Справа № 369/7065/23
Провадження № 1-кп/369/1893/23
В И Р О К

іменем України

17.05.23 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

провівши у спрощеному порядку розгляд кримінального провадження № 0000081 від 03 лютого 2023 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Великі Дмитровичі, Обухівського району, Київської області, громадянки України, яка має середню освіту, не працює, заміжня, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , має на утриманні малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , раніше судима: вироком Святошинського районного суду м. Києва від 06 травня 2021 року за ч. 1 ст. 309 КК України до обмеження волі на строк 1 (один) рік, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 1 (один) рік; вироком Київського апеляційного суду від 05 серпня 2021 року, вирок Святошинського районного суду м. Києва від 06 травня 2021 року, скасовано в частині призначеного покарання та ухвалено новий вирок за ч. 1 ст. 309 КК України з призначенням покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень; ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 31 травня 2022 року покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, призначеного вироком Київського апеляційного суду м. Києва від 05 серпня 2021 року, замінено на покарання у виді громадських робіт на строк 240 (двісті сорок) годин,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

встановив:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 06 травня 2021 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та їй призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік, на підставі ст. 75 КК України, з подальшим звільненням від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік та покладенням обов`язків, передбачених п. 1, 2 ч. 1, п. 2, 4 ч. 3 ст. 76 КК України.

Вироком Київського апеляційного суду від 05 серпня 2021 року, вирок Святошинського районного суду м. Києва від 06 травня 2021 року щодо ОСОБА_3 скасовано в частині призначеного покарання та ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 309 КК України призначено покарання у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень.

Вказаний вирок апеляційного суду 05 серпня 2021 року вступив в законну силу та 25 квітня 2022 року надійшов для виконання до Обухівського РВ № 1 філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області, який знаходиться за адресою: Київська область, м. Васильків, вул. Алли Горської, 4 А.

Засуджена ОСОБА_3 у місячний строк після набрання вироком законної сили, суму штрафу не сплатила та ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 31 травня 2022 року, засудженій ОСОБА_3 покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, за вироком Київського апеляційного суду Київської області від 05 серпня 2021 року замінено на покарання у виді громадських робіт на строк 240 (двісті сорок) годин.

Вказане рішення 03 жовтня 2022 року надійшло на виконання до Обухівського PB № 1 філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області, який знаходиться за адресою: Київська область, м. Васильків, вул. Алли Горської, 4 А.

28 грудня 2022 року засуджена ОСОБА_3 з?явилася до Обухівського № 1 філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області, де їй роз?яснено порядок та умови відбування покарання у виді громадських робіт, а також вона попереджена, що у разі ухилення від відбування покарання вона може бути притягнута до кримінальної відповідальності відповідно до ч. 2 ст. 389 КК України (ухилення від покарання, не пов?язаного з позбавленням волі), про що в цей же день вона надала відповідну підписку.

Після чого, того ж дня засудженій ОСОБА_3 надано направлення до комунального підприємства «Ходосівське» Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області, розташованого за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Ходосівка, вул. Панаса Мирного, 2, для відбування покарання у виді громадських робіт. Відповідно до наказу КП «Ходосівське» Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області № 03-23-K від 04 січня 2023 року засуджену ОСОБА_3 прийнято для відпрацювання громадських робіт, без оплати в робочі дні тижня відповідно до графіку відбування громадських робіт. У цей же день ОСОБА_3 ознайомлена з правилами техніки безпеки та графіком виходу на роботу.

У період з 04 січня по 31 січня 2023 року засуджена ОСОБА_3 на відпрацювання громадських робіт жодного разу не з?явилася.

Незважаючи на неодноразові повідомлення про наслідки ухилення від відбування покарання, не пов?язаного з позбавленням волі, засуджена ОСОБА_3 , без поважних причин, починаючи з 04 січня 2023 року умисно ухилялася від відбування покарання у виді громадських робіт, а саме не з?являлася до КП «Ходосівське» Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської на відпрацювання, тим самим не виконала встановлені обов?язки та порушила порядок і умови відбування покарання. Засуджена ОСОБА_3 допустила невихід на громадські роботи більше двох разів, а саме протягом січня 2023 року 18 разів.

Станом на 11 травня 2023 року засуджена ОСОБА_3 не відбула жодної години громадських робіт та невідбута частина покарання складає 240 годин громадських робіт.

Вказаними діями, ОСОБА_3 вчинила ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 389 КК України.

12 травня 2023 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 389 КК України з клопотанням прокурора ОСОБА_8 про розгляд кримінального провадження у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні відповідно до положень статей 291, 302 КПК України.

Вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, судом встановлено, що клопотання прокурора про розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні відповідає вимогам ст. 302 КПК України.

Так, обвинувачена ОСОБА_3 в присутності захисника ОСОБА_9 беззаперечно визнала свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згодна з розглядом обвинувального акта за її відсутності.

При цьому, обвинуваченій ОСОБА_3 роз`яснено зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також те, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку вона буде позбавлена права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду кримінального провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. Прокурор впевнився у добровільності згоди ОСОБА_3 на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні.

Потерпілі в цьому кримінальному провадженні відсутні.

До обвинувального акту з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні прокурором додані: 1) письмова заява ОСОБА_3 , складена в присутності захисника ОСОБА_9 щодо визнання своєї винуватості, згоди із встановленими в результаті досудового розслідування обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні, добровільність підтверджено обвинуваченою ОСОБА_3 та її захисником ОСОБА_9 ; 2) матеріали досудового розслідування, у тому числі документи, які засвідчують беззаперечне визнання ОСОБА_3 своєї винуватості.

