Справа №293/2636/20
Провадження №1-кп/293/142/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2023 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого в режимі відеоконференції ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Черняхів в режимі дистанційного судового провадження за допомогою відеоконференції з ДУ «Коростенська виправна колонія №71» з обвинуваченим ОСОБА_4 кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.09.2020 за №0000035 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Андріївка, Черняхівського району Житомирської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , одруженого, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, не військовозобов`язаного, раніше неодноразово судимого:

- вироком Черняхівського районного суду Житомирської області від 20.02.2006 за ч.3 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України із застосуванням ч.1 ст. 70 та ч.1 ст.71 КК України до 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі у спеціальній виховній установі;

- вироком Черняхівського районного суду Житомирської області від 20.05.2010 за ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 186 , ч.2 ст.186, ч.3 ст. 187, ч.2 ст. 307 КК України із застосуванням ч.1 ст. 70 та ч.1 ст.71 КК України до 7 (семи) років 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

- вироком Черняхівського районного суду Житомирської області від 11.11.2010 за ч.1 ст. 385 КК України на 6 (шість місяців) арешту. На підставі ст. 71 КК України до позбавлення волі строком на 7 (сім років) шість місяців з конфіскацією всього належного йому майна;

- вироком Черняхівського районного суду Житомирської області 26.07.2016 за ч.3 ст. 185 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі;

- вироком Черняхівського районного суду Житомирської області від 21.03.2018 за ч.2 ст. 185 КК України до 1 (одного) року позбавлення волі. На підставі ч.4 ст. 70 КК України до 3 (трьох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі. Звільнений від відбування покарання 20.11.2019 по відбуттю строку покарання;

- вироком Черняхівського районного суду Житомирської області від 15.04.2020 за ч.2 ст. 185 КК України до арешту строком на 3 (три місяці). Звільнений від відбування покарання 09.10.2020 по відбуттю строку покарання;

- вироком Черняхівського районного суду Житомирської області від 02.08.2021 за ч. 3 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки;

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінальних правопорушень, форми вини і мотивів кримінальних правопорушень.

ОСОБА_4 , будучи раніше неодноразово засудженим, маючи непогашену у встановленому законодавством порядку судимість, вчинив новий умисний злочин за наступних обставин.

Так, 21.01.2020 ОСОБА_4 перебував за місцем проживання по АДРЕСА_2 . В цей день та місці у останнього виник злочинний умисел, направлений на повторне заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, а саме: грошовими коштами знайомої ОСОБА_5 .

Керуючись корисливим мотивом, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння грошовими коштами, зловживаючи довірою, ОСОБА_4 під вигаданим приводом щодо необхідності сплатити штраф за адміністративне правопорушення, яке не вчиняв, не маючи наміру повертати грошові кошти, попросив ОСОБА_5 , надіслати йому грошові кошти в сумі 250 гривень на рахунок банківської картки № НОМЕР_1 .

ОСОБА_5 , не підозрюючи в діях ОСОБА_4 злочинного наміру, погодилась виконати прохання та надіслати грошові кошти. Так, 21.01.2020 ОСОБА_5 із банківської картки універсальної А-Банку № НОМЕР_2 , яка належить її матері ОСОБА_6 , якою користувалась потерпіла, та на рахунку якої зберігала власні кошти, перерахувала грошові кошти в сумі 250 гривень на вказану ОСОБА_4 банківську картку ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» № НОМЕР_1 , якою він користувався та яка належить матері останнього - ОСОБА_7 .

Таким чином ОСОБА_4 , зловживаючи довірою, з корисливих мотивів, отримавши на рахунок картки, якою користувався, грошові кошти від ОСОБА_5 , заволодів ними та розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій матеріального збитку на суму 250 гривень.

Крім цього, 22.01.2020 ОСОБА_4 перебував за місцем проживання по АДРЕСА_2 . В цей день та місці у останнього виник злочинний умисел, направлений на повторне заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, а саме грошовими коштами знайомої ОСОБА_5 .

Керуючись корисливим мотивом, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння грошовими коштами знайомої ОСОБА_5 , зловживаючи довірою, ОСОБА_4 під вигаданим приводом надіслав смс-повідомлення ОСОБА_8 про те, що в нього тяжка хвороба, на лікування якої необхідні кошти, та не маючи наміру їх повертати, попросив надіслати йому на банківську картку грошові кошти в сумі 1050 гривень.

