриматися від спілкування із свідками у кримінальному провадженні;

5) здати до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд та в`їзд в Україну;

Ухвала слідчого судді діє до 14 жовтня 2023 року включно та підлягає до негайного виконання після її оголошення.

Про прийняте рішення повідомити заінтересованих осіб.

Виконання ухвали доручити відповідному відділу поліції за місцем проживання підозрюваного, а контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора відділу Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського Апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1