Справа№ 953/4452/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2023 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

представника потерпілого - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

представника цивільного відповідача - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові кримінальне провадження №0000057 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Кулінічі Харківської області, громадянина України, який працює водієм КП «Салтовське трамвайне депо», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України , -

встановив:

ОСОБА_5 , 21.01.2022, близько 20.50, керуючи технічно-справним транспортним засобом - автобусом «КАRSAN-АТАК», р.н. НОМЕР_1 , рухався у крайній лівій смузі руху, зі сторони вул. Дружби Народів по вул. Гвардійців Широнинців у напрямку вул. Героїв Праці у м. Харкові, зі швидкістю 24км/год., з увімкненим ближнім світлом фар.

Продовжуючи рух у вказаному напрямку, увімкнувши указник лівого повороту, наближаючись до регульованого перехрестя вул. Гвардійців Широнинців та вул. Бучми в м. Харкові, ОСОБА_5 , допустивши крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінами, зменшив швидкість керованого ним транспортного засобу, перед початком здійснення маневру повороту вліво, не впевнився в безпечності свого маневру та почавши здійснювати маневр повороту ліворуч у напрямку вул. Тракторобудівників у м. Харкові, чим грубо порушив вимоги п.п. 10.1 та 16.6 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:

п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

-п. 16.6 «Повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч»,

та продовжуючи маневр повороту не надав дорогу транспортному засобу «ВАЗ 2108», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , який рухався у зустрічному йому напрямку, тобто зі сторони вул. Героїв Праці у напрямку вул. Дружби Народів у м. Харкові, зі швидкістю 90км/год., та допустив з ним зіткнення.

Внаслідок дорожньо-транспортної події ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості тілесні ушкодження, а саме: двокісточковий перелом лівої гомілки та перелом нижнього полюса правого наколінника.

Порушення правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_5 , які знаходяться в причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною подією та наслідками, виразилося в тому, що він, керуючи транспортним засобом, проявив неуважність, не зорієнтувався у дорожній обстановці, перед початком виконанням маневру повороту вліво, не переконався в небезпечності свого маневру, і допустив зіткнення з транспортним засобом «ВАЗ 2108», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , який рухався у зустрічному йому напрямку, що спричинило останньому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості потерпілому ОСОБА_7 .

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , винуватим себе у скоєні злочину визнав, підтвердив факти та обставини вчинення злочину, викладені вище, їх не оспорював, у скоєному розкаявся.

Заявлений цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 не визнав.

Враховуючи, що всі учасники судового провадження не оспорюють обставини даного кримінального провадження, їх визнають, суд на підставі ч.3 ст. 349 КПК України, за згодою усіх учасників процесу, вважає недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюють а саме доказів, які підтверджують подію кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні правопорушення, процесуальні витрати, та досліджує лише докази, які стосуються цивільного позову

Суд вважає доведеною вину ОСОБА_5 у вчинені злочину та кваліфікує його дії за ч.1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середнього ступеня тяжкості тілесне ушкодження.

Вивченням особи встановлено, що ОСОБА_5 є громадянином України, має постійне місце проживання, працює водієм автотранспортних засобів (автобус) категорії Д у КП «Салтівське трамвайне депо», за місцем праці характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає його щире каяття, що підтверджується висловленням під час розгляду справи щирого жалю з приводу скоєного та осуд своєї поведінки.

При призначенні покарання суд, згідно з вимогами ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до нетяжких злочинів, конкретні обставини за якими вчинений злочин, особу винного, наявність обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого та відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, та вважає за необхідне призначити покарання ОСОБА_5 в межах санкції встановленої ч.1 ст.286 КК України у вигляді обмеження волі, із позбавленням права керувати транспортними засобами.

При цьому, враховуючи приведені обставини, тяжкість злочину, особу обвинуваченого, його щире каяття, вік, із дотриманням принципу індивідуалізації покарання, суд приходить до висновків про можливість виправлення обвинуваченого без відбуття основного покарання, однак в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених ч.1 ст. 76 КК України.

Призначене покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Потерпілим - ОСОБА_7 заявлений цивільний позов до обвинуваченого та КП «Салтівське трамвайне депо» про стягнення в солідарному порядку матеріальної шкоди в сумі 140000 грн. та моральної шкоди в сумі 200000 грн., спричиненої злочином, а також витрати на правову допомогу в сумі 30000 грн.

Відповідно до ч.5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Судом, враховуючи положення ч.5 ст. 128 КПК України та ч.2 ст. 35 ЦПК України до участі у розгляді цивільного позову, була залучена третя особа - ПАТ «Страхова компанія «Арсенал».

ОСОБА_7 в обґрунтування своїх вимог зазначає, що в наслідок дорожньо-транспортної пригоди від 21.01.2022р., в якому є винним ОСОБА_5 , був пошкоджений його транспортний засіб «ВАЗ 2108», р.н. НОМЕР_2 та збитки складають 90000 грн. Також внаслідок дтп йому було спричинені тілесні ушкодження на лікування він витратив 50000 грн.

Крім того, внаслідок ДТП та пошкодження його здоров`я, він зазнав моральних страждань, які він оцінює в розмірі 200000 грн. У спричиненій матеріальній та моральні шкоді є винним ОСОБА_5 , який на момент дтп перебував у трудових відносинах із КП «Салтовське трамвайне депо» та виконував свої службові обов`язків внаслідок чого шкода підлягає стягнення солідарно із ОСОБА_5 та КП «Салтовське трамвайне депо»

Обвинувачений - цивільний позов не визнав.

