Справа № 734/2211/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/651/23
Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

20 липня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Розглянула у місті Чернігові в письмовому провадження апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 10 липня 2023 року про продовження строків тримання під вартою,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Бровари Київської області, зареєстрованому в АДРЕСА_1 ,раніше судимому, продовжений строк тримання під вартою на шістдесят днів, до 08 вересня 2023 року включно.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції вказав на те, що розгляд кримінального провадження не завершений з об`єктивних причин, свідки недопитані, докази сторін обвинувачення та захисту не досліджені, ризики, які виправдовують тримання обвинувачених під вартою на даний час не зменшилися та продовжують існувати, а підстав для скасування запобіжного заходу або заміни його на більш м`який суд не встановив.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить відповідно до вимог КПК України та Основного Закону України витребувати з Козелецького районного суду Чернігівської області, досліджені в судовому засіданні докази, на які посилаються прокурор та суд, вивчити аудіо та відеозаписи протоколів судових засідань від 10 липня 2023 року та провести кваліфіковану перевірку судових засідань, зважаючи на вимоги права захисту, які не виконуються у даному провадженні з 29 грудня 2019 року, та завершити його тримання в заручниках під вартою.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник заявили клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Обвинувачений ОСОБА_5 в поданій апеляційній скарзі не просив проводити апеляційний розгляд за його участі або ж за участі його захисника, тому на підставі ч. 2 ст. 422-1 КПК України, прийняте рішення про проведення розгляд без виклику сторін.

Матеріали кримінального провадження перебувають в суді першої інстанції та не можуть бути витребувані, оскільки судовий розгляд триває, а тому на підставі ч. 1 ст. 406 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу та ухвалити судове рішення за результатами письмового провадження.

Обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді під час судового розгляду регламентується положеннями статті 331 КПК України, у порядку передбаченому главою 18 цього Кодексу. Проте, це не означає, що прокурор і суд дублюють повністю положення процесуального закону, які застосовуються під час досудового розслідування, враховують особливості судового розгляду кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, при продовженні строку тримання під вартою суд враховує виключно наявність обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Питання обґрунтованості оголошеної підозри, тим більше, коли це питання є предметом судового розгляду, під час вирішення питання про продовження строку дії раніше обраного запобіжного заходу не розглядається.

Як убачається з матеріалів судового провадження, окрім іншого, ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 обвинувачуються у нападі з метою заволодіння майном потерпілого ОСОБА_8 , поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, який зазнав нападу (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло, за що передбачена кримінальна відповідальність, за ч. 3 ст. 187 КК України, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченими кримінально-карного діяння, та вказує на те, що розуміючи тяжкість покарання, за відсутності міцних і сталих соціальних зв`язків вони можуть ухилитися від суду.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик - це ймовірність того, що обвинувачений може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд вірно зазначив в ухвалі, що вказані прокурором ризики не зменшились та визнав їх такими, що виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 на більш м`який.

Наразі, питання доведення винуватості обвинувачених у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення «поза розумним сумнівом» не є предметом ні судового, ні апеляційного розглядів, оскільки вирішується питання виключно щодо доведеності обставин, які виправдовують тримання ОСОБА_5 під вартою.

Суд правильно встановив, що наведені у клопотанні прокурора доводи свідчать про обґрунтованість пред`явленої підозри та підтверджуються доказами, достатніми саме на даному етапі судового розгляду, виключно з метою вирішення питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу, а не для визнання осіб винними чи для їх виправдання.

Крім того, судом вірно зазначено про те, що судовий розгляд не завершений з об`єктивних причин, не допитані свідки, не досліджені докази сторони захисту. Саме після дослідження всіх обставин та доказів у кримінальному провадженні може бути вирішене питання щодо обґрунтованості та допустимості доказів кожної зі сторін у кримінальному провадженні, надано їм оцінку та прийнято рішення про обставини, які вони доводять чи навпаки спростовують.

Вказуючи на те, що він безпідставно тримається під вартою (в якості заручника), ОСОБА_5 залишив поза увагою ту обставину, що наявність вказаних прокурором ризиків була підтверджена під час обрання міри запобіжного заходу в ході досудового розслідування.

Вимога ОСОБА_5 витребувати з суду першої інстанції матеріали кримінального провадження, дослідити протоколи судових засідань та записи цих судових засідань не може бути предметом апеляційного розгляду, оскільки суперечить положенням ч. 2 ст. 422-1 КПК України, якими визначено, що суддя-доповідач у разі необхідності може витребувати із суду першої інстанції виключно ухвалу про обрання, зміну чи скасування запобіжного заходу та клопотання прокурора. Отже, жодних інших документів чи матеріалів апеляційний суд не може витребувати в суду першої інстанції.

У даному кримінальному провадженні ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого кримінального правопорушення, яке виразилось у нападі на особу із застосуванням насильства до потерпілого, яке є небезпечним для його життя і здоров`я, до того ж злочин вчинено за попередньою змовою групою осіб, при тому, що потерпілий зазнав нападу у власному будинку, від осіб, що раніше притягувались до кримінальної відповідальності, отже, саме в цьому полягає суспільний інтерес, що виправдовує відповідний відступ від загальної практики Європейського Суду щодо дотримання принципу презумпції невинуватості.

Тривалий час судового розгляду кримінального провадження, на який скаржиться обвинувачений, пов`язаний з процесуальною поведінкою саме сторони захисту, не є забаганкою з боку суду чи сторони обвинувачення, адже суд обмежений у процесуальному часі, з огляду на завантаженість судової системи іншими справами та кримінальними провадженнями.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-406, 407, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 10 липня 2023 року про продовження обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, ОСОБА_5 строків тримання під вартою, без змін.

Ухвала набуває законної сили після її постановлення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4