Справа № 372/2956/22
Провадження № 1-кп-113/23
В И Р О К

іменем України

05 червня 2023 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , його захисника ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 , її представника ОСОБА_8 , розглянув кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сліди Могилів-Подільського району Вінницької області, громадянина України, який офіційно не працює, одруженого, має на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

22.08.2022 о 21 годині 15 хвилин ОСОБА_5 , знаходячись на зупинці громадського транспорту «Лікарня», яка розташована навпроти ТОВ «Обухівтранс» за адресою: вул. Каштанова, 23А, м. Обухів Київської області, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, з метою відкритого викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, який введено Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX в Україні з 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який відповідно Указу Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, підійшов до потерпілої ОСОБА_7 та відкрито, шляхом ривка, заволодів її рюкзаком, який матеріальної цінності для потерпілої не представляє, в якому знаходились грошові кошти в сумі 5953 гривень, 1 долар США (згідно курсу НБУ станом на 22.08.2022 складає 36 гривень 57 копійок), мобільний телефон «Xiaomi Redmi Note 5» вартістю 2800 гривень, зв`язка ключів від квартири в кількості 5шт., 3 надувні кульки, пачка цигарок «Kent», кетчуп «Торчин», дезодорант «Rexona», які матеріальний цінності для потерпілої не представляють, паспорт громадянина України та банківська карта АТ КБ «Приват Банк» на ім`я ОСОБА_7 , тим самим відкрито викрав майно потерпілої ОСОБА_7 , чим завдав останній матеріальний збиток на загальну суму 8789 гривень 57 копійок, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення втік, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України.

Позиція захисту ґрунтується на запереченні провини ОСОБА_5 в інкримінованому кримінальному правопорушенні, вказана позиція знайшла підтримку і з боку потерпілої ОСОБА_7 та її представника та звелася в коротких аргументах до наступного.Обвинувачений та потерпіла на момент скоєння інкримінованого правопорушення перебували в зареєстрованому шлюбі, напередодні події, викладеної в обвинувальному акті, між ними виникли непорозуміння, в результаті яких обвинувачений ОСОБА_5 залишив місце сумісного проживання на вимогу потерпілої та приблизно пару тижнів проживав в приятеля. Непоодинокі спроби ОСОБА_5 налагодити стосунки та повернутися додому позитивного результати не дали. В зв`язку із чим, перебуваючи в стані відчаю, він ввечері 22.08.2022 року на зупинці громадського транспорту «Лікарня», яка розташована навпроти ТОВ «Обухівтранс» за адресою: вул. Каштанова, 23А, м. Обухів Київської області, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в ході бесіди із дружиною ОСОБА_7 , вирішив вирвати рюкзак з її рук, але переслідуючи при цьому не корисливий мотив, а виключно із намаганням заволодіти ключами від спільного житла та повернутися додому. Доказом відсутності в нього намірів заволодіти майном із корисливих мотивів слугує факт повного збереження всіх речей потерпілої в цілісності на момент його затримання органами поліції. Таким чином, сторона захисту наполягає на відсутності в діях обвинуваченого ОСОБА_5 складу грабіжу за ч. 4 ст. 186 КК України із кваліфікуючою ознакою - в умовах воєнного стану через не доведення прокурором суб`єктивної сторони, а саме корисливого мотиву. Окрім цього, сторона захисту вважала, що речі, які сторона обвинувачення визначає в обвинувальному акті, як «викрадені», належать потерпілій та обвинуваченому на праві спільної сумісної власності, в зв`язку із чим не можуть бути предметом грабежу.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 не погодився із кваліфікацією його дій, як кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 186 КК України, наполягаючи, що він дійсно за обставин, викладених в обвинувальному акті, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вихопив рюкзак із рук його дружини потерпілої ОСОБА_7 . При цьому, єдиною метою таких дій було заволодіння ключами від квартири, де вони разом проживали, і куди на момент події він не міг потрапити через чинення перешкод із боку потерпілої. Вихопивши рюкзак, він пішов додому, щоб не вступати в подальшу дискусію із ОСОБА_7 , по дорозі в нього виник намір придбати цигарок в магазині за власні кошти, тому відклонився від напрямку руху, де пізніше і був затриманий поліцією. Якийсь час він сидів в лісі, де аналізував його стосунки із дружиною, при цьому на телефонні дзвінки потерпілої не відповідав через злість на неї. Із рюкзаку він діставав цигарки та машинально частину грошових коштів, які переклав в карман. При цьому суд звертає особливу увагу, що на питання головуючої, ОСОБА_5 ствердно відповів, що на момент події вважав, що рюкзак із речами належить ОСОБА_7 , та не є його річчю. Також суд акцентується, що обвинувачений ОСОБА_5 , незважаючи на заперечення щодо кваліфікації його дій, як злочинних, в судовому засіданні висловив щире розчарування своїми діями, визнав, що насьогодні пройшов до повного розуміння, що не мав права на такі дії, і шкодує про їхнє вчинення.

