ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/2635/18

Провадження № 11-кп/4820/379/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому та в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 лютого 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, неодруженого, не працює, не має судимостей,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.1 ст.190 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки;

- за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки шість місяців;

- за ч.1 ст.190 КК України у виді обмеження волі на строк один рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК України остаточне покарання ОСОБА_6 за сукупністю злочинів призначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим і остаточно визначено у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ухвалено обчислювати з дня набрання вироком законної сили, зараховано у строк відбування покарання строк перебування під вартою з 14 вересня 2022 року по день набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено попередній тримання під вартою.

Позов ОСОБА_8 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в сумі 1 950 грн, у решті позову відмовлено.

Судом вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.

За вироком суду, 06 листопада 2017 року близько 15-ї год 00 хв ОСОБА_6 неподалік магазину «Продукти», що на перехресті вулиць Пілотська - Холодноярців у м. Хмельницькому, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів, умисно, шляхом зловживання довірою, скористався тим, що ОСОБА_9 була впевнена в його добропорядності, взяв у останньої мобільний телефон марки «HUAWEI Y6 PRO» золотистого кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , вартістю 2 217 грн 59 коп, в якому знаходились дві сім-карти оператора мобільного зв`язку «Київстар», які матеріальної цінності для потерпілої не мають та на рахунку яких коштів не було. Після цього, імітуючи розмову по телефону, відійшов від потерпілої та зник в невідомому напрямку, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 2 217 грн 59 коп.

Такі дії обвинуваченого як незаконне заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство) кваліфіковано за ч.1 ст.190 КК України.

08 грудня 2017 року близько 18-ї год 00 хв ОСОБА_6 у сквері навпроти залізничного вокзалу м. Хмельницького, що на вул. Проскурівській, діючи з корисливих мотивів, умисно, таємно, повторно, шляхом вільного доступу, скористався тим, що за його діями ніхто не спостерігає, викрав із зовнішньої кишені куртки ОСОБА_10 мобільний телефон марки «Самсунг J7», чорного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , вартістю 2 600 грн, в якому знаходився стартовий пакет оператора мобільного зв`язку «Київстар» № НОМЕР_5 , на рахунку якого коштів не було та який матеріальної цінності для потерпілого не має. Після цього залишив місце події та викрадений мобільний телефон того ж дня здав до ПТ «Ломбард Приват», а отримані кошти витратив на власні потреби, чим спричинив ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 2 600 грн.

10 жовтня 2018 року близько 12-ї год 00 хв ОСОБА_6 поряд із магазином «М`ясничок», що на вул. Першотравнева, 5/1, ст. Богданівці Хмельницького району Хмельницької області, помітив праворуч від входу у вказаний магазин за пеньком поліетиленовий пакет білого кольору. Достовірно знаючи, що він належить ОСОБА_11 і там знаходяться грошові кошти, умисно, повторно, таємно, шляхом вільного доступу викрав з нього грошові кошти в сумі 1 800 грн, належать ОСОБА_11 , які надалі витратив на власні потреби, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_11 майнової шкоди на суму 1 800 грн.

14 лютого 2019 року близько 02-ї год 00 хв ОСОБА_6 , перебуваючи в квартирі АДРЕСА_3 , скористався відсутністю уваги потерпілого ОСОБА_8 та тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, повторно, викрав планшет марки «Prestigio», моделі «Muze 3708 3G», в корпусі чорного кольору із серійним номерами ІМЕІ НОМЕР_6 , ІМЕІ НОМЕР_7 , вартістю 1 500 грн, що належить потерпілому ОСОБА_8 , заховав собі в зовнішню кишеню куртки та залишив квартиру. Надалі розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду на суму 1 500 грн.

Такі дії обвинуваченого як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК України.

