ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.07.2023 Справа №607/7739/23

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря с/з ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі кримінальне провадження №0000089 від 11.04.2023 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Воля Теребовлянського району Тернопільської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою спеціальною освітою, одруженого, що має на утриманні одну неповнолітню дитину, працюючого робітником, раніше не судимого,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до ст. 28 Конституції України, кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Згідно з п.п.3, 14 ч.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017, № 2229-VIII, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

ОСОБА_4 впродовж 2022-2023 років, умисно, систематично вчиняє психологічне та фізичне насильство щодо своєї дружини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки с. Мишковичі Тернопільського району Тернопільської області, що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя останньої за наступних обставин:

Так, згідно постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.09.2022 за № 607/12867/22 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме 17 вересня 2022 року, із 16 години 00 хвилин по 19 годину 00 хвилин, ОСОБА_4 , вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини - ОСОБА_5 , при якому ображав та принижував, висловлювався нецензурними словами, штовхав та шарпав за верхній одяг, застосовував фізичну силу.

Також, згідно постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.02.2023 за № 607/2280/23, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме 21 січня 2023 року об 18 годин 25 хвилин, ОСОБА_4 , вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини - ОСОБА_5 , при якому ображав її, висловлювався в її сторону нецензурною лайкою, чинив та моральний психологічний тиск.

Крім цього, ОСОБА_4 , продовжуючи свої умисні, протиправні дії, спрямовані на систематичне заподіяння психологічних страждань своїй дружини - ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи негативні наслідки, маючи прямий умисел спрямований на вчинення домашнього насильства відносно останньої, 08 квітня 2023 року близько 20 години 00 хвилини, перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , безпідставно розпочав словесний конфлікт із своєю дружиною - ОСОБА_5 , в ході якого виражався нецензурною лексикою, висловлював погрози застосування фізичної сили, чинив психологічний та моральний тиск.

Внаслідок систематичних протиправних дій ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_5 завдано психологічних страждань, що призвело до розладів її здоров`я та погіршення якості життя, що виразилось у втраті повноцінного сну та відпочинку, втраті самооцінки та позитивних емоцій, зростання емоційної напруженості, підвищення рівня тривоги та негативних переживаннях.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.126-1 КК України - домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо подружжя, що призводить до психологічних страждань, розладів здоров`я та погіршення якості життя потерпілої особи.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, визнав повністю та щиро розкаявся. Просив врахувати визнання ним вини, щире каяття та суворо не карати.

Будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду даного кримінального провадження, потерпіла ОСОБА_5 до суду не з`явилася. 05.07.2023 року від ОСОБА_5 до суду надійшла письмова заява про розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 без її участі, у якій вона також вказала про відсутність претензій до обвинуваченого, щодо міри покарання обвинуваченому, покладається на розсуд суду.

Враховуючи думку учасників кримінального провадження та положення ст.325 КПК України, судом визнано за можливе провести розгляд даного кримінального провадження за відсутності потерпілої ОСОБА_5 , що не перешкоджає з`ясуванню всіх обставин під час судового розгляду за її відсутності.

Обвинувачений ОСОБА_4 , визнавши свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, за обставин, викладених у обвинувальному акті, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч.3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії ст.126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо подружжя, що призводить до психологічних страждань, розладів здоров`я та погіршення якості життя потерпілої особи.

Вивченням особи ОСОБА_4 встановлено, що він зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою спеціальною освітою, одружений, працює робітником, на обліку у лікаря-психолога та лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судимий.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до нетяжкого злочину, особу винного, його вік, сімейний стан та стан здоров`я, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, зокрема до обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить щире каяття обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення та повне і беззаперечне визнання ОСОБА_4 вини у вчиненні кримінального правопорушення. Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого не встановлено.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання у межах санкції статті обвинувачення, а саме у виді обмеження волі.

Водночас, із урахуванням ступеня тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення, обставин даного кримінального провадження, особи винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, усвідомив протиправність своїх дій, а також беручи до уваги наявність пом`якшуючих покарання обставини, відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає за можливе на підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку та з метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого у період його дії, покласти на нього передбачені п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України обов`язки, які на думку суду будуть необхідні і достатні для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

З метою додержання принципу співмірності та індивідуалізації покарання у даному випадку, на думку суду, можливо досягти мети заходу примусу без ізоляції обвинуваченого ОСОБА_4 від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою впродовж іспитового строку тривалістю один рік, який буде достатнім для того, щоб останній довів своє виправлення, а покладення на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України дозволить здійснювати контроль за поведінкою обвинуваченого.

На думку суду, таке покарання та звільнення від його відбування з випробуванням є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення нових кримінальних правопорушень та відповідатиме принципам гуманності, справедливості, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Також судом встановлено, що у цьому кримінальному провадженні цивільний позов не пред`являвся, процесуальні витрати та речові докази відсутні.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.370, 374 КПК України, ст.ст.50, 65, 66, 67, 75, 76, 126-1 КК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, та призначити йому за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 1 (один) рік.

Згідно п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_4 покласти на орган пробації за місцем проживання засудженого.

Вирок може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Головуючий суддяОСОБА_1