Суд, оцінивши надані сторонами докази на предмет їх належності, допустимості та достатності, прийшов до переконання про доведеність провини ОСОБА_5 в пред`явленому йому обвинуваченні з огляду на наступне.

Суд детально не акцентується на доказах, які доводять об`єктивну сторону інкримінованого кримінального правопорушення, в зв`язку із тим, що обвинувачений ОСОБА_5 та потерпіла ОСОБА_7 не заперечували час та місце скоєння злочину - «22.08.2022 о 21 годині 15 хвилин на зупинці громадського транспорту «Лікарня», яка розташована навпроти ТОВ «Обухівтранс» за адресою: вул. Каштанова, 23А, м. Обухів Київської області».

Обвинувачений ОСОБА_5 також не заперечував стан алкогольного сп`яніння на момент вчинення інкримінованого злочину. Цей факт також доводиться протоколом медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння від 23.08.2022.

Спосіб вчинення ОСОБА_5 грабежу а саме те, що заволодіння рюкзаком відбулося «відкрито, шляхом ривка» та подальше «втікання» обвинуваченого з місця події підтверджуються наступними доказами. Так, в ході перегляду відеозапису, як додатку до протоколу огляду диску від 23.08.2022, з камери відеоспостереження ТОВ «Обухівтранс», встановлено, що 22.08.2022 близько 21 год 15 хв. за адресою: Київська область, м. Обухів, вул. Каштанова, на зупинці громадського транспорту перебувають дві особи жіночої статі (потерпіла та свідок) ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , після чого до вказаних жінок підходить ОСОБА_5 , який через короткий час - декілька секунд, перебування поруч із ними, різко вихоплює щось у потерпілої ОСОБА_7 , та із вказаною річчю втікає із місця події.

Під час огляду потерпіла ОСОБА_7 підтвердила свою наявність на вказаному відеозаписі та події із ОСОБА_5 .

Перелік, викрадених речей, зазначених в обвинувальному акті, встановлений в ході процесуальної дії - огляду речей від 23.08.2022 за участі потерпілої ОСОБА_7 , яка впізнала свої речі, вилучені у ОСОБА_5 під час затримання в порядку ст. 208 КПК України.

Вартість мобільного телефону Xiaomi Redmi Note 5» доводиться висновком судово - товарознавчої експертизи, та відповідно складає 2800 гривень.

В ході слідчого експерименту від23.08.2022 року свідок ОСОБА_9 зазначила, що в її присутності « ОСОБА_5 вихватив сумку у потерпілої та побіг в невідомому напрямку». Аналогічну інформацію зазначила потерпіла ОСОБА_7 в ході слідчого експерименту від 23.08.2022 року, і яка звелася до того, що « ОСОБА_5 вирвав у неї сумку з речами та побіг у невідомому напрямку». При цьому під час слідчих експериментів потерпіла ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_9 не зазначали про будь-який конфлікт, який стався через ключі від квартири, і зазначили, що ОСОБА_5 діяв мовчки.

Шляхами досягнення мети слідчого експерименту відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК є проведення слідчим, прокурором відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. Отримання від підозрюваного, обвинуваченого, потерпілих, свідків відомостей під час проведення слідчого експерименту (з дотриманням встановленого законом порядку) є складовою належної правової процедури цієї процесуальної дії, що разом з іншими її сутнісними компонентами дозволяє досягнути її мети і вирішити поставлені завдання. При цьому відомості, які надаються під час слідчої (розшукової) дії - слідчого експерименту, не є самостійним процесуальним джерелом доказів, оскільки таким джерелом виступає протокол цієї слідчої (розшукової) дії, що в розумінні ч. 2 ст. 84 та п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК є документом.

