ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2216/23 Справа № 205/3636/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2023 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, офіційно працевлаштованого у ТОВ «Калібр Профі» на посаді будівельника суден, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у кримінальному провадженні № 0000249

Встановила:

Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Вказаним вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 20 травня 2022 року приблизно о 19 годині 15 хвилин (більш точний час не встановлено) разом з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходилися за адресою: АДРЕСА_1 , де у ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків виник кримінально-протиправний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій раптово виниклий кримінально-протиправний умисел, ОСОБА_7 , 20 травня 2022 року приблизно о 19 годині 17 хвилин (більш точний час не встановлено), перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , знаходячись в одній із кімнат будинку у безпосередній близькості до потерпілого ОСОБА_9 наніс останньому один удар своєю правою рукою стиснутою у кулак в область голови, а саме лівого ока, внаслідок чого ОСОБА_9 не дезорієнтувався та встоячи на ногах в цілях самозахисту, своїми руками схопив руки ОСОБА_7 , а останній в свою чергу також схопив своїми руками руки ОСОБА_9 , таким чином останні тримаючи один одного за руки пройшли до іншої кімнати будинку.

Продовжуючи реалізовувати свій кримінально-протиправний умисел ОСОБА_7 тримаючи своїми руками ОСОБА_9 за руки останнього, виконав прийом боротьби «підніжка», внаслідок чого ОСОБА_9 впав на підлогу правим боком свого тіла.

В подальшому, продовжуючи реалізовувати свій кримінально-протиправний умисел ОСОБА_7 почав наносити хаотичні удари обома ногами у область голови, тулуба та кінцівок ОСОБА_9 , який лежав на підлозі та в момент нанесення ударів закривався руками виставивши їх перед собою та ногами піджавши їх до тіла, таким чином ОСОБА_7 наніс ОСОБА_9 не менш як 2 (два) удари.

Доводячи свій кримінально-протиправний умисел до кінця, ОСОБА_7 в момент коли ОСОБА_9 зміг перейти з положення лежачи у положення полусидячи, наніс останньому один удар кулаком своєї правої руки у область лівої скроні, внаслідок чого ОСОБА_9 дезорієнтувався та впав правим боком свого тіла на підлогу.

В результаті завданих ударів ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді: внутрішньо-шкіряного крововиливу з садном на його тлі в лобно-скроневій області ліворуч з переходом на волосисту частину голови; крововиливу - на шкірі над черевною каймою верхньої губи ліворуч з переходом на червону кайму та слизову оболонку відповідно; садна - на слизовій оболонці верхньої губи ліворуч на тлі крововиливу; двох синців - на верхній та нижній повіках лівого ока з переходом на проекцію гайморової пазухи ліворуч, по передній поверхні лівої гомілки у середній третині; трьох синців з саднами на їх тлі - по внутрішній поверхні лівого передпліччя у нижній третині. Виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки на підставі пункту 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995р. №6.

Захисник не погодився з таким рішенням суду. В апеляційній скарзі просить вирок скасувати у зв`язку з невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що під час судових засідань потерпілий ОСОБА_9 та свідки сторони обвинувачення, які є близькими родичами та зацікавленими особами з боку потерпілого, надали свідчення, які не відображають фактичні обставини справи.

Водночас суд критично поставився до показів обвинуваченого про те, що ініціатором бійки був фактично потерпілий та наніс обвинуваченому тілесні ушкодження.

Крім того суду не надав належної оцінки доказам сторони захисту, а саме відеозаписам, які долучені до справи та вказують, що ініціатором подій був саме потерпілий, який погрожував обвинуваченому, що, на думку захисника, вказує на спланований характер конфлікту саме з боку потерпілого.

Вважає, що поняті, які приймали участь при проведенні слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_9 , є працівниками поліції, а тому не могли бути незалежними спостерігачами.

Слідчий експеримент за участю свідка ОСОБА_10 також було проведено за участю понятої ОСОБА_11 - працівника поліції.

Крім того, звертає увагу, що ще на початку розгляду кримінального провадження, захисником було заявлено відвід судді ОСОБА_1 і зв`язку з недовірою та можливим упередженим ставленням до обвинуваченого, зважаючи на те, що у останнього вже могла сформуватись негативна думка щодо обвинуваченого під час розгляду щодо нього адміністративної справи, в якій суд наклав адміністративне стягнення та консультував свідка у кримінальному провадженні ОСОБА_12 щодо можливості звернення з позовом про усунення спадкоємця першої черги ОСОБА_7 .

Захисник вважає, що справу слід направити на новий судовий розгляд, заново допитати потерпілого та свідків, дослідити письмові докази та надати їм належну правову оцінку.

Потерпілий ОСОБА_9 подав до суду заперечення на апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 та прокурора, в яких просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Також на оскаржуваний вирок суду була подана апеляційна скарга прокурором Західної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_13 , в якій вона просила вирок суду щодо ОСОБА_7 - змінити, виключити з мотивувальної частини вироку посилання на номер та дату висновку судово-медичної експертизи.