ОСОБА_5 , не підозрюючи в діях ОСОБА_4 злочинного наміру, погодилась виконати прохання надіслати грошові кошти. Так, 22.01.2020 ОСОБА_5 із банківської картки універсальної А-Банку № НОМЕР_2 , яка належить її матері ОСОБА_6 , якою користувалась потерпіла, та на рахунку якої вона зберігала власні кошти, перерахувала грошові кошти в сумі 1000 гривень за допомогою мобільного терміналу на вказану ОСОБА_4 банківську картку ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» № НОМЕР_1 , яка належить матері останнього - ОСОБА_7 .

Таким чином ОСОБА_4 , зловживаючи довірою, з корисливих мотивів, отримавши на рахунок картки, якою користувався, грошові кошти від ОСОБА_5 , заволодів ними та розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій матеріального збитку на суму 1 000 гривень.

Крім цього, 23.01.2020 року ОСОБА_4 перебував за місцем проживання по АДРЕСА_2 . В цей день та місці у останнього виник злочинний умисел, направлений на повторне заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, а саме грошовими коштами знайомої ОСОБА_5 .

Керуючись корисливим мотивом, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на

заволодіння грошовими коштами знайомої ОСОБА_5 , шляхом зловживання довірою,

ОСОБА_4 надіслав смс-повідомлення останній про те, що йому необхідні грошові кошти на

хірургічну операцію, таким чином під вигаданим приводом, не маючи наміру їх повертати,

попросив надіслати йому кошти в сумі 1500 гривень.

ОСОБА_5 , не підозрюючи в діях ОСОБА_4 злочинного наміру, погодилась виконати прохання останнього та надіслати грошові кошти. Так, 24.01.2020 із банківської картки універсальної А-Банку № НОМЕР_2 , яка належить її матері ОСОБА_6 , якою користувалась потерпіла, та на рахунку якої зберігала власні кошти перерахувала грошові кошти в сумі 1200 гривень за допомогою мобільного терміналу на вказану ОСОБА_4 банківську картку ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» № НОМЕР_1 , якою він користувався та яка належить матері останнього - ОСОБА_7 .

Таким чином ОСОБА_4 , зловживаючи довірою, з корисливих мотивів, отримавши на рахунок картки, якою користувався, грошові кошти від ОСОБА_5 , заволодів ними та розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій матеріального збитку на суму 1200 гривень.

Крім цього, 25.01.2020 ОСОБА_4 перебував за місцем проживання по АДРЕСА_2 . В цей день та місці у останнього виник злочинний умисел, направлений на повторне заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, а саме грошовими коштами знайомої ОСОБА_5 .

Керуючись корисливим мотивом, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння грошовими коштами знайомої ОСОБА_5 зловживаючи довірою, ОСОБА_4 надіслав смс-повідомлення ОСОБА_8 про те, що йому необхідні грошові кошти на лікування, та під вигаданим приводом, не маючи наміру їх повертати, попросив надіслати на банківську картку грошові кошти.

ОСОБА_5 , не підозрюючи в діях ОСОБА_4 злочинного наміру, погодилась виконати прохання надіслати грошові кошти на лікування. Так, 28.01.2020 ОСОБА_5 із банківської картки універсальної А-Банку № НОМЕР_2 , яка належить її матері ОСОБА_6 , якою користувалась потерпіла та на рахунку якої зберігала власні кошти, перерахувала грошові кошти в сумі 1000 гривень за допомогою мобільного терміналу на вказану ОСОБА_4 банківську картку ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» № НОМЕР_1 , якою він користувався та яка належить матері останнього - ОСОБА_7 .

Таким чином ОСОБА_4 , зловживаючи довірою, з корисливих мотивів, отримавши на рахунок картки, якою користувався, грошові кошти від ОСОБА_5 , заволодів ними та розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій матеріального збитку на суму 1000 гривень.

Крім цього, 31.01.2020 року ОСОБА_4 перебував за місцем проживання по АДРЕСА_2 . В цей день та місці у останнього виник злочинний умисел, направлений на повторне заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, а саме грошовими коштами знайомої ОСОБА_5 .

Керуючись корисливим мотивом, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння грошовими коштами, зловживаючи довірою, ОСОБА_4 зателефонував до ОСОБА_8 та повідомив про те, що йому необхідні кошти в сумі 500 гривень, оскільки він виписався з лікарні та не має коштів оплатити проїзд до місця свого проживання. Таким чином під вигаданим приводом, не маючи наміру повертати грошові кошти, ОСОБА_4 попросив надіслати йому грошові кошти в сумі 500 гривень.