Співвідповідач - КП «Салтівське трамвайне депо» у відзиві на позов та представник у судовому засіданні, проти задоволення позивних вимог заперечував, у зв`язку із їх недоведеністю.

Третя особа - ПАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» у поданих поясненнях зазначила, що питання про здійснення страхового відшкодування буде вирішено виключно після набрання чинності обвинувальним вироком суду та встановленням вини ОСОБА_5 у скоєнні ДТП.

Судом встановлено, та не оспорюється, що ОСОБА_5 , 21.01.2022, біля 20.50, керуючи автобусом «КАЇНАМ-АТАК», р.н. НОМЕР_1 , та рухаючись зі сторони вул. Дружби Народів по вул. Гвардійців Широнинців у напрямку вул. Героїв Праці у м. Харкові, проявив неуважність, не зорієнтувався у дорожній обстановці, перед здійсненням маневру повороту ліворуч до вул. Тракторобудівників в м.Харкові, чим порушив вимоги п.10.1 та п.16.6 Правил дорожнього руху України, а саме не надав дорогу транспортному засобу - автомобілю «ВАЗ 21208», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , який рухався у зустрічному йому напрямку, та допустив з ним зіткнення, що спричинило тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості потерпілому ОСОБА_7 . Внаслідок вказаного ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

На момент ДТП ОСОБА_5 перебував у трудових відносинах із КП «Салтовське трамвайне депо» та виконував свої службові обов`язків, що також учасниками не оспорюється, однак відповідні докази суду не надано та клопотань про їх витребування не заявлялось.

Відповідно до ч.1,2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Відповідно до статті 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) зроблено висновок, що аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Підстави для солідарного стягнення із водія та роботодавця шкоди спричиненої ДТП відсутні.

Також судом встановлено, що на момент ДТП цивільна правова відповідальність власника автобусу «КАRSAN-АТАК», р.н. НОМЕР_1 була застрахована полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №206396625 у ПАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування».

Частиною другою статті 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За ст. 26-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Вказані правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) та від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18).

ОСОБА_7 вимог до ПАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» не пред`являє.

Враховуючи наведене відповідальність за шкоду спричинену потерпілому (при її доведеності) внаслідок дтп в даному випадку повинні нести в першу чергу ПАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» в межа лімітів встановлених законом, в тому числі моральну шкоду, яка відраховується в сумі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, а вразі недостатності суми роботодавець .

Разом з тим, позивачем до суду не надані докази ні вартості спричинених внаслідок ДТП збитків у вигляді пошкодження автомобіля, ні відповідних витрат та лікування потерпілого, з урахуванням призначення лікарів.

З урахуванням наведеного підстави для відшкодування матеріальної шкоди відсутні.

Статтею ст. 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У п.п.3, 10, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі відповідними змінами) роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Судам слід мати на увазі, що у разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них.

На осіб, які заподіяли моральну шкоду спільно (взаємопов`язаними, сукупними діями або діями з єдиним наміром), відповідно до статей 174, 451 ЦК ( 1540-06 ) покладається солідарна відповідальність по її відшкодуванню.

Виходячи із наведеного, право на компенсацію моральної шкоди виникає не автоматично при вчиненні заподіювачем шкоди будь-яких неправомірних діянь, а за умови доведення особою, в чому саме полягають моральні страждання і які втрати немайнового характеру вони спричинили.

Позивач зазначає, що неправомірні дії ОСОБА_5 нанесли йому моральну шкоду, у вигляді душевних страждань, пов`язаних із пошкодженням його здоров`я, знищенням автомобіля.

Разом з тим, позивачем не надведено та не надано доказів наявності душевних страждань. Не надано доказів пошкодження автомобіля, перебування на лікуванні, період такого перебування.

За ч.1 ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Доказів завдання відповідачами спільними діями або бездіяльністю моральної шкоди позивачу, суд не надано.

Розмір моральної шкоди також є необґрунтованим.

Таким чином, позивачем не доведено заподіяння спільними діями (бездіяльністю) відповідачів фізичних та душевних страждань, а також їх розмір, внаслідок чого підстави для задоволення позову відсутні.

Враховуючи відмову в задоволені позовних вимог за їх недоведеністю, підстави для відшкодування судових витрат потерпілому відсутні. Крім того, їх розмір є недоведеним.

Судові витрати на залучення експертів в загальній сумі 8924 грн. 24 коп., суд у відповідності до ч.2 ст. 124 КПК України стягує з ОСОБА_5 .

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України, при цьому на підставі ч.4 ст. 174 КПК України скасувавши арешт .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 100, 124, 128, 174, 370, 374 КПК України, суд,-

ухвалив :

ОСОБА_5 , визнати винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді обмеження волі строком 1 рік, з позбавлення права керування транспортними засобами строком 1 рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 , від відбуття основного покарання з випробуванням на іспитовий строк 1 рік.

У відповідності до ч.1 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази: транспортний засіб «КАRSAN-АТАК», р.н. НОМЕР_1 повернути КП «Салтовське трамвайне депо», транспортний засіб ВАЗ 2108», р.н. НОМЕР_2 - повернути ОСОБА_7 ; лазерний диск із записом CD-R «DISC PROFESIONAL» - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Скасувати арешт накладений на транспортні засобі - «КАRSAN-АТАК», р.н. НОМЕР_1 , ВАЗ 2108», р.н. НОМЕР_2 , ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкові від 26.01.2022р.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на залучення експертів в сумі 8924 грн. 24 коп.

В задоволені цивільного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_5 , КП «Салтівське трамвайне депо» про відшкодування шкоди спричиненої злочином - відмовити.

На вирок може бути подано апеляцію до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через Київський районний суд м.Харкова.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку суду негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1