ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/1291/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/296/23 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч. 4 ст. 185 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2023 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю обвинуваченого ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження №11-кп/817/296/23 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 липня 2023 року щодо ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 визначено рахувати з моменту його затримання - 20 грудня 2022 року.

На підставі ст. 72 КК України в строк призначеного судом покарання ОСОБА_6 зараховано термін його попереднього ув`язнення з моменту затримання, тобто з 20 грудня 2022 року, по дату винесення вироку включно, 21 липня 2023 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

В порядку КПК України вирішено питання про долю речових доказів та судових витрат.

Згідно з вироком суду, Верховною Радою України 24.02.2022 р. прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» № 2102-ІХ, яким затверджено Указ Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 р. «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 р.

Надалі, строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався на підставі Законів України № 2119-IХ від 15.05.2022 p., № 2212-IХ від 21.04.2022 p., № 2263-ІХ від 22.05.2022 р. та № 2500-IХ від 15.08.2022 р.

Зокрема, 15.08.2022 р. Верховною Радою України прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» № 2500-IX, яким затверджено Указ Президента України № 573/2022 від 12.05.2022 р. «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», відповідно до якою в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 23.08.2022 р. строком на 90 діб.

Так, у обвинуваченого ОСОБА_6 , який будучи раніше судимий за вчинення умисних злочинів проти власності, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, виник злочинний умисел, направлений таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна. 18 жовтня 2022 р. близько 23.00 год. обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи неподалік домоволодіння АДРЕСА_1 , підійшов до огорожі та побачив на подвір`ї біля квартири АДРЕСА_2 велосипед торговельної марки «BTWIN» моделі «560», який належить ОСОБА_9 . В подальшому ОСОБА_6 , переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його дії не будуть помічені сторонніми особами, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, подолав огорожу та проник на подвір`я біля вказаної квартири, до якого сторонні особи не мають доступу, звідки таємно викрав згаданий велосипед торговельної марки «BTWIN» моделі «560». вартістю 9735 грн., який належить ОСОБА_9 . Надалі ОСОБА_6 , заволодівши велосипедом, з місця вчинення кримінального правопорушення втік, тим самим своїми протиправними діями спричинивши потерпілій ОСОБА_9 матеріальної школи на суму 9733.00 грн.

Крім того, в першій декаді грудня 2022 року у період дії воєнного стану на території України у обвинуваченого ОСОБА_6 , який перебував поруч із територією нежилого господарства (об`єкту незавершеного будівництва), котре неогороджене і знаходиться по АДРЕСА_3 , повторно виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, належного потерпілому ОСОБА_10 . Реалізовуючи свій злочинний умисел, в грудні 2022 року ОСОБА_6 шляхом вільного доступу зайшов на територію господарства, що знаходиться по АДРЕСА_3 та переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його дії не будуть помічені сторонніми особами, наблизився до металевого вагончика, який знаходився на території вказаного господарства, після чого збив навісний замок, за допомогою якого замикався металевий вагончик, та проник всередину даної споруди.

Надалі обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи всередині даного вагончика та переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його дії не будуть помічені сторонніми особами, усвідомлюючи і розуміючи протиправний характер та значення своїх дій, а також те, що відповідно до Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 07 листопада 2022 року №757/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 16 листопада 2022 року №2738-IX на території України продовжено дію воєнною стану терміном на 90 діб, тобто до 19 лютою 2023 року, діючи при цьому умисно, таємно, з корисливих мотивів та корисливої мети, повторно викрав майно, належне потерпілому ОСОБА_10 , а саме: електродрель марки «Makita» вартістю 1760 гривень; болгарку марки «Makita» вартістю 1000 гривень: перфоратор марки «Makita» вартістю 1500 гривень; будівельний рівень (васерваги) марки «Дніпро М» вартістю 340 гривень; два прожектори «50 WAT» загальною вартістю 598 гривень.

В подальшому обвинувачений ОСОБА_6 , продовжуючи свої протиправні дії, об`єднані єдиним умислом, спрямованим на таємне викрадення майна, належного ОСОБА_10 , попрямував до тильної сторони будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , та шляхом збиття металевого навісного замка на гаражних воротах проник в середину даного нежитлового будинку.

