Ухвала

Іменем України

15 червня 2023 року

м. Київ

провадження № 51-3615 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвали Кропивницького апеляційного суду від 20 квітня та 16 травня 2023 року.

Суть питання та встановлені судом обставини

Ухвалою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 квітня 2023 року ОСОБА_4 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 20 квітня 2023 апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 залишено без задоволення, а ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 квітня 2023 року - без змін.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 16 травня 2023 апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 залишено без задоволення, а ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 квітня 2023 року - без змін.

Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі обвинувачений ОСОБА_4 не погоджується із вказаними ухвалами апеляційного суду, вважає їх такими, що не відповідають фактичним обставинам та ґрунтуються на припущеннях.

Мотиви Суду

Відповідно до положень ст. 129 Конституції України обов`язковим для перегляду судових рішень є апеляційний порядок, тоді як право особи на касаційне оскарження судового рішення забезпечується у випадках, визначених законом.

Встановлюючи обмеження права на касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009).

Судові рішення, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку, зазначено в частинах 1 та 2 статті 424 КПК України. Це стосується вироків та ухвал про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, судових рішень суду апеляційної інстанції, постановлених щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції, а також ухвал суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку та ухвал суду апеляційної інстанції, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених КПК України.

Таким чином, право на доступ до Верховного Суду не є абсолютним і підлягає дозволеним обмеженням, зокрема, щодо кола судових рішень, які можуть бути переглянуті у касаційному порядку. Такі обмеження не шкодять самій суті права доступу до суду, переслідують легітимну мету - ефективний розгляд касаційним судом лише справ відповідного рівня значущості, а також обґрунтовані пропорційністю між застосованими засобами та поставленою метою.

Так, предметом касаційного розгляду у кримінальному аспекті переважно виступає дотримання судами першої і апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального закону при вирішенні питань, пов`язаних з притягненням особи до кримінальної відповідальності, та призначенні покарання, а також забезпечення права на апеляційний перегляд судових рішень у кримінальному провадженні.

Обмеження права на касаційне оскарження ухвали суду першої інстанції після її перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції, крім тих, які перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, визначено законодавцем і прямо передбачене процесуальним законом. Таке обмеження відповідає основним засадам судочинства, що визначені Конституцією України, є пропорційним та обґрунтованим.

Відповідно до ч. 5 ст. 4221 КПК України ухвала апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, набирає законної сили після її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

З касаційної скарги вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 оскаржує ухвали Кропивницького апеляційного суду від 20 квітня та 16 травня 2023 року, якими було залишено без змін ухвалу суду першої інстанції про продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В оскаржуваних ухвалах не з`ясовувались питання щодо факту вчинення злочину, наявності достатньої сукупності доказів, кримінально-правової кваліфікації дій обвинуваченого тощо, які мають з`ясовуватись під час розгляду кримінального провадження по суті.

Провадження, внесене до ЄРДР за № 0001202 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України, перебуває на розгляді у суді першої інстанції, ухвала щодо продовження запобіжного заходу не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 428 цього Кодексу суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувані ухвали апеляційного суду не можуть бути предметом перегляду суду касаційної інстанції відповідно до ч. 2 ст. 424 КПК України, а тому у відкритті касаційного провадження відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України необхідно відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, які не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

З цих підстав Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвали Кропивницького апеляційного суду від 20 квітня та 16 травня 2023 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3