Справа № 728/195/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/403/23
Категорія - ч.2 ст. 15 ч. 1 ст. 369 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000001 від 01 січня 2023 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 28 лютого 2023 року,

щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Красилівка Бахмацького району Чернігівської області громадянина України, з середньою світою, розлученого, безробітного, який має на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 369 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_8 засуджений за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 369 КК України до двох років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком один рік, якщо виконає покладені на нього обов`язки, визначені ст. 76 КК України: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Як встановив суд, перебуваючи, відповідно до дислокації нарядів ВП №1 Ніжинського РВП на 31.12.2022, затвердженої т.в.о. начальника ВП №1 Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області, з 08.00 год. 31 грудня 2022 року до 08.00 год. 01 січня 2023 року в складі ГРПП №2 ВП№1 Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 01 січня 2023 року, близько 01.20 год., патрулюючи територію Ніжинського району, в с. Курінь по вул. Центральній зупинили автомобіль марки ВАЗ 2106, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_8 , який рухався без габаритів заднього виду. При спілкуванні з ОСОБА_8 в останнього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння.

У подальшому поліцейськими було запропоновано пройти тест на алкогольне сп`яніння за допомогою технічного приладу «Драгер», при цьому ОСОБА_8 , будучи достовірно обізнаним про те, що ОСОБА_10 та ОСОБА_9 є працівниками правоохоронного органу, а також був попереджений про те, що його дії підпадають під кримінальну відповідальність, здійснив спробу надати неправомірну вигоду в розмірі 1000 грн. за не притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, шляхом демонстрування пропозиції грошових коштів перед працівниками правоохоронного органу. У свою чергу працівники поліції відмовились від прийняття запропонованої неправомірної вигоди та викликали слідчо-оперативну групу ВП №1 Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області.

Таким чином, 01 січня 2023 року, близько 01 год 20 хв., ОСОБА_8 виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, а саме надати пропозицію неправомірної вигоди в розмірі 1 000 грн. службовим особам правоохоронного органу за невчинення ними дії в інтересах ОСОБА_8 з використанням наданої їм влади та службового становища, але кримінальне правопорушення не було закінчене з причин, які не залежали від волі ОСОБА_8 , оскільки працівники поліції відмовились від прийняття запропонованої неправомірної вигоди.

Не оспорюючи кваліфікацію дій та доведеність вини, прокурор в апеляційній скарзі просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати, у зв`язку з неправильним застосування закону про кримінальну відповідальність, невідповідністю ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, постановити новий, яким ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 369 КК України призначити покарання у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень.

Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що суд першої інстанції, призначаючи покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, порушив заборону, якою ця норма кримінального закону не застосовується до осіб, які вчинили корупційне кримінальне правопорушення. Враховуючи, що санкцією ч.1 ст. 369 КК України передбачене менш суворе покарання ніж обмеження волі, вважає за необхідне застосувати менш обтяжливий вид покарання у виді штрафу.

Заслухавши доповідача, прокурора, який наполягав на задоволенні його апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні дій, які виразилися в закінченому замаху на надання неправомірної вигоди службовій особі за не вчинення цією службовою особою в інтересах того, хто пропонує таку вигоду, дій з використанням наданої їй влади та службового становища, відповідають фактичним обставинам справи, зібраним та перевіреним у судовому засіданні доказам, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому в апеляційному порядку не перевіряються.

Розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції відбувався за правилами ч. 3 ст. 349 КК України.

На думку колегії суддів, доводи прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, зокрема в частині застосування закону, який не підлягав застосуванню, заслуговують на увагу.

Частиною 1 статті 75 КК України передбачено, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У примітці до ст. 45 КК України визначено, що корупційними кримінальними правопорушеннями відповідно до цього Кодексу вважаються кримінальні правопорушення серед інших, передбачені ст. 368-369-2 цього Кодексу.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 369 КК України, а саме вчинення пропозиції надати неправомірну вигоду службовій особі за не вчинення службовою особою певних дій з використанням службового становища в інтересах того, хто пропонує, згідно з приміткою до ст. 45 КК України, є корупційним кримінальним правопорушенням.

Таким чином, звільняючи ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі, визначеного за корупційне кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 369 КК України, на підставі ст. 75 цього Кодексу, суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме застосував закон, який не підлягав застосуванню.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

З огляду на встановлені у кримінальному провадженні обставини та дані про особу обвинуваченого, колегія суддів вважає, що покарання у виді обмеження волі є занадто суворим для ОСОБА_8 , який позитивно характеризується, має на утриманні неповнолітню дитину, повністю визнав свою провину та розкаявся у вчиненому. Жодних негативних наслідків від дій обвинуваченого не наступило.

Призначення покарання є дискрецією суду та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання суду і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення мети, визначеної ст. 50 КК України, якою визначено, що мета покарання не лише покарати за вчинення правопорушення, а й з метою здійснення виправлення особистості, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

На думку колегії суддів, покарання у виді штрафу в мінімальному розмірі, визначеному санкцією ч. 1 ст. 369 КК України, буде достатнім і необхідним для виправлення ОСОБА_8 , відповідатиме тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, його особі та визначеній у частині другій статті 50 КК України меті, яку повинно нести в собі призначене вироком суду покарання.

За змістом ст. 420 КПК України рішення про погіршення правового становища обвинуваченого апеляційний суд ухвалює у формі вироку. Разом з тим у ч. 1 цієї статті законодавцем встановлено вичерпний перелік підстав для прийняття судом апеляційної інстанції відповідного рішення в разі: 1) необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; 2) необхідності застосування більш суворого покарання; 3)скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції; 4)неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Системний аналіз зазначених положень закону дає підстави для висновку, що погіршенням правового становища обвинуваченого судом апеляційної інстанції є: скасування виправдувального вироку; застосування кримінального закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; призначення більш суворого покарання; скасування неправильного звільнення від відбування покарання; застосування щодо особи інших заходів кримінально-правового характеру, що не були застосовані судом першої інстанції; збільшення сум, які підлягають стягненню з обвинуваченого; прийняття інших рішень, які передбачають більш обтяжливе для обвинуваченого та/або тривале втручання у його права і свободи чи перспективу настання таких наслідків за результатами нового судового розгляду.

Що стосується погіршення правового становища обвинуваченого, у частині обрання заходу примусу та порядку його відбування, то встановленою ч.1ст.421КПК забороною охоплюються два способи: застосування суворішого покарання і скасування неправильного звільнення від відбування покарання.

А тому заміна обмеження волі на штраф, виконання якого вичерпується необхідністю сплати грошового стягнення і не передбачає покладення на засудженого будь-яких додаткових обов`язків, заборон чи обмежень, не вимагає постановлення вироку, оскільки не є погіршенням становища засудженого.

Та обставина, що виконання стягнення шляхом одноразового платежу в окремих випадках може становити для особи значний матеріальний тягар, компенсується нормативно закріпленим обов`язком суду дослідити майновий стан винного та можливістю розстрочення виплати штрафу (ч. 4 ст. 53 КК).

Тому, з урахуванням Постанови Великої Палати Верховного Суду у справі №617/775/20 від 7 грудня 2021 року, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок місцевого суду зміні, а не скасуванню, як просив прокурор.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 408, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 28 лютого 2023 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання змінити.

ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 15 ч. 1ст. 369 КК України призначити покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в розмірі 17 000 гривень.

У решті цей вирок залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13