Справа № 522/9965/23
Провадження № 1-кп/522/2216/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000090 від 21.02.2023 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Одеси, офіційно не працевлаштованого, з середньою освітою, не одруженого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

-30.06.2022 року Київським районним судом м. Одеси за ч. 1 ст. 309 КК України до обмеження волі строком на 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 21.02.2023, перебуваючи за адресою: м. Одеса, вул. Лейтенанта Шмідта, буд. 15, шляхом знахідки придбав для особистого вживання особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP, яка знаходилася у чотирьох полімерних пакетах з замком «zip-lock», після чого поклав вищезазначений пакет в кишеню штанів, тим самим почав незаконно зберігати при собі для особистого вживання без мети збуту.

21.02.2023 р. приблизно о 17:35 годині біля будинку № 83 по вулиці Пушкінська в м. Одесі працівниками батальйону поліції особливо призначення, під час проведення патрулювання Приморського району у ОСОБА_3 виявлено психотропну речовину, після чого працівниками Національної поліції України визвано слідчо-оперативну групу.

21.02.2023 в ході проведення слідчо-оперативною групою ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області особистого обшуку ОСОБА_3 за адресою: м. Одеса, вул. Пушкінська, буд. 83, виявлено та вилучено 4 полімерні пакети з кристалічною речовиною білого кольору.

Встановлено, що кристалічна речовина білого кольору, загальною масою 0,512 г, яка знаходилася в 4 (чотирьох) полімерних пакетах з пазовими замками містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP. Загальний кількісний вміст PVP в кристалічних речовинах становить 0,379 г, яку ОСОБА_3 незаконно придбав та незаконно зберігав при собі з метою особистого вживання.

Таким чином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, за кваліфікуючими ознаками: незаконне придбання, зберігання психотропних речовин, без мети збуту, вчинене протягом року після засудження.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення визнав та підтвердив, що дійсно вчинив дане кримінальне правопорушення за вказаних в обвинувальному акті обставин. Пояснив, що придбав та зберігав наркотичний засіб для власного вживання, у вчиненому щиро кається, зробив відповідні висновки та завірив суд, що подібне більше не повториться, просив його суворо не карати та призначити найбільш м`яке покарання.

Таким чином, допитавши обвинуваченого, дослідивши письмові докази, надані сторонами кримінального провадження, суд вважає, що зібрані докази є належними, допустимими та достовірними, і є достатніми для постановлення обвинувального вироку.

Так, згідно з висновком експерта №СЕ 19/116-23/5135-НЗПРАП від 10.04.2023 року надані на експертизу кристалічні речовини білого кольору, загальною масою0,512 г, які знаходились в 4 полімерних пакетах з пазовими замками, містять особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP, загальний кількісний вміст PVP в кристалічних речовинах становить 0,379 г.

Суд з`ясував, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи, та упевнився у добровільності їх позиції. Їм було роз`яснено про те, що якщо докази не будуть досліджені, у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, за згодою учасників кримінального провадження, які визнали недоцільним дослідження інших доказів по справі, докази у судовому засіданні не досліджувались, згідно з вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України.

Приймаючи до уваги вищевказане, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, повністю доведена.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 309 КК України, а саме: незаконне придбання, зберігання психотропних речовин, без мети збуту, вчинене протягом року після засудження.

Як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України, суд враховує те, що він щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до ст. 66 КК України, відсутні.

При визначенні мотивів призначення покарання суд керується наступним.

Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права вимагає від держави його втілення шляхом запровадження ідей соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30 січня 2003 р. № 3-рп/2003 у справі «Про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора»: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах».

Вимога додержуватись справедливості під час застосування кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема, у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р.), статті 14 Міжнародного пакту про громадські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року, відповідно до яких кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК), призначати покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання, а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.

Тому призначення покарання повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, якою, як зазначено, є не лише кара, а й виправлення засудженого. З огляду на конкретні обставини кримінального провадження, зважаючи на необхідність та доцільність застосування покарання, враховуючи суспільну небезпечність обвинуваченого, суд може, а в деяких випадках, за наявності передбачених кримінальних законом обставин, зобов`язаний звільнити обвинуваченого від покарання та від його відбування.

Відповідно до ст. ст. 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Суд, при обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого, особу обвинуваченого, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Таким чином, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує, що він є офіційно не працевлаштований, має постійне місце проживання, неодружений, у лікаря на наркологічному та психіатричному обліку обвинувачений не значиться.

У вчиненому злочині обвинувачений ОСОБА_3 щиро покаявся.

В той же час, ОСОБА_3 вчинив новий умисний злочин під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, а тому необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання останнього буде призначення виключно найсуворішого покарання, пов`язаного із ізоляцією від суспільства.

Зазначені обставини, а також відомості про особу обвинуваченого, дають суду підстави для призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції частини статті обвинувачення, а саме - строком на один рік.

Окрім того, суд встановив, що вироком Київського районного суду міста Одеси від 30.06.2023 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк один рік, на підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку в один рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, або навчання.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність на підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного ОСОБА_3 покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Київського районного суду м. Одеси від 30.06.2022 року у виді 1 року обмеження волі, що згідно з пп. «б» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України відповідає 6 місяцям позбавлення волі, у вигляді 1 (одного) місяця позбавлення волі, та визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 1 (один) місяць.

Крім того, враховуючи особу обвинуваченого, процесуальну поведінку обвинуваченого під час судового розгляду, у зв`язку з завершенням судового розгляду, суд вважає за доцільне до вступу вироку в законну силу обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, поклавши на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст.194 КПК України.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

У зазначеному кримінальному провадженні особи потерпілими не визнавалися, цивільний позов не заявлявся.

Питання щодо процесуальних витрат суд вирішує відповідно до вимог глави 8 Розділу І КПК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Керуючись ст.ст. 100, 349, 367-368, 370-371, 373-376, 395, 532 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до призначеного покарання шляхом часткового складання приєднати частину не відбутого покарання за вироком Київського районного суду м. Одеси від 30.06.2022 року у вигляді 1 (одного) місяця позбавлення волі, та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 1 (один) місяць.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту звернення вироку до виконання, тобто з дня фактичного взяття ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під варту.

До вступу вироку в законну силу обрати відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому цілодобово залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за виключенням необхідності отримання невідкладної медичної допомоги та/або у разі оголошеної повітряної тривоги з метою перебування в укритті.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси 15.03.2023 року на чотири зіп-пакети з кристалічною речовиною білого кольору, яку поміщено до сейф-пакету WAR 0045246, скасувати.

Речові докази: чотири зіп-пакети з кристалічною речовиною білого кольору, яку поміщено до сейф-пакету WAR 0045246 - знищити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави процесуальні витрати на проведення експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів у розмірі 3398 гривень 04 коп. (три тисячі триста дев`яносто вісім гривень 04 коп.).

Вирок може бути оскаржений сторонами судового провадження з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його оголошення, а для особи, яка утримується під вартою - протягом тридцяти днів з моменту отримання копії такого рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги у випадку її відсутності.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку направити до ГУНП в Одеській області для контролю за виконанням вироку в частині обраного обвинуваченому запобіжного заходу.

Суддя ОСОБА_1