ОСОБА_5 , не підозрюючи в діях ОСОБА_4 злочинного наміру, погодилась виконати прохання та надіслати грошові кошти на проїзд до місця проживання. Так, 31.01.2020 ОСОБА_5 із банківської картки універсальної А-Банку № НОМЕР_2 , яка належить її матері ОСОБА_6 , якою користувалась потерпіла, та на рахунку якої зберігала власні кошти, перерахувала грошові кошти в сумі 500 гривень за допомогою мобільного терміналу на вказану ОСОБА_4 банківську картку ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» № НОМЕР_1 , якою він користувався та яка належить його матері ОСОБА_7 .

Таким чином ОСОБА_4 , зловживаючи довірою, з корисливих мотивів, отримавши на рахунок картки, якою користувався, грошові кошти від ОСОБА_5 , заволодів ними та розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій матеріального збитку на суму 500 гривень.

II. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав повністю, та вказав, що дійсно зловживаючи довірою потерпілої за вигаданих обставин неодноразово просив її перерахувати йому на карту грошові кошти. Зазначив, що викладені в обвинувальному акті обставини відповідають дійсності. У скоєному щиро кається, просить суворо не карати. Вказав, що не наполягає на дослідженні інших доказів у справі.

Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась. 01.05.2023 до суду надійшла заява потерпілої ОСОБА_5 , в якій вона просить розгляд справи відносно ОСОБА_4 здійснювати у її відсутності. Щодо міри покарання покладається на розсуд суду (а.с.43).

Враховуючи те, що обвинувачений не оспорює фактичних обставин справи, суд, встановивши правильне розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин, відсутність будь-яких сумнівів у добровільності їхніх позицій, заслухавши їх думку та роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України, зокрема, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку, при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, обмежився показаннями обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , визначивши відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 на даний час відбуває покарання у ДУ «Коростенська виправна колонія №71» за вироком Черняхівського районного суду Житомирської області від 02.08.2021 за ч. 3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Суд, допитавши обвинуваченого, вислухавши думку прокурора, дослідивши письмові докази, що характеризують особу обвинуваченого, вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України доведена повністю.

Доказами, дослідженими безпосередньо в судовому засіданні, доведено, що ОСОБА_4 своїми умисними діями, які виразилися у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство) вчинене повторно, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.190 КК України.

Суд вважає безпосередньо досліджені докази, що характеризують особу обвинуваченого належними, допустимими та достовірними.

Підстав, у відповідності до ч.3 ст.337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

ІІІ. Мотиви призначення покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченому покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації.

Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч.1 ст.368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Вирішуючи питання про покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно до ст. 12 КК України, віднесені до категорії нетяжких злочинів.

Обставиною, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Варто відмітити, що колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09 жовтня 2018 року у справі №756/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

При визначенні міри покарання ОСОБА_4 суд враховує: суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який посередньо характеризується за місцем реєстрації; раніше неодноразово судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, наявність обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого та відсутність обставини, що його обтяжують, на даний час відбуває покарання у виді позбавлення волі за попереднім вироком суду, а тому дійшов до переконання, що покарання обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити в межах санкції ч.2 ст.190 КК України у виді позбавлення волі.

Підстав для призначення покарання в порядку передбаченому ст. 69, 69-1 КК України, судом не встановлено.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 на даний час відбуває покарання за вироком Черняхівського районного суду Житомирської області від 02.08.2021, а кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 190 КК Ураїни вчинене ним до постановлення попереднього вироку, суд, відповідно до вимог ч.4 ст.70 КК України, призначає остаточне покарання ОСОБА_4 за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань за цим кримінальним правопорушенням та за попереднім вироком Черняхівського районного суду Житомирської області від 02.08.2021.

Визначене обвинуваченому покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 під час досудового розслідування не обирався. Підстав, передбачених ст.177, 178 КПК України для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Цивільний позов не заявлено.

ІV Рішення щодо речових доказів

Питання про речові докази суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 2,7, 100, 124, 128, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та за попереднім вироком Черняхівського районного суду Житомирської області від 02.08.2021, остаточне покарання ОСОБА_4 визначити у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту фактичного приведення вироку Черняхівського районного суду Житомирської області від 02.08.2021 до виконання.

На підставі ст. 72 КК України в строк покарання, визначеного остаточно за сукупністю кримінальних правопорушень, зарахувати покарання частково відбуте ОСОБА_4 за вироком Черняхівського районного суду Житомирської області від 02.08.2021.

Речові докази по справі після набрання вироком законної сили, а саме: мобільний телефон «Nokia», IMEI1: НОМЕР_3 , IMEI2: НОМЕР_4 повернути власнику ОСОБА_5 .

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуюча суддя Людмила ПРОЦЕНКО