Надалі обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи всередині приміщення нежитлового будинку та переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його дії не будуть помічені сторонніми особами, усвідомлюючи і розуміючи протиправний характер та значення своїх дій, повторно викрав майно, належне ОСОБА_10 , а саме: домкрати у кількості шести одиниць загальною вартістю 1488 гривень; мідний електричний кабель довжиною 25 метрів загальною вартістю 650 гривень.

Після цього обвинувачений ОСОБА_6 із викраденим майном покинув приміщення та територію нежилого господарства (об`єкт незавершеного будівництва), що знаходиться по АДРЕСА_3 , тобто місце вчинення правопорушення, отримавши таким чином реальну можливість розпоряджатися викраденим майном па власний розсуд. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_10 заподіяно матеріальну шкоди на загальну суму 7336.00 гривень.

Крім того, продовжуючи свою злочинну діяльність, 19 грудня 2022 року приблизно о 12.40 год., у період дії воєнного стану на території України у обвинуваченого ОСОБА_6 , який перебував поруч із територією нежилою господарства (об`єкт незавершеного будівництва), котре неогороджене і знаходиться по АДРЕСА_4 , повторно виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, належного потерпілій ОСОБА_11 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, 19 грудня 2022 року приблизно об 12:40 год. обвинувачений ОСОБА_6 шляхом вільного доступу зайшов на територію господарства, що знаходиться по АДРЕСА_4 та переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його дії не будуть помічені сторонніми особами, наблизився з пильної сторони будинку до входу, після чого шляхом підбору ключа проник всередину даного приміщення.

Надалі обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи всередині приміщення нежилою будинку (об`єкт незавершеного будівництва), що знаходиться по АДРЕСА_4 і належить потерпілій ОСОБА_11 , переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його дії не будуть помічені сторонніми особами, усвідомлюючи і розуміючи протиправний характер та значення своїх дій, а також те, що відповідно до Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 07 листопада 2022 року №757/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 16 листопада 2022 року №2738-ІХ на території України продовжено дію воєнного стану терміном на 90 діб, тобто до 19 лютого 2023 року, діючи при цьому умисно, таємно, з корисливих мотивів та корисливої мети, повторно викрав майно, належне ОСОБА_11 , а саме: перфоратор торговельної марки «Dnipro-М» моделі «ВН14» вартістю 2500 гривень; штроборіз торговельної марки «Dnipro-М» моделі «GC-182W» вартістю 4000 гривень; перфоратор торговельної марки «ТЕМП» моделі «ПЄ 950» вартістю 1000 гривень.

Після цього обвинувачений ОСОБА_6 із викраденим майном покинув приміщення та територію нежилого господарства (об`єкт незавершеного будівництва), що знаходиться по АДРЕСА_4 , тобто місце вчинення правопорушення, отримавши таким чином реальну можливість розпоряджатися викраденим майном на власний розсуд. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_11 заподіяно матеріальної шкоди на загальну суму 7500 гривень.

Крім цього, продовжуючи свою злочинну діяльність, в другій декаді грудня 2022 року в період дії воєнного стану на території України, у обвинуваченого ОСОБА_6 , який перебував поруч із територією нежилого господарства (об`єкт незавершеного будівництва), котре неогороджене і знаходиться по АДРЕСА_3 , повторно виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, належного потерпілому ОСОБА_10 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, в другій декаді грудня 2022 року, обвинувачений ОСОБА_6 шляхом вільного доступу зайшов на територію господарства, що знаходиться по АДРЕСА_3 та переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його дії не будуть помічені сторонніми особами, наблизився до тильної сторони будинку, після чого збив металевий навісний замок на гаражних воротах та проник всередину даного приміщення.