17 серпня 2023 року до початку судового розгляду в Дніпровському апеляційному суді прокурором було подано клопотання про відмову від апеляційної скарги на підставі ч. 1 ст. 403 КПК України.

У зв`язку з наведеним, вислухавши думки учасників кримінального провадження, які не заперечували проти задоволення клопотання прокурора, апеляційна скарга прокурора Західної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_13 не розглядається апеляційним судом під час перегляду в апеляційному порядку вироку Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2023 року.

Потерпілий ОСОБА_9 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явився, про дату час та місце слухання справи повідомлений належним чином. 13.07.2023 року подав до суду заяву з прохання розглянути справу за його відсутності. Враховуючи думки учасників кримінального провадження, колегія суддів вважає за можливе провести апеляційний перегляд справи за відсутності потерпілого ОСОБА_9 , відповідно до вимог ч.4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, думки обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги, просили їх задовольнити, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних вимог сторони захисту, вважала вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Так, суд першої інстанції провів судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Судом чітко дотримано ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.

Дослідивши з дотриманням вимог закону та детально проаналізувавши усі докази по справі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, який колегія суддів вважає правильним та з ним погоджується, оскільки він ґрунтується на дійсному змісті вказаних доказів та їх належній оцінці, як кожного окремо з точки зору належності, допустимості, достовірності, так і їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення про доведеність вини ОСОБА_7 в обсязі пред`явленого обвинувачення.

Статтею 22 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів, засобами, передбаченими цим кодексом. Обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, тобто винуватості обвинуваченого, форми вини, мотиву і мети вчинення кримінального правопорушення, виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у відповідності до положень ч.1 ст.92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим кодексом випадках, на потерпілого.

Згідно вимог ч.1 ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Статтею 85 КПК України визначено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на позицію, Європейського суду з прав людини, який неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_7 20 травня 2022 року приблизно о 19.15 годин, знаходячись у буд. АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, наніс потерпілому ОСОБА_9 один удар своєю правою рукою, стиснутою у кулак, в ліве око, внаслідок чого ОСОБА_9 не встояв на ногах та в цілях самозахисту схопив руки обвинуваченого ОСОБА_7 , а останній в свою чергу також схватив своїми руками руки потерпілого, та тримаючи один одного за руки пройшли до іншої кімнати будинку, де ОСОБА_7 , тримаючи своїми руками за руки потерпілого, виконав прийом боротьби підніжка, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_9 впав на підлогу правим боком свого тіла. Потім ОСОБА_7 почав наносити хаотичні удари обома ногами в область голови, тулуба та кінцівок потерпілого, який лежав на підлозі та закривався руками, виставивши їх перед собою, та ногами, піджавши їх тіла. Таким чином обвинувачений ОСОБА_7 наніс потерпілому ОСОБА_9 не менш ніж 2 удари.

Потім ОСОБА_7 , в момент, коли потерпілий зміг перейти з положення лежачи у положення полусидячи, наніс останньому один удар кулаком правої руки в ліву скроню, внаслідок чого ОСОБА_9 впав правим боком на підлогу.

Внаслідок нанесений ударів потерпілому ОСОБА_9 було спричинено легкі тілесні ушкодження.

Наведені обставини підтвердили в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 та свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_10 .

Показання потерпілого та свідків узгоджуються між собою та однозначно стверджують про нанесення обвинуваченим ОСОБА_7 ударів по голові, обличчю, передпліччі, гомілці, внаслідок чого у потерпілого ОСОБА_9 , відповідно до висновку спеціаліста № 1102 від 23.05.2022 року, виявлені тілесні ушкодження у вигляді: внутрішньо-шкіряного крововиливу та садна на голові, синця на обличчі, крововиливу та садна в проекції верхньої губи, синців та саден на лівому передпліччі, синця на лівій гомілці, що спричинені від дії тупого твердого предмету (предметів), частина яких можливо з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо в термін, на який вказує обстежений. Виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

В процесі слідчого експерименту з участю потерпілого ОСОБА_9 , 08.06.2022 року останній показав обставини та механізм нанесення йому обвинуваченим ОСОБА_7 тілесних ушкоджень.

Відповідно до висновку експерта № 1362е від 15.06.2022 року, виявлені у потерпілого ОСОБА_9 тілесні ушкодження могли утворитися від дії тупого твердого предмету (предметів), частина яких можливо з обмеженою контактуючою поверхнею. Враховуючи характер, локалізацію (тілесні ушкодження розташовані по різним анатомічним областям) та кількість виявлених у нього тілесних ушкоджень, можливо вказати, що йому було спричинено не менш як 4-х механічних дій тупого твердого предмету (предметів), частина яких можливо з обмеженою контактуючою поверхнею та є не характерними для спричинення їх при одномоментному падінні з висоти власного зросту.