17 лютого 2020 року близько 09-ї год 00 хв ОСОБА_6 , перебуваючи в будинку на АДРЕСА_4 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я, яке виразилось в тому, що ОСОБА_6 умисно завдав кулаком правої руки один удар в область правого ока потерпілої ОСОБА_12 , чим спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді крововиливів м`яких тканин в лобній ділянці голови справа з переходом на праву навколо очну ділянку обличчя, які за своїм характером відносяться до легкого тілесного ушкодження, що має незначні скороминущі наслідки, після чого відкрито заволодів мобільним телефоном марки «Samsung» моделі «SM-A307FN/DS», ІМЕІ НОМЕР_8 , білого кольору, що належить ОСОБА_12 , вартістю 3 255 грн 00 коп, з чохлом червоного кольору у вигляді книги із шкірозамінника вартістю 100 грн 00 коп, чим спричинив потерпілій майнову шкоду на загальну суму 3 355 грн 00 коп, яким надалі розпорядився на власний розсуд.

Такі дії обвинуваченого як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, кваліфіковано за ч.2 ст.186 КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просив вирок Хмельницького міськрайонного суду від 23 лютого 2023 року скасувати. Ухвалити новий, яким звільнити його від покарання, призначеного цим вироком за ч.1 ст.190 КК України, за ч.2 ст.185 КК України (за епізодом викрадення майна у ОСОБА_10 ) у зв`язку із закінченням строків давності, перекваліфікувати його дії з ч.2 ст.186 КК України на ч.2 ст.185 КК України (за епізодом викрадення майна в ОСОБА_12 ) та пом`якшити призначене покарання, застосувавши ст.75 КК України.

Уважав, що вирок місцевого суду ухвалено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Зазначав, що в місцевому суді стороною захисту зверталась увага суду на звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.190 КК України за епізодом незаконного заволодіння майном ОСОБА_9 шляхом зловживання довірою (шахрайство) та за ч.2 ст.185 КК України за епізодом викрадення майна в потерпілого ОСОБА_10 (крадіжка).

Однак, судом безпідставно визнано дане клопотання необґрунтованим та таким, що суперечить вимогам закону.

Зауважував, що судом першої інстанції обвинувачення щодо нього ( ОСОБА_6 ) розглядалось однобічно та неналежно оцінено низку обставин, з`ясування яких має істотне значення для вирішення справи, призначення покарання та прийняття справедливого, обґрунтованого та правосудного рішення у справі.

Стверджував, що місцевим судом не взято до уваги усі обставини, що пом`якшують покарання, а саме: те що він є раніше несудимий, не перебуває на обліках в лікаря нарколога та психіатра, підтримує соціальні зв`язки з рідними, хворіє і під час перебування в СІЗО неодноразово звертався за медичною допомогою; впродовж тривалого часу, починаючи з 17 лютого 2020 року, він нових злочинів не вчиняв, що свідчить про те, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства та він не становить потенційної суспільної небезпеки.

З урахуванням викладеного вважав, що є всі підстави для задоволення апеляційної скарги та призначення покарання із застосуванням ст.75 КК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з узагальненим викладом змісту судового рішення та доводів апеляційної скарги; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів; прокурора ОСОБА_5 , яка частково визнала апеляційну скаргу; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повною мірою дотримався зазначених вимог закону та ухвалив законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.1 ст.190 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, є обґрунтованими та підтверджені сукупністю зібраних у кримінальному провадженні та детально викладених у вироку доказів, яким судом дана належна оцінка.

Обвинувачений ОСОБА_6 у місцевому суді свою вину визнав частково.

За епізодом заволодіння мобільним телефоном ОСОБА_9 свою винуватість заперечував. Пояснив, що після розпивання алкогольних напоїв з ОСОБА_9 , остання сама попросила його ( ОСОБА_6 ) викликати таксі та віддала йому свій телефон. Телефон він забрав додому та не повернув ОСОБА_9 , бо тривалий час був відсутній за місцем проживання.