Надалі обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи всередині приміщення нежилого будинку, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його дії не будуть помічені сторонніми особами, усвідомлюючи і розуміючи протиправний характер та значення своїх дій, а також те, що відповідно до Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 07 листопада 2022 року №757/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнною стану в Україні» від 16 листопада 2022 року №2738-IX на території України продовжено дію воєнного стану терміном на 90 діб, тобто до 19 лютого 2023 року, діючи при цьому умисно, таємно, з корисливих мотивів та корисливої мети, повторно викрав майно, належне ОСОБА_10 , а саме: будівельну сітку у кількості двох одиниць, довжиною 50 см. висотою 1 м. вартістю 900 гривень; круги для болгарки у кількості двох одиниць діаметром 125 см. вартістю 28 гривень; круги для болгарки у кількості шести одиниць діаметром 250 см. вартістю 414 гривень.

Після цього обвинувачений ОСОБА_6 із викраденим майном покинув приміщення та територію нежилого господарства (об`єкт незавершеного будівництва), що знаходиться по АДРЕСА_3 , тобто місце вчинення правопорушення, отримавши таким чином реальну можливість розпоряджатися викраденим майном на власний розсуд. Внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_10 заподіяно матеріальної шкоди на загальну суму 1542 гривень.

Також 30 вересня 2022 р. близько 07.05 год. у обвинуваченого ОСОБА_6 , який перебував по вул. Смакули у м. Тернополі, виник злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана із проникненням у сховище, вчинена в період воєнного стану. Реалізовуючи свій злочинний умисел, 30 вересня 2022 року близько 07.05 год. обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи по вул. Смакули в м. Тернополі, переліз огорожу та потрапив на територію незавершеного будівництва житлового будинку, що за адресою: м. Тернопіль, вул. Смакули, 2, де попрямував до баштового крана КБ-403А, який належить споживчому кооперативу «Тернопільтехгаз ЛХЗ». Надалі обвинувачений ОСОБА_6 , переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його дії не будуть помічені сторонніми особами, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, та і метою особистогоо збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, використовуючи невстановлений досудовим розслідуванням предмет, перекусив кабель марки КГ чотирьохжильний 5 січенням 4мм2, низьковольтний (до 1000В) в резиновій ізоляції довжиною 584 см. вартістю 716.58 грн., кабель марки КГ двохжильний з січенням 2.5мм2, довжиною 532 см низьковольтний (до 1000В) в ізоляції вартістю 248.12 грн. та кабель марки КВВГ десятижильний з січенням 1.5мм2 довжиною 385 см низьковольтний (до 1000В) в ізоляції вартісно 416.40 грн., які в подальшому заховав у білий мішок та з викраденим майном покинув територію будівництва. Надалі обвинувачений ОСОБА_6 викрадені кабелі реалізував у пункті збору металобрухту, що по вул. Лозовецькій, 14 у м. Тернопіль, чим завдав споживчому кооперативу «Тернопільтехгаз ЛХЗ» матеріальної шкоди на загальну суму 1381.42 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок місцевого суду змінити в частині призначеного йому покарання, яке вважає таким що не відповідає його особі та тяжкості скоєних ним кримінальних правопорушень внаслідок суворості та застосувати положення ст.ст. 69, 75 КК України.

Посилається на те, що суд не врахував всіх обставин справи та досліджених в судовому засіданні даних про стан його здоров`я, а саме те, що він хворіє на «Гепатит С» і ряд інших захворювань, має намір відшкодувати шкоду потерпілим, які не наполягали на призначенні йому суворого покарання, а також його щирого каяття у скоєному.

Вказує на те, що не може перебувати в умовах ізоляції від суспільства у звязку з наявністю вищезгаданого хронічного захворювання.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляцію та просили її задовольнити з викладених у ній мотивів, прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Так, серед завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємному викраденні чужого майна (крадіжки), поєднаної з проникненням у сховище, інше приміщення, вчинених повторно, в умовах воєнного стану, установлених судом та викладених у вироку, є правильними і ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та наведених у вироку доказах в їх сукупності та взаємозв`язку, яким суд дав належну оцінку, обґрунтовано визнавши їх належними, допустимими та достатніми для висновку про винуватість обвинуваченого у вчиненні злочинів, і які у апеляційній скарзі не оспорюються, які і кваліфікація його дій, тому колегією суддів не переглядаються.

