Дата документу 01.05.2023 Справа № 322/50/16
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №322/50/16 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/886/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМУКРАЇНИ

1 травня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 31 березня 2023 року, якою у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Новомиколаївка Запорізької області, громадянина України, маючого середню освіту, неодруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 189 КК України,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 23 травня 2023 року включно,-

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Вільнянського районного суду Запорізької області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 189 КК України.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 31 березня 2023 року було продовжено застосування у відношенні ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 23 травня 2023 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що на даний час не встановлено обставини, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому запобіжному заході у вигляді тримання під вартою відпала та жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувану ухвалу.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що йому тільки перед початком судового засідання було вручено клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що є порушенням закону.

Зауважує, що судом не було враховано його стану здоров`я та те, що всі ризики є надуманими та необґрунтованими.

Звертає увагу, що за два роки не було судового розгляду по даному кримінальному провадженню.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 просить оскаржувану ухвалу скасувати та змінити запобіжний захід, застосований відносно обвинуваченого ОСОБА_6 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своєї скарги вказує, що стан здоров`я ОСОБА_6 періодично погіршується в умовах тримання останнього під вартою в слідчому ізоляторі, обвинувачений не отримує належної медичної допомоги, яка йому необхідна за станом здоров`я, а тому подальше утримання його під вартою не відповідає практиці ЄСПЛ та погіршує його право на особисту свободу.

Зазначає, що ризики, в цьому кримінальному провадженні відсутні або низькі.

Крім того вказує, що обвинувачений ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, він має родину, має житло, в якому він проживав до затримання, а саме: АДРЕСА_1 .

Зауважує, що батьки ОСОБА_6 потребують допомоги, проте, вказані обставини не взяті судом до уваги.

Також вказує, що беззаперечним доказом відсутності ризиків, про які зазначав прокурор та суд, є факт відсутності заяв та скарг свідків, потерпілих про вчинення на них будь-якого тиску або погроз.

Зазначає, що вже зібрані всі докази по справі, проведені експертизи, експерти, потерпілі та свідки повідомлені письмово про відповідальність за завідомо неправдиві покази та за відмову від давання показань, тобто ніякого тиску або іншого втручання у хід кримінального провадження ОСОБА_6 не може чинити, в тому числі знаходячись під домашнім арештом.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_6 підтримав апеляційні скарги та просив їх задовольнити і застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Вказав, що він має ряд хронічних захворювань, проте, медична частина слідчого ізолятору не надає належного лікування.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 підтримав апеляційні скарги без доповнень та просив їх задовольнити.

Повідомлений належним чином прокурор до судового засідання апеляційного суду не з`явився, клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги не подавав.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою - наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність певних ризиків, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, як вбачається із матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 навмисно шкодить своєму здоров`ю, ковтаючи металеві вироби, після чого скаржиться на поганий стан свого здоров`я. Вказане свідчить про те, що обвинувачений намагається перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким чином та безумовно підтверджує наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, який продовжує і надалі існувати.

Крім того, колегія суддів вважає, що і ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК також не зменшився, оскільки із матеріалів справи випливає, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення умисних корисливих злочинів, відбував покарання в місцях позбавлення волі, офіційно не працює, суспільно-корисною працею не займається, всі інкриміновані йому злочини вчинив з корисливих мотивів, не має постійне джерело доходу, що у свою чергу, в сукупності свідчить про наявність вкрай високого ризику можливості вчинення інших аналогічних злочинів.

Встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчить про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід не здатний забезпечити виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам перешкоджати кримінальному провадженню та вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Відтак, колегія суддів вважає, що ризики, передбачені п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують і надалі існувати у даному кримінальному провадженні, а доводи апеляційних скарг з приводу їх відсутності спростовується вищевказаним.

Посилання в апеляційній скарзі на погіршення стану здоров`я ОСОБА_6 , який не може перебувати в умовах слідчого ізолятору, є непідтвердженими, оскільки даних про такий стан здоров`я останнього, щоб унеможливлювало продовжити відносно нього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час апеляційному суду не надано, враховуючи і той факт, що апеляційним судом неодноразово було доручено ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» здійснити перевірку стану здоров`я обвинуваченого.

Доводи захисника з приводу того, що ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, має родину, має житло, в якому він проживав до затримання, на даний час не можливо віднести до тих стримуючих чинників які б могли у повному обсязі мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантували б запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Посилання на те, що батьки ОСОБА_6 потребують допомоги не можуть бути безумовною підставою для скасування законного та обґрунтованого судового рішення, при цьому, доказів тому, які б були актуальними на даний час, до апеляційних скарг надано не було.

Щодо доводів про відсутність заяв та скарг від свідків та потерпілих про вчинення відносно них тиску та погроз, то такі доводи можуть слугувати на відсутність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, разом з тим, як судом першої інстанції, так і апеляційним судом такий ризик не встановлений.

З приводу доводів обвинуваченого, що йому було вручено клопотання про продовження застосування запобіжного заходу безпосередньо перед початком судового засідання, то слід вказати, що вимоги ст. 331 КПК України зобов`язують суд за наявності клопотань під час судового розгляду розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Отже, враховуючи подання прокурором у передбачений законодавством строк клопотання про продовження строку запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 , суд першої інстанції був зобов`язаний його розглянути, навіть за умови того, що таке клопотання було вручено обвинуваченому тільки перед початком судового засідання.

З приводу доводів обвинуваченого у судовому засіданні апеляційного суду щодо того, що йому не забезпечують безпосередньо участь у судових засіданнях, то слід зазначити, що норми ч. 2 ст. 336 КПК України (із змінами від 14 квітня 2022 року), передбачають здійснення дистанційного судового провадження, в умовах воєнного стану, навіть якщо обвинувачений заперечує проти цього.

Отже, враховуючи той факт, що наразі на території України діє воєнний стан, участь обвинуваченого у судових засіданнях дистанційно, а саме, в режимі відеоконференції відповідає вимогам КПК України.

З урахуванням викладеного, колегії суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

Разом з тим, колегія суддів враховує повідомлення обвинуваченого у судовому засіданні апеляційного суду з приводу стану його здоров`я та приходить до наступного.

Відповідно до ст. 49 Конституції України, кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування, в тому числі і особи, які тримаються під вартою.

Охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико - санітарних і оздоровчо-профілактичних програм, в тому числі і держаних установах Міністерства юстиції, якими є слідчі ізолятори, в яких створюються умови для ефективного доступного для ув`язнених медичного обслуговування.

Як випливає із рішення ЄСПЛ у справі «Каверзін проти України» надання медичної допомоги особам у місцях тримання під вартою є обов`язком держави.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне відреагувати на повідомлення обвинуваченого щодо стану його здоров`я та відповідно до п.п. 1, 2 ст. 206 КПК України доручити ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» здійснити перевірку стану здоров`я останнього, який перебуває в Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор», а у разі необхідності надати належне лікування.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 199, 206, 407, 422 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 31 березня 2023 року, якою у відношенні ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 189 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 23 травня 2023 року включно, залишити без змін.

У відповідності до ст. 206 КПК України доручити ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» здійснити перевірку стану здоров`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебуває в Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор», а у разі необхідності надати медичну допомогу в необхідному обсязі.

Ухвала суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4