Протокол слідчого експерименту має самостійне доказове значення в кримінальному провадженні і не може бути спростований показаннями осіб - учасників слідчого експерименту шляхом відмови від наданих показів або їх часткової зміни в ході допиту в суді.

Таким чином, викладена в обвинувальному акті об`єктивна сторона інкримінованого ОСОБА_5 злочину, знайшла своє підтвердження під час судового розгляду.

Щодо суб`єктивної сторони інкримінованого злочину слід зазначити наступне.

Відповідно до диспозиції ст. 186 КК України, об`єктивна сторона даного злочину характеризується вилученням майна в присутності власника або інших осіб, які усвідомлюють вчинення викрадення.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом, направленим на відкрите викрадення та прагнення одержати у зв`язку з цим матеріальні блага для себе або інших осіб, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків, досягти іншої матеріальної вигоди, в основі якого лежить бажання протиправно збагатитися за рахунок чужого майна та спеціальна мета - безоплатно обернути його на свою або іншої особи користь.

В пункті 2 постанови пленуму Верховного суду України № 10 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику у правах про злочини проти власності» роз`яснюється, що предметом злочинів проти власності є майно, яке має певну вартість і є чужим для винної особи: речі (рухомі й нерухомі), грошові кошти, цінні метали, цінні папери тощо, а також право на майно та дії майнового характеру, тощо.

Згідно роз`яснень, що містяться в пункті 3 згаданої постанови, грабіж як відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення. Окрім того, грабіж можливо вчинити лише з прямим умислом.

Прямий умисел при вчиненні грабежу виражається у тому, що винний усвідомлює, що вчиняє відкрите вилучення чужого майна, усвідомлює неминучість настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді майнової шкоди для потерпілого та бажає їх настання. Тому мотив грабежу завжди є корисливим по відношенню до його предмету, тобто вчиняється з метою збагачення, матеріальної вигоди.

Крім того, мета злочину це бажання особи, яка вчиняє суспільно небезпечне діяння, досягти певних шкідливих наслідків. Вона є характерною ознакою умисних злочинів, що вчиняються з прямим умислом. Мета грабежу полягає у заволодінні (привласненні) чужого майна, отриманні майнової вигоди.

Так, і обвинувачений ОСОБА_5 , і потерпіла ОСОБА_7 наполягали на відсутності в обвинуваченого корисливого мотиву. Суд, зваживши наявні в кримінальному провадженні докази, прийшов до переконання про наявність в діях ОСОБА_5 корисливого мотиву, як обов`язкового елементу суб`єктивної сторони грабежу, і переконали в цьому суд сукупність вказаних фактів.

По-перше, із вказаних доказів вбачається намагання ОСОБА_5 якомога швидше, буквально бігом покинути місце вчинення події; по-друге, ігнорування телефонних дзвінків потерпілої після вчинення злочину з метою з`ясувати його подальші наміри щодо її речей; по-третє, незважаючи на твердження ОСОБА_5 про заволодіння ключами з метою потрапити додому, останній з 21 год. 15 хв. до моменту його затримання працівниками поліції, тобто до 23 год. 30 хв., а саме більше двох годин не повертався додому, відстань до якого від місця події становила близько 1 км пішки; вчетверте, при затриманні ОСОБА_5 встановлено, що частина грошей, викрадена в потерпілої ОСОБА_7 , вже була ним переміщене із рюкзаку до кишень його брюк; вп`яте, показання потерпілої ОСОБА_7 , надані в судовому засіданні, і відповідно до яких, вона звернулася із заявою до поліції через 20-25 хвилин після дій обвинуваченого, свідчать про її побоювання, що обвинувачений може витрати грошові кошти; і, наостанок, за дві години, протягом яких речі, належні ОСОБА_7 , перебували у володіння обвинуваченого, він не здійснив жодних дій, спрямованих на повернення його додому із ключами.

