Справа № 204/6795/23
Провадження № 1-кс/204/1718/23
У Х В А Л А
Досудовим розслідуванням встановлено, що 04.05.2023 приблизно о 18:00 год. водій військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ» моделі «210994» номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись разом з пасажиром військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , автодорогою М-03 сполученням «Київ-Харків-Довжанський» з боку м. Слов`янська, Донецької області у напрямку м. Харків, на ділянці дороги 658км+500м яка має заокруглення дороги праворуч, в Краматорському районі Донецької області, лівими колесами виїхав за межі проїжджої частини ліворуч відносно напрямку свого руху, після чого в некерованому стані виїхав за межі проїжджої частини праворуч, де скоїв наїзд на перешкоду у вигляді зростаючого дерева. Внаслідок даної дорожньо-транспортної події водій ОСОБА_4 отримав несумісні з життям тілесні ушкодження, від яких загинув на місці події, а пасажир ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, перелому грудної клітини. В ході проведення огляду місця дорожньо-транспортної події 04.05.2023 старшим слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Донецькій області ОСОБА_6 вилучено автомобіль марки «ВАЗ» моделі «210994» номерний знак НОМЕР_2 , номер кузову НОМЕР_3 , синього кольору, 2007 року випуску, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , видного 07.07.2012 ВРЕР №1 ГУМВСУ в м. Харків, належить ОСОБА_7 , мешк.: АДРЕСА_1 . Після вилучення, вказаний транспортний засіб був направлений та поміщений на майданчик тимчасового утримання транспорту за адресою: АДРЕСА_2 . Крім того, вказаний транспортний засіб визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні відповідно до постанови слідчого від 04.05.2023. Вказаний транспортний засіб може бути використаний як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. У слідства є достатні підстави стверджувати, що вказаний транспортний засіб є знаряддями злочину та зберіг на собі його сліди, оскільки при ДТП отримав механічні пошкодження. Враховуючи наведені вище обставини кримінального правопорушення, на теперішній час у слідчого, з метою здійснення швидкого, всебічного, повного та неупередженого досудового розслідування у кримінальному провадження та прийняття кінцевого процесуального рішення у встановлені законодавством розумні строки, виникла процесуальна необхідність у проведенні процесуальних дій із вказаним транспортним засобом, який постановою слідчого від 04.05.2023 визнано речовим доказом у зазначеному кримінальному провадженні, задля встановлення обставин, які підлягають доказуванню та мають значення для кримінального провадження. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів. Арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України. Згідно статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, що були знаряддям скоєння кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або утримують інші відомості, що можуть бути використані як доказ факту або обставин, що встановлюються під час проведення досудового розслідування. З урахуванням викладеного, з метою проведення експертиз, в тому числі технічного стану транспортного засобу, автотехнічної експертизи, збереження вилучених об`єктів, предметів та речей, які є речовими доказами у кримінальному провадження та забезпечення виконання завдань кримінального провадження в цілому, необхідно накласти арешт на вказане майно, оскільки в разі повернення його є достатні підстави вважати, що воно може бути приховане, пошкоджене, зіпсоване, знищене, перетворене чи відчужене, що може значно перешкодити кримінальному провадженню. Арешт вказаного майна, як захід забезпечення кримінального провадження, виправдовує потреби досудового розслідування з метою виконання завдань кримінального провадження, пов`язаних із забезпеченням швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінальних правопорушень, а також використання вказаного майна в якості доказу. Незастосування арешту може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, зокрема псуванню, зникненню, знищенню, передачі, вказаних предметів, які є речовими доказами та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Враховуючи, що вилучене майно під час огляду визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, є доказом злочину та має суттєве значення для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення з боку винних осіб та у разі зволікання із наданням дозволу на арешт майна (речових доказів) виникає ризик їх знищення або переховування, тощо, а тому прошу розглянути клопотання у відсутності власників вилученого майна. На підставі викладеного вище, прокурор звертається до суду з даним клопотанням про арешт майна.
Від прокурора надана заяв а, про розгляд клопотання без його участі.
Ознайомившись з матеріалами клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.
Згідно ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
За ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Як визначено ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
За ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до ч.10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів
Матеріальні об`єкти, які зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, з урахуванням вимог ст.98 КПК України є речовими доказами, оскільки містять відомості про вчинення кримінального правопорушення і можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Враховуючи зазначені підстави, згідно зі ст.98 КПК України, вказане майно є речовим доказом і має доказове значення для досудового розслідування.
Незастосування заходів забезпечення кримінального провадження, може призвести до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування та передачі іншим особам, власником вищезазначеного майна.
Правовою підставою для арешту зазначеного майна є п.1 ч.2 ст.170 КПК України збереження речових доказів.
Слідчий суддя вважає обґрунтованими доводи органу досудового розслідування, щодо необхідності накладення арешту на вказане майно, у зв`язку з чим, клопотання підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 36, 40, 110,131-132, 170-171,309 КПК України, слідчий суддя,-
постановив:
Накласти арешт на майно, яке тимчасово вилучене 04.05.2023 року під час огляду місця дорожньо-транспортної події, а саме на: автомобіль марки «ВАЗ» моделі «210994» номерний знак НОМЕР_2 , номер кузову НОМЕР_3 , синього кольору, 2007 року випуску, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , видного 07.07.2012 року ВРЕР №1 ГУМВСУ в м. Харків, належить ОСОБА_7 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом накладення заборони відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.
Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1