Натомість потерпіла ОСОБА_9 суду ствердила, що поблизу магазину на вул. Пілотській до неї підійшов ОСОБА_6 та попросив телефон, щоб зателефонувати. Після цього ОСОБА_6 отримав мобільний телефон марки «HUAWEI Y6 PRO» золотистого кольору, зайшов до магазину та, не повернувши телефон, зник у невідомому напрямку. Телефон їй повернули працівники поліції орієнтовно через місяць після події.

У заяві про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 08.11.2017, ОСОБА_9 повідомила, що 06.11.2017 близько 15-ї год невідома особа поблизу магазину на вул. Пілотській у м. Хмельницькому заволоділа її мобільним телефоном марки «HUAWEI", золотистого кольору;

Згідно протоколу огляду речей від 21.01.2018, об`єктом огляду є аркуш паперу білого кольору формату А; на якому наявна ксерокопія чеку та гарантійного талону на мобільний телефон марки «HUAWEI», що належить ОСОБА_13 .

При пред`явленні особи для впізнання за фотознімками від 10.01.2018 за участю ОСОБА_9 , остання на фото під № 2 впізнала особу, що заволоділа її мобільним телефоном. Відповідно до довідки на фото під № 2 зображено ОСОБА_6 .

Відповідно до заяви від 10.01.2018 та протоколу огляду від 10.01.2018, ОСОБА_6 добровільно видав працівникам поліції мобільний телефон марки «HUAWEI», який належить ОСОБА_9 .

За епізодом викрадення телефону в ОСОБА_10 обвинувачений визнав винуватість повністю та пояснив, що після спільного розпивання спиртного та прослуховування музики на телефоні ОСОБА_10 , останній заснув, а він ( ОСОБА_6 ) взяв телефон потерпілого та здав у ломбард на свої документи, щоб придбати алкоголь.

Ці показання обвинуваченого підтверджено:

- показаннями потерпілого ОСОБА_10 ,

- відомостями з протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 12.12.2017, відповідно до яких ОСОБА_10 просить вжити заходи до невідомої особи, яка з 17 год. 30 хв. до 18 год. 00 хв. 08.12.2017, викрала мобільний телефон марки «Samsung Galaxy J7", чорного кольору, в тролейбусі № НОМЕР_9 під час його руху від зупинки громадського транспорту «Автовокзал №2» до зупинки громадського транспорту «вул. Майборського»;

- відомостями з листа директора ПТ «Ломбард Приват» від 20.04.2018, відповідно до яких мобільний телефон марки «SamsungGalaxyJ7", чорного кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_10 та ІМЕІ2: НОМЕР_11 , закладав громадянин ОСОБА_6 , 1975 року народження;

- відомостями з протоколу огляду речей від 26.04.2018, відповідно до яких об`єктом огляду є аркуш паперу білого кольору прямокутної форми, де зазначено предмет застави мобільний телефон марки «Самсунг J7», оціночна вартість 1 700 грн. Дані позичальника ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3;

За епізодом викрадення грошей у ОСОБА_11 . ОСОБА_6 своєї вини не визнав та пояснив, що вони разом розпивали спиртне. ОСОБА_11 добровільно передала йому ( ОСОБА_6 ) кошти для придбання алкоголю. Для того, щоб гроші у ОСОБА_11 не викрали, він забрав їх та наступного ранку повернув їх потерпілій, а вона пообіцяла забрати заяву про крадіжку з поліції.