Оцінюючи показання потерпілої ОСОБА_7 , суд звертає увагу на наступне. Незважаючи на те, що потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні наполягала, що між ними відбувся конфлікт виключно із приводу користування спільним житлом, і намірами ОСОБА_5 охоплювалося заволодіння ключами, суд звернув увагу на наступне. Потерпіла ОСОБА_7 під час судового розгляду також зазначила, що мала побоювання, що ОСОБА_5 витратить гроші, передбачені для оплати навчання дочки, на задоволення своїх потреб, тобто на алкоголь. В своїй заяві до поліції, здійсненої по телефону в цей день, приблизно, через 20-25 хв. після події, ОСОБА_7 повідомляє про відібрання в неї її колишнім чоловіком належного їй рюкзака із грошовими коштами в розмірі 6000 грн. та мобільним телефоном всередині. Такий поспіх в зверненні до поліції свідчить на користь того, що в день скоєння інкримінованого правопорушення потерпіла ОСОБА_7 мала реальні побоювання про наміри обвинуваченого розпорядитися грошовими коштами на власний розсуд, зокрема витратити на алкоголь.

Пояснення потерпілої ОСОБА_7 в судовому засіданні про те, що вона звернулася до поліції виключно для розшуку ОСОБА_5 задля повернення їй назад речей, не можуть змінити суть кримінально-правової кваліфікації дій обвинуваченого. Оскільки ч. 4 ст. 186 КК України не є справою приватного обвинувачення, і відповідно потерпіла особа не може відмовитися від заяви, яка стала підставою для притягнення особи до кримінальної відповідальності, із особистих причин, якими, як в цьому випадку можуть стати примирення із обвинуваченим, відсутність претензій через зміну обстановки.

Орган досудового розслідування не є органом виключною функцією якого є розшук осіб, в діях яких вбачаються ознаки кримінального правопорушення, та повернення речей, здобутих незаконним шляхом, власнику. Функцією органу досудового розслідування є досудове слідство, в якому здійснюється розслідування злочину, яке починається з моменту внесення відомостей до ЄРДР і закінчується, зокрема, направленням до суду обвинувального акта.

Таким чином, сукупність вказаних ознак виключає сумніви у відсутності корисливого мотиву в діях обвинуваченого ОСОБА_5 , а заперечення ним наявного в нього на момент події корисливого мотиву в судовому засідання під час допиту спростовується сукупністю доказів.

Суд також критично ставиться до обраної позиції захисту про належність викрадених речей до об`єктів спільної сумісної власності подружжя, оскільки ОСОБА_5 , вихоплюючи рюкзак, не міг передбачити через об`єктивну неможливість зміст вказаного рюкзаку. При цьому, сам обвинувачений в судовому засіданні зазначив, що вважав рюкзак річчю, яка належить його дружині ОСОБА_7 , і не сприймав її, як свою.

Щодо інших процесуальних порушень з боку органу досудового розслідування, на які вказувала сторона захисту.

З приводу вручення обвинуваченому ОСОБА_5 обвинувального акту в редакції, в якій не зазначена певна частина об`єктивної та суб`єктивної сторони інкримінованого правопорушення, і виправлення цього недоліку під час судового розгляду вже унеможливило належний захист ОСОБА_5 від пред`явленого обвинувачення, суд зазначає наступне.

Так, незважаючи на те, що дійсно в первісній редакції обвинувального акту, врученого ОСОБА_5 , в розділі «виклад фактичних обставин кримінального правопорушення» не зазначено частина об`єктивної та суб`єктивної сторони інкримінованого правопорушення, нижче в розділі «Формулювання обвинувачення з правою кваліфікацією кримінального правопорушення» вказано на те, що дія відбулася «з корисливим мотивом, усвідомленням протиправного характеру та передбаченням їх наслідків, з метою відкритого викрадення чужого майна», що в достатній мірі давало обвинуваченому ОСОБА_5 , який також був представлений на стадії досудового розслідування захисником, підстави для правильного розуміння суті пред`явленого обвинувачення.