Враховуючи характер, локалізацію та ступінь ознак загоєння (синці багряно-фіолетового кольору з чіткими межами, внутрішньо-шкіряний крововилив червоно-фіолетового кольору, садна під буро-червоною коринкою трішки вище рівня оточуючої шкіри) виявлених у нього тілесних ушкоджень, можливо вказати, що вони могли утворитися в термін 2-4 доби до моменту огляду, тобто і в термін на який вказує обстежений та дізнавач у постанові.

Локалізація та характер виявлених тілесних ушкоджень у гр. ОСОБА_9 в області обличчя, лівого передпліччя та лівої гомілки не суперечить механізму їх утворення на який вказує останній в ході проведення слідчого експерименту за його участю.

Під час проведення 10.06.2022 року слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_10 , останній відтворив обставини та механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 в область голови, тулуба та кінцівок.

Наведеними у вироку даними спростовані твердження сторони захисту про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи та про неналежну правову оцінку показам потерпілого, свідків та письмових матеріалів провадження.

Направленість дій, характер та спосіб насильства, застосованого до потерпілого, свідчать про направленість умислу у обвинуваченого на спричинення потерпілому саме легких тілесних ушкоджень.

З вироку видно, що судом дана оцінка і перевірена версія сторони захисту про те, що ініціатором бійки був сам потерпілий ОСОБА_9 , що обвинувачений не наносив останньому жодних ударів та про те, що свідки обвинувачення є близькими родичами потерпілому та є зацікавленими особами, - тому надали свідчення, які не відображають фактичні обставини справи.

Дана версія не знайшла свого підтвердження ні в ході судового розгляду у суді першої інстанції, і під час апеляційного перегляду справи.

Не заслуговують на увагу і доводи захисника про те, що судом першої інстанції не було надано оцінки доказам сторони захисту, а саме відеозаписам, долучених до матеріалів провадження, які, на думку адвоката, вказують на те, що ініціатором бійки був саме потерпілий та на спланований з боку останнього характер конфлікту.

Так, як зазначено у вироку і не заперечується стороною захисту, зазначений вище відеозапис було зроблено обвинуваченим ОСОБА_7 після закінчення бійки між ним та потерпілим ОСОБА_9 . Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обставини, зафіксовані на даному відеозаписі, жодним чином не підтверджують та не спростовують фактичних обставин справи, на ньому зафіксовано лише факт розмови між обвинуваченим та потерпілим, причому зображення останніх відсутнє.

Не є слушними і ствердження апелянта про те, що поняті ОСОБА_14 , ОСОБА_11 та ОСОБА_15 , які приймали участь в якості понятих під час проведення слідчих експериментів за участю потерпілого ОСОБА_16 та свідка ОСОБА_10 , є працівниками поліції. Вказані твердження адвоката не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Крім того, під час розгляду справи судом першої інстанції клопотання про допит в якості свідків вказаних осіб стороною захисту заявлено не було.

Щодо доводів захисника про можливе упередження ставлення судді ОСОБА_1 до обвинуваченого, колегія суддів зазначає таке.

Як вбачається з наявних матеріалів, 09.08.2022 року захисником обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокатом ОСОБА_8 було заявлено відвід судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 з підстав можливості сформуватися у останнього негативної думки щодо обвинуваченого під час прийняття рішення по адміністративній справі щодо ОСОБА_7 .

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.08.2020 року у задоволенні заяви адвоката ОСОБА_8 про відвід судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 - відмовлено. Суд обґрунтував прийняте рішення тим, що адвокат у своїх доводах не навів жодних обставин, які б унеможливлювати наявність відводу судді, передбачених ст.ст. 75, 76 КПК України або інших обставин, які дійсно викликають реальний сумнів у неупередженості судді при розгляді обвинувального акта щодо ОСОБА_7 , що заявлений відвід не містить належних, конкретних та підтверджених даних, які б свідчили про наявність передбачених чинним законодавством підстав для його задоволення.

Колегія суддів погоджується з тим, що обставин, які б очевидно викликали сумнів у неупередженості судді ОСОБА_1 , захисником не наведено, а його заява про відвід судді є безпідставною, у заяві про відвід не простежується будь-яка залежність чи взаємозв`язок, що прямо чи опосередковано вказували б на упередженість судді ОСОБА_1 щодо учасників кримінального провадження або обставин цієї справи, чи його необ`єктивність при її розгляд, про що обґрунтовано викладено в ухвалі суду від 15.08.2022 року.

Таким чином, давши аналіз зібраним у справі доказам у їх сукупності та належним чином їх оцінивши, суд обґрунтовано визнав ОСОБА_7 винним у вчиненні ним зазначеного у вироку кримінального правопорушення, за який його засуджено, а дії вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України.

В зв`язку з цим, апеляційні доводи сторони захисту про недоведеність вини ОСОБА_7 є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Таким чином, доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не заслуговують на увагу.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли слугувати причиною скасування чи зміни вироку суду першої інстанції.

За наведених обставин, вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404,405,407,419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2023 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у кримінальному провадженні № 0000249 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4