Ці показання обвинуваченого ОСОБА_6 спростовані сукупністю таких доказів:

- відомостями з протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 12.10.2018, відповідно до якої ОСОБА_11 повідомила, що 10.10.2018 близько 18-ї год поблизу магазину «Мясничок», що на вул. Першотравневій ст. Богданівці Хмельницького району, шляхом вільного доступу невідома особа таємно заволоділа належними їй грошовими коштами в сумі 1 800 грн.;

- відомостями з протоколу проведення слідчого експерименту та фототаблиці до нього від 27.10.2018, відповідно до яких ОСОБА_11 повідомила про події, які мали місце 10.10.2018 близько 12-ї год неподалік магазину «Мясничок», що на вул. Першотравневій ст. Богданівці Хмельницького району;

- відомостями з протоколу проведення слідчого експерименту та фототаблиці до нього від 31.10.2018 за участю ОСОБА_6 , який в ході проведення даної слідчої дії демонструє обставини вчинення кримінального правопорушення 10.10.2018 неподалік магазину «Мясничок», що на вул. Першотравневій ст. Богданівці Хмельницького району.

За епізодом викрадення майна в ОСОБА_8 винуватість визнав повністю та показав, що був у гостях в останнього, виявив планшет, яким потерпілий не користувався, а тому викрав його та здав у ломбард.

Зазначені показання обвинуваченого об`єктивно підтверджені:

- відомостями з протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 09.04.2019, відповідно до яких ОСОБА_8 просить вжити заходи до невідомої особи, яка 14.02.2019 за адресою: АДРЕСА_5 , таємно, шляхом вільного доступу викрала планшет марки «Prestigio», моделі «Muze 3708 3G»;

- відомостями з протоколу огляду місця події та ілюстрованої таблиці до нього від 15.04.2022, відповідно до яких об`єктом огляду є квартира АДРЕСА_3 ;

- відомостями з протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.04.2022 за участю потерпілого ОСОБА_8 , відповідно до яких він на фото під № 2 впізнав чоловіка на ім`я « ОСОБА_14 », який в ніч з 13 на 14 лютого 2019 перебував у квартирі АДРЕСА_3 та викрав його планшет марки «Prestigio», моделі «Muze 3708 3G»;

- відомостями листа директора ПТ «Ломбард Приват» від 11.04.2019, відповідно до яких ОСОБА_6 14.02.2019 залишав під заставу планшет марки «Prestigio», моделі «Muze 3708 3G». Виконавши умови договору позики, 15.02.2019 забрав дану річ.

За епізодом пограбування ОСОБА_12 обвинувачений ОСОБА_6 показав, що в гостях у ОСОБА_15 усі разом розпивали спиртні напої: ОСОБА_16 , він ( ОСОБА_6 ), ОСОБА_12 та її чоловік ОСОБА_15 . Згодом ОСОБА_12 з чоловіком лягли спати. ОСОБА_16 запропонував викрасти телефон належний ОСОБА_12 , однак він ( ОСОБА_6 ) відмовився це зробити та забрав вказаний мобільний телефон, щоб його ніхто не зміг викрасти. При цьому ОСОБА_12 йому нічого не казала, бо тоді спала. Лише ОСОБА_16 бачив, як він брав мобільний телефон.

Ці показання обвинуваченого ОСОБА_6 спростовані сукупністю таких доказів:

- показаннями потерпілої ОСОБА_12 про те, що 17 лютого 2020 року зранку до неї в будинок прийшов ОСОБА_6 з товаришем ОСОБА_17 , які розпивали алкоголь. Тоді в неї на подушці лежало два телефони, один з яких, що належав їй, взяв ОСОБА_6 . Вона наказала останньому повернути мобільний телефон, однак ОСОБА_6 вдарив її кулаком у правий бік голови та залишив будинок, забравши телефон. Згодом вона телефонувала до ОСОБА_6 , щоб той повернув мобільний телефон, однак він сказав, що нічого не брав;

- показаннями свідка ОСОБА_15 який суду ствердив, що дружина ОСОБА_12 повідомила, що коли вона прокинулась, то ОСОБА_6 завдав їй удар у голову і забрав мобільний телефон. У ОСОБА_12 були синці під очима. Мати повідомила йому, що заходили ОСОБА_16 і ОСОБА_6 ;

- відомостями з протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 19.02.2020, відповідно до якої ОСОБА_12 просила вжити заходи до маловідомого чоловіка на ім`я « ОСОБА_14 », який 17.02.2020 близько 08 год 40 хв відкрито заволодів її мобільним телефоном марки «SamsungA30» білого кольору, при цьому спричинив їй тілесні ушкодження;

- відомостями з протоколу огляду місця події та ілюстрованої таблиці до нього від 19.02.2020, відповідно до яких об`єктом огляду є господарство та будинок за адресою: АДРЕСА_4 ;

- відомостями протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_12 та ілюстрованої таблиці до нього від 25.02.2020, відповідно до якого вона підтвердила обставини відкритого заволодіння її мобільним телефоном із застосуванням до неї насильства;

- відомостями протоколу огляду предмету та ілюстрованої таблиці від 19.02.2020, відповідно до яких об`єктом огляду є мобільний телефон марки «SamsungA30», білого кольору, який добровільно видала ОСОБА_18 отримавши його в обідню пору 17.02.2020 від ОСОБА_6 . У ході проведеного огляду мобільний телефон вилучено;

- висновком судово-медичного експерта № 171 від 20.02.2020, відповідно до якого в ОСОБА_12 станом на 20.02.2020 виявлені тілесні ушкодження у вигляді крововиливів м`яких тканин в лобній ділянці голови справа з переходом на праву навколо очну ділянку обличчя, на нижній повіці лівого ока, що могли утворитися від ударів (удару) тупими твердими предметами (предметом) з обмеженою контактуючою поверхнею, та за своїм характером відносяться до легкого тілесного ушкодження, що має незначні скороминущі наслідки, можуть мати давність утворення не менше 3-5-ти діб до моменту початку проведення судово-медичної експертизи 20.02.2020;

- показаннями судово-медичного експерта ОСОБА_19 , яка підтвердила висновки цієї експертизи та те, що тілесні ушкодження у ОСОБА_12 могли утворитись 17.02.2020 р. за обставин зазначених у постанові;

- відомостями протоколу проведення слідчого експерименту та ілюстрованої таблиці до нього від 27.02.2020 за участю обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідно до якого він зазначив конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення за адресою: АДРЕСА_4 .

Як видно з оскаржуваного вироку, суд, оцінюючи зібрані у кримінальному провадженні докази у їх сукупності та взаємозв`язку, обґрунтовано виходив з того, що невизнання своєї винуватості обвинуваченим за окремими епізодами злочинної дільності є способом ухилення від кримінальної відповідальності. Його показання є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються вищенаведеними доказами.

Таким чином, апеляційний суд дійшов до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно проаналізував докази у кримінальному провадженні та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Судом досліджено всі обставини, що могли мати значення для правильного прийняття рішення у кримінальному провадженні. Оцінка доказів проведена згідно з вимогами кримінального процесуального законодавства та зроблені правильні висновки щодо їх допустимості, достовірності та достатності для постановлення обвинувального вироку.

В апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 не наведено інші, не досліджені судом докази, якими б спростовувались висновки суду першої інстанції. Не було надано таких доказів і під час розгляду кримінального провадження в апеляційному суді.

Ретельно проаналізувавши докази в їх сукупності, зокрема, пояснення обвинуваченого, показання потерпілих, свідків, суд дав їм належну оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_6 у незаконному заволодінні чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство) і правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст.190 КК України; у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно і правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст.185 КК України; та в умисних діях, які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно, і правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст.186 КК України.

Відтак, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 не заслуговують на увагу, оскільки жодним чином не спростовують висновків суду про його винуватість.

Не можуть бути задоволені доводи апеляційної скарги про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.190 КК України за епізодом шахрайських дій, вчинених 06.11.2017 року стосовно потерпілої ОСОБА_9 , та за ч.2 ст.185 КК України за епізодом викрадення майна, вчиненого 08.12.2017 року в потерпілого ОСОБА_10 , у зв`язку із закінченням строків давності, з огляду на таке.

Визначені у статті 49 КК України строки давності за змістом становлять проміжки часу, в разі спливу яких з моменту вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили особа звільняється від кримінальної відповідальності. Передбачаючи в цих випадках відмову держави від застосування заходів кримінальної репресії, законодавець виходить із того, що з плином часу вчинене в далекому минулому діяння перестає бути показником соціальної небезпечності особи, а тривала законослухняна поведінка людини в подальшому, невчинення нових правопорушень упродовж багатьох років свідчать про її виправлення. В цьому разі притягнення особи до кримінальної відповідальності не узгоджується з принципом гуманізму та є недоцільним.

Частиною першою статті 49 КК встановлено диференційовані строки давності, тривалість яких є пропорційною тяжкості кримінального правопорушення й суворості покарання.

1. Особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;

3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;

4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

2. Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

3. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Оскільки ОСОБА_6 17 лютого 2020 року, тобто упродовж вищезазначених строків, учинено нове кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України, яке згідно ст.12 КК України є тяжким злочином, то відповідно й перервано перебіг строків давності попередніх кримінальних правопорушень, що позбавляє ОСОБА_6 підстав для звільнення його від кримінальної відповідальності за закінченням цих строків.

Відповідно до статей 50, 65 КК України при виборі заходу примусу суд зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, яке має на меті виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів, як останнім, так і іншими особами.

Суд першої інстанції повною мірою врахував всі обставини, що впливають на призначення міри покарання.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , відповідно до ст.66 КК України судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання відповідно до ст.67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Ураховуючи обставини вчинених неодноразових корисливих кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який не має судимостей, не перебуває на обліках у лікарів нарколога та психіатра, за місцем проживання характеризується посередньо, його стан здоров`я, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення йому покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч.1 ст.190 КК України та у виді позбавлення волі в межах санкцій ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, як і остаточне покарання за їх сукупністю у виді позбавлення волі.

Таке покарання за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Тому застосування до нього положень ст.75 КК України і звільнення його від відбування покарання з випробуванням не відповідатиме загальним засадам призначення покарання, принципам законності, обґрунтованості, справедливості та індивідуалізації покарання

Крім того відповідно до ч.2 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Апеляційний суд вважає, що вирок суду в частині вирішення цивільного позову явно не відповідає вимогам ст.370 КПК України, що враховуючи також вимоги апеляційної скарги щодо скасування вироку в цілому та призначення нового розгляду кримінального провадження, в тому числі і цивільного позову, в суді першої інстанції, вважає за необхідне в порядку ст.404 КПК України вирок в цій частині скасувати з призначенням нового розгляду позову в порядку цивільного судочинства, з огляду на таке.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції частково задовольнив цивільний позов ОСОБА_8 та стягнув з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 розмір матеріальної шкоди в сумі 1 950 грн.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_8 , який є позивачем у даній справі, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, що підтверджується актовим записом про смерть №3615 від 20 грудня 2021 року складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Отже, суд прийняв рішення щодо особи, яка на момент його ухвалення померла, тобто втратила свою цивільну правоздатність та дієздатність, що є неприпустимим.

Правонаступники до участі у справі не залучались.

Указані процесуальні порушення відповідно до ч.1 ст.412 КПК України апеляційний суд вважає істотними, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення в частині цивільного позову ОСОБА_8 та є підставами для його скасування у вказаній частині та призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

Водночас, у порядку ст.404 КПК України, з наведених підстав апеляційний суд вважає за необхідне скасувати вирок в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_8 до ОСОБА_6 , з призначенням нового розгляду цивільного позову в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, що жодним чином не погіршує становище обвинуваченого.

В іншій частині рішення суду є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 412, 415, 416, 418, 419, 421 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

У порядку ч.2 ст.404 КПК України вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 лютого 2023 року щодо ОСОБА_6 в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди скасувати.

Призначити новий розгляд провадження в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з часу вручення йому її копії.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3