У відповідності до наданих суду заяв, долучених до обвинувального акту, учасники судового провадження не оспорюють обставини, встановлені органом досудового розслідування, просять проводити розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку.

У зв`язку з неприбуттям в судове засідання учасників судового процесу, на підставі ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування розгляду справи за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Винуватість обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, підтверджується матеріалами кримінального провадження № 0000081 від 03 лютого 2023 року, дослідженими судом.

Судом встановлено, що винуватість обвинуваченої ОСОБА_3 в ухиленні засудженої від відбування покарання у виді громадських робіт, доведено поза розумним сумнівом та кваліфікує її дії за ч. 2 ст. 389 КК України.

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд виходить з такого.

Згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Пленум Верховного Суду України у п. 1 Постанови «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року (зі змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Відповідно до вимог ст. 65 зазначеного Кодексу суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком, дані, які характеризують особу обвинуваченої, а саме те, що вона має середню освіту, офіційно не працює, має на утриманні малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (10 місяців) ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (4 роки), ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (13 років), ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (9 років), раніше судимої за вчинення кримінального проступку у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та інші кримінальні правопорушення проти здоров`я населення.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 , згідно з ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також наявність на утриманні обвинуваченої чотирьох малолітніх дітей.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, судом не встановлено.

Поряд з цим, при призначенні покарання судом враховано наступне.

Санкцією ч. 2 ст. 389 КК України передбачені такі види покарань: арешт на строк до шести місяців або обмеження волі на строк до трьох років.

Арешт, відповідно до ч. 1 ст. 60 КК України полягає в триманні засудженого в умовах ізоляції. Разом з тим, частиною 3 ст. 60 КК України передбачено, що арешт не застосовується, зокрема до жінок, які мають дітей віком до семи років.

Обмеження волі, відповідно ч. 1 ст. 61 КК України, полягає у триманні особи в кримінально-виконавчих установах відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обов`язковим залученням засудженого до праці. Разом з тим, частиною 3 ст.61 КК України передбачено, що обмеження волі не може бути застосоване, зокрема до жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 389 КК України, з огляду на положення примітки до ст. 45 КК України не є корупційним.

З досліджених матеріалів кримінального провадження встановлено, що обвинувачена ОСОБА_3 має на утриманні чотирьох малолітніх дітей, тобто дітей віком до 14 років.

Крім того, з заяви обвинуваченої ОСОБА_3 поданої до суду вбачається, що вона працює неофіційно та просить призначити їй покарання у виді штрафу у мінімальному розмірі, передбаченому в загальній частині для цього виду покарання та зобов`язується його сплатити найближчим часом.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Враховуючи наведене вище, зокрема наявність на утриманні обвинуваченої ОСОБА_3 чотирьох малолітніх дітей, такі види покарання, які передбачені в санкції ч. 2 ст. 389 КК України та полягають в ізоляції особи від суспільства, суд позбавлений можливості застосовувати.

Звідси, з урахуванням особи обвинуваченої ОСОБА_3 , конкретних обставин справи, а також наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, наявність на утриманні обвинуваченої ОСОБА_3 чотирьох малолітніх дітей, тобто дітей віком до 14 років, суд у даному конкретному випадку вважає за можливе, на підставі ч. 1 ст. 69 КК України перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 2 ст. 389 КК України, та призначити покарання у виді штрафу у мінімальному розмірі, встановленому для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, під кількома пом`якшуючими обставинами слід розуміти наявність двох і більше таких обставин.

Обираючи вид та розмір покарання обвинуваченій ОСОБА_3 у виді штрафу у вказаному розмірі, суд виходить з класифікації видів покарань та порядком їх розташування в ст. 51 КК України, а саме від найменш суворого до найбільш суворого покарання, розмежування основного та додаткового покарання, дефініції кримінального проступку, вказаної в ч. 2 ст. 12 КК України та відповідно граничної розміру покарання за його вчинення, а також конкретних обставин кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченої ОСОБА_3 та її майновий стан.

З-поміж іншого, при призначенні покарання суд враховує положення статей 53 та 65 КК України.

На підставі ч. 3 ст. 72 КК України, вирок Київського апеляційного суду м. Києва від 05 серпня 2021 року, яким вирок Святошинського районного суду м. Києва від 06 травня 2021 року щодо ОСОБА_3 скасовано в частині призначеного покарання та ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 309 КК України призначено покарання у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень та в подальшому ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 31 травня 2022 року, засудженій ОСОБА_3 покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, замінено на покарання у виді громадських робіт на строк 240 (двісті сорок) годин, виконувати самостійно, оскільки основне покарання у виді штрафу при призначенні їх за сукупністю вироків, з огляду на положення ч. 3 ст. 72 КК України, складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжний захід, в ході досудового розслідування не застосовувались.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. 100, 124, 107 ч. 4, 369-371, 373-376, 381-382, 395, 532 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, та призначити їй покарання, з урахуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) грн.

На підставі ч. 3 ст. 72 КК України вирок Київського апеляційного суду м. Києва від 05 серпня 2021 року, покарання за яким ОСОБА_3 , у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 31 травня 2022 року, замінено на покарання у виді громадських робіт на строк 240 (двісті сорок) годин, виконувати самостійно.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинського районного суду Київської області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку за результатами розгляду обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1