Перевіряючи доводи обвинуваченого щодо суворості призначеного йому покарання та доцільності звільнення його відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України або призначення йому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом в порядку ст. 69 КК України, колегія суддів виходить з наступного.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про призначення покарання в межах санкції статті чи частини статті, яка передбачає відповідальність за інкримінований злочин, можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України.

Відповідно до ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Враховуючи те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень (ч. 2 ст. 50 КК України), на переконання колегії суддів обраний судом першої інстанції вид та міра покарання за вчинені злочини в межах санкції частини статті з призначенням покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі на строк 5 років, є пропорційним тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого.

Так, суд першої інстанції врахував те, що вчинені ОСОБА_6 кримінальні правопорушенні відноситься до категорії тяжких злочинів, а також дані про особу винного, зокрема, те, що він є раніше судимим. Визнання обвинуваченим своєї вини у їх скоєнні та активне сприяння в розкритті кримінальних правопорушень суд визнав обставиною, яка пом`якшує його покарання. Обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_6 суд не встановив. Призначаючи покарання у мінімальному розмірі, визначеному санкцією ч.4 ст.185 КК України суд врахував також те, що обвинувачений хворіє на Гепатит С.

Перевіряючи доводи апелянта щодо неможливості проходження ним курсу лікування в умовах ізоляції від суспільства колегія суддів виходить з того, що наявність хронічних захворювань в особи, засудженої до позбавлення волі на певний строк, не є перешкодою для реального відбування нею цього покарання та саме собою не може бути підставою звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням (ст. 75 КК). Засудженому, який має хронічні захворювання та якому судом призначено реальне відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк, медичні частини установ виконання покарань повинні надавати медичну допомогу (консультування, обстеження, лікування) в амбулаторних умовах, тому будь-яких перешкод для лікування ОСОБА_6 під час відбування ним покарання немає, що відповідає правовії позиції ККС ВС від 18.01.2023 року, викладеній у справі № 686/7636/22 .

Що стосується доводів апелянта про призначення йому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, колегія суддів зазначає наступне.

Рішення суду про призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.

У відповідності до ст. 69 КК України за наявністю кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд умотивувавши своє рішення, може крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Отже, підставами призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, визнані дві групи чинників, які характеризують як вчинений злочин, так і особу винного, та мають враховуватися в їх сукупності, а саме: а) наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; б) дані, які певним чином характеризують особу винного.

Двох і більше обставин, які б істотно знижували тяжкість скоєних ОСОБА_6 злочинів колегією суддів не встановлено, дані про особу винного, зокрема наявність судимості також не вказує на можливість застосування до нього положень ст.69 КК України.

Тому відсутні підстави вважати призначене покарання явно несправедливим внаслідок суворості за доводами його апеляційної скарги.

Посилання обвинуваченого на намір відшкодувати матеріальну шкоду потерпілим, не підтверджується конректними діями ОСОБА_6 з метою його реалізації оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на те, що обвинувачений намагався якимось чином відшкодувати потерпілим завдану шкоду.

Твердження обвинуваченого про те, що судом не була врахована думка потерпілих, які не мають до нього претензій і не наполягають на суворому покаранні, колегія вважає голослівними оскільки вони спростовуються матеріалами провадження. Зокрема, допитаний в суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_10 пояснив, що завдана йому кримінальним правопорушенням шкода не відшкодована та просив призначити ОСОБА_6 суворе покарання, оскільки останній вчинив повторно крадіжку з його будинку, а також обвинувачується у вчиненні декількох епізодів інших кримінальних правопорушень, допитана представник потерпілого СК Тернопільтехгаз ЛХЗ - ОСОБА_12 вказала на те, що завдана кримінальним правопорушенням шкода СК «Тернопільтехгаз ЛХЗ» не відшкодована та просила призначити обвинуваченому покарання відповідно до чинного законодавства. Разом з тим колегія суддів враховує те, що позиція потерпілих не є визначальною при призначенні покарання.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку про те, що покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено судом першої інстанції відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, та відповідає вимогам ст. 65 КК України.

А тому апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 слід залишити без задоволення, а вирок місцевого суду щодо нього - без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, 426 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 липня 2023 року щодо ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 185 КК України, - без змін.

Ухвала Тернопільського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді