Провадження №1-кп/761/2308/2023
В И Р О К

іменем України

03 липня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

законного представника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Шевченківського районного суду м. Києва матеріали кримінального провадження №0003352 відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 листопада 2022 року по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, українця, громадянина України, студента Відкритого міжнародного університету розвитку людини «Україна», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 раніше не судимого;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 4 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , в умовах воєнного стану, який діє на території України відповідно до Указу Президента України від 07.11.2022 № 757/2022, 19 листопада 2022 року, приблизно о 16 годині 23 хвилини, перебуваючи за адресою: місто Київ, вулиця Хрещатик, 23, помітив раніше незнайомого ОСОБА_7 , який був одягнений в куртку чорного кольору, бренду « Hardcore Holland », яку обрав об`єктом свого злочинного посягання.

В подальшому ОСОБА_5 , 19 листопада 2022 року, приблизно о 16 годині 23 хвилини, перебуваючи за адресою: місто Київ, вулиця Хрещатик, 23, будучи одягнений в балаклаву оливкового кольору, тим самим бажаючи бути невпізнаним оточуючими перехожими, реалізуючи свій злочинний умисел, підійшов до ОСОБА_7 . Після чого, ОСОБА_5 в приказному тоні, наказав ОСОБА_7 зняти з себе куртку та віддати йому, при цьому скориставшись розгубленістю та наляканістю ОСОБА_7 , яка була викликана зокрема зовнішнім виглядом ОСОБА_5 , який був у балаклаві та кремезнішої тілобудови. В свою чергу, ОСОБА_7 побоюючись за своє життя та здоров`я, зняв з себе власну куртку чорного кольору, бренду « Hardcore Holland » та віддав ОСОБА_5 .

Після чого, ОСОБА_5 , покинув місце вчинення кримінального правопорушення та в подальшому розпорядився викраденою курткою чорного кольору бренду «Hardcore Holland» вартістю 1405 гривень 37 копійок на власний розсуд, заподіявши ОСОБА_7 матеріальної шкоди, в тому числі залишивши останнього без верхнього одягу при поганих погодних умовах.

Вищевказаними діями, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 4 ст. 186 КК України, а саме відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану.

Допитаний в судовому засіданні неповнолітній обвинувачений ОСОБА_5 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України визнав повністю, обставини, викладені в обвинувальному акті не оспорює та суду пояснив що дійсно, при вказаних обставинах 9 листопада 2022 року, приблизно о 16 годині 23 хвилини, перебуваючи за адресою: місто Київ, вулиця Хрещатик, 23, побачив потерпілого ОСОБА_7 , та виявив вимогу зняти останньому куртку. Потерпілий злякався, зняв куртку, а ОСОБА_5 , втік з місця вчинення кримінального правопорушення. Пізніше куртка потерпілому була повернута та обвинувачений вибачився за скоєне. У скоєному щиро кається.

Законний представник потерпілого та потерпілий в судове засідання не з`явились, надали спільну заяву про розгляд справи у їх відсутність. Претензій до обвинуваченого матеріального характеру не мають, призначення покарання просили визначити не пов`язане з позбавленням волі.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України зі згоди учасників судового провадження, які на думку суду правильно розуміють зміст обставин по справі і не оспорюють їх, та немає сумнівів у добровільності їх позиції, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і визначив обсяг доказів, що підлягає дослідженню в судовому засіданні, обмежившись допитом неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 показання, якого відповідають фактичним обставинам справи та дослідженням документів, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому судом було роз`яснено учасникам судового провадження, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, суд вважає, що вина неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні злочину доведена та його дії суд кваліфікує за ч. 4 ст. 186 КК України, оскільки він своїми умисними діями, які виразились у відкритому викраденні чужого майна, вчинені в умовах воєнного стану, вчинив злочин передбачений ч. 4 ст. 186 КК України.

В ході судового розгляду судом детально проаналізовано поведінку неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 після вчинення злочину, наслідки суспільно-небезпечного діяння останнього, особу обвинуваченого, його спосіб життя, ймовірність вчинення ним нових кримінальних правопорушень, зважено на усі обставини кримінального провадження в їх сукупності.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує положення ст. 65 КК України, відповідно до яких, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Також, суд враховує, що згідно зі статтями 50, 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Отже, суд виходить з того, що положення Кримінального кодексу України наділяють його правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Таким чином, обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, суд бере до уваги характер та тяжкість вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, форму вини, спосіб вчинення злочину, стадію злочину, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, відношення обвинуваченого до скоєного.

Суд враховує фактичні обставини справи і тяжкість заподіяних злочином наслідків, дані про особу неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 , який за місцем навчання характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не знаходиться, раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, продовжує навчання для здобуття освіти та спеціальності, на профілактичних обліках в службі у справах дітей та сектору ювенальної превенції не перебуває. Вказане підтверджує обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вже вчиненого ним кримінального правопорушення.

Згідно досудової доповіді складеної в.о. начальника сектору ДУ «ЦЕНТР ПРОБАЦІЇ» філія ДУ «ЦЕНТР ПРОБАЦІЇ» у м. Києві та Київській області сектор ювенальної пробації м. Києва Письменною Ольгою рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, ОСОБА_5 визначений як низький. Сектор ювенальної пробації м. Києва вважає, що виправлення останнього у громаді без ізоляції від суспільства (у разі визнання його винуватим) можливе за умови виконання рекомендацій, наданих уповноваженим органом з питань пробації. Рекомендуємо проводити роботу спрямовану на формування розвитку навичок оцінки ситуації та прогнозування наслідків своїх дій; відмови від вживання алкогольних напоїв.

В якості пом`якшуючих покарання обставин згідно положень ст. 66 КК України суд враховує щире каяття, вчинення кримінального правопорушення неповнолітньою та усунення заподіяної шкоди.

Крім того, суд звертає увагу, що щире каяття обвинуваченого полягає у визнанні обставин, регламентованих п. 1 ч. 2 ст. 91 КПК України, щодо події кримінального правопорушення, у тому числі його час, місце та спосіб вчинення. Адже, щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася (п. 3 ПП ВСУ від 23.12.2005 № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»).

Обвинувачений повністю визнав свою вину, висловив щирий жаль з приводу вчинених дій та осуд своєї поведінки, проявив готовність понести кримінальну відповідальність за вчинене, обіцяв у майбутньому протиправних дій не вчиняти.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст. 50, 65 КК України, метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

При цьому, суд враховує положення ч.ч. 1,2 ст. 50 КК України, згідно яких, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Визначаючи вид та розмір покарання, суд також, виходить з того, що каральна функція, тобто акт покарання від імені держави, як засіб запобігання нових правопорушень, що є уособленням негативної реакції держави на скоєне правопорушення, не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.

Отже, покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки особи. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

При призначенні покарання неповнолітньому обвинуваченому, суд застосовує судову дискрецію (судовий розсуд), тобто поняття яке у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Також, визначаючи обвинуваченому вид і розмір покарання, суд виходить з того, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. Крім того, суд враховує те, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Системний аналіз та юридичний зміст положень ч.2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа.

При розгляді даного кримінального провадження суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством, як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. В свою чергу, справедливість - це одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Вищенаведені та встановлені судом дані свідчать про наявність обґрунтованих підстав для застосування до ОСОБА_5 положень ст. 69 КК України при призначенні покарання.

Згідно ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», у кожному випадку застосування ст. 69 КК України, суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК України.

З урахуванням наведеного, вищевказаних даних про особу неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 , який кримінальне правопорушення вчинив вперше, у віці 17 років, а також встановлених судом обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, та пом`якшують покарання, а саме вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім, щире каяття та активне сприяння, розкриттю кримінального правопорушення, його ставлення до наслідків своїх протиправних дій, позицію потерпілого, який на суворому покаранні не наполягає та претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого не має, поведінка обвинуваченого після вчинення злочину, в тому числі в ході судового розгляду кримінального провадження, на переконання суду зазначене вказує на його бажання виправитися та бути корисним для суспільства, суд вважає можливим призначити неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за ч.4 ст.186 КК України, із застосуванням вимог ч.1 ст.69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією зазначеної статті, у виді чотирьох років позбавлення волі.

Крім того, враховуючи вищезазначені обставини, суд приходить до висновку про можливість виправлення неповнолітнього обвинуваченого без відбування покарання, та вважає можливим на підставі ст.75, 104 КК України звільнити його від відбуття покарання з випробуванням, якщо обвинувачений протягом зазначеного строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

У підсумку дане покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Головним є можливість у кожній конкретній справі оцінити основну мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості соціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, то, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання неповнолітньому обвинуваченому перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного та особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки її у пропорційності юридичної відповідальності та вчиненому порушенню.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбаченим законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Запобіжний захід неповнолітньому обвинуваченому не обирався.

Речовими доказами суд розпоряджається відповідно до ст. 100 КПК України.

Між тим, суд вважає за необхідне скасувати арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва області від 29.11.2022 року, з таких підстав.

Відповідно до ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Так, станом на 03.07.2023 року, розгляд даного кримінального провадження завершений, а тому потреби у подальшому обмеженні прав власників майна немає необхідності.

Таким чином, суд, вважає за можливе скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 29.11.2022 року по справі № 761/26334/22 на майно, а саме на - куртку чорного кольору марки "Hardcore Holland, яку передано на зберігання власнику ОСОБА_7 .

Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Відповідно до ч. 2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Згідно вимог ч.2 ст.1179 ЦК України у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нёю шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником. У зв`язку з відсутністю у неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 майна, достатнього для відшкодування витрат на залучення експерта, суд вважає необхідним стягнути витрати на залучення експерта з законного представника обвинуваченого - ОСОБА_6 .

На підставі викладеного та керуючись статтями 349, 369-374, 394 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначити йому із застосуванням правил ст. 69 КК України покарання у вигляді позбавлення волі, але нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції інкримінованої статті, у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Згідно ст. 104 КК України звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування призначеного покарання з випробуванням відповідно до правил ст. 75 КК України, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку в 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно ст. 104 КК України суд покладає на засудженого ОСОБА_5 , передбачені правилами ст. 76 КК України, обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Стягнути з законного представника неповнолітнього обвинуваченого, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи № СЕ-19/111-22/51169-ТВ від 24.11.2022 року в розмірі 755 (сімсот п`ятдесят п`ять) гривень 12 копійок.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 29.11.2022 року по справі № 761/26334/22 на майно, а саме на - куртку чорного кольору марки "Hardcore Holland.

Речові докази:

куртку чорного кольору марки "Hardcore Holland, яку передано на зберігання власнику ОСОБА_7 - залишити у володінні власника.

DVD-R диск з відеозаписом, який має назву: «10.100.0.139 Хрещатик- Хмельницького 2255 to 2456» - залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження;

Вирок суду першої інстанції, в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, оскарженню не підлягає. В іншій частині, може бути оскаржено учасниками процесу, протягом 30-ти діб з моменту його проголошення, до Київського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги до Шевченківського районного суду.

Вирок суду набирає законної чинності після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не будо подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Шевченківського районного суду

міста Києва ОСОБА_1