Суд також наголошує, що при виконанні вимог ст. 348 КПК України, на запитання головуючого обвинувачений ОСОБА_5 не заявляв про незрозумілість йому пред`явленого обвинувачення за ч. 4 ст. 186 КК України.

Щодо не відкриття матеріалів кримінального провадження потерпілій ОСОБА_7 , і як наслідок визнання доказів недопустимими з цього приводу.

08.10.2022 року слідчим складено повідомлення на ім`я ОСОБА_7 про право на доступ до матеріалів досудового розслідування в цьому кримінальному провадження в приміщенні Обухівського РУП 11.10.2022 року о 08 год., копія направлена на вайбер потерпілої особи. В подальшому слідчим складений рапорт про повідомлення за номером телефону потерпілої ОСОБА_7 про вказане процесуальне право, на яке було відредаговано відмовою. При цьому номер свого телефону, який зазначений в рапорті, потерпіла раніше добровільно повідомляла слідчому в заяві про отримання на відповідальне зберігання викрадених речей. Суд не має підстав із недовірою ставитися до вказаних документів, так як 11.10.2022 року потерпіла ОСОБА_7 подала до органу поліції заяву про закриття кримінального провадження відносно обвинуваченого, тим самим продемонструвавши втрату своєї зацікавленості до руху справи шляхом відмови від дій, передбачених КПК України.

В свою чергу, ст. 135 КПК України дозволяє слідчому повідомити потерпілу про вчинення вказаної процесуальної дії по телефону.

Таким чином, суд приходить до висновку, що потерпіла ОСОБА_7 , будучи належним чином проінформованою про право ознайомитися із матеріалами досудового розслідування, свідомо проігнорувала вказану процесуальну дію. В зв`язку із чим вказана позиція захисту не дає підстав суду для визнання доказів недопустимими в зв`язку із невиконанням вимог ст.290 КПК України.

За результатами судового розгляду суд вважає, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений в умовах воєнного стану, знайшла своє підтвердження під час судового розгляду.

Призначаючи покарання за вчинений злочин, суд враховує обставини його вчинення та ступінь тяжкості, позицію потерпілої, особу винного, який має трьох неповнолітніх дітей, раніше не судимий, не має негативної характеристики за місцем проживання, перебуває в зареєстрованому шлюбі, тобто має міцні соціальні зв`язки, також те, що обвинувачений на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, наявність декількох обставин, що пом`якшують його покарання.

Як обставину, що пом`якшує покарання, суд враховує щире каяття ОСОБА_5 , яке суд розцінює саме як таке, незважаючи на незгоду з кримінально-правовою кваліфікацією його діяння. Так, під час судового розгляду ОСОБА_5 наголосив, що щиро шкодує про свої дії, відчуває сором, зробив необхідні висновки, висловив впевненість про те, що вказане в його житті не повториться.

Суд, керуючись наданою йому дискрецією, відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, визнає обставиною, що пом`якшує покарання, яка не передбачена ч. 1 цієї статті, примирення із потерпілою, відсутність у останньої через принципові позитивні зміни в поведінці обвинуваченого ОСОБА_5 претензій до нього з приводу вказаної події.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому, судом визнає стан алкогольного сп`яніння. Інші обставини, як обтяжуючі, суд не встановив. Суд погоджується із стороною захисту, що зміна обвинувачення не може ґрунтуватися на обставинах, які були відомі стороні обвинувачення під час досудового розслідування, проте не зазнали належного відображення в обвинувальному акті.

Таким чином, суд на підставі ст. 69 КК України, враховуючи наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та суттєво знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи обвинуваченого, вважає за доцільне призначити покарання за ч. 4 ст. 186 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, із застосуванням іспитового строку, вважаючи, що обвинуваченому ОСОБА_5 , виходячи із вищевказаного, слід надати шанс на виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства, але із покладенням певних обов`язків.

Цивільний позов не заявлено, судові витрати відсутні.

Долю речових доказів вирішити на підставі ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 370, 373-374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_5 винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 186 КК України та призначити йому покарання відповідно до ст. 69 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нових кримінальних правопорушень і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази: грошові кошти в сумі 5953 гривень, 1 долар США (згідно курсу НБУ, мобільний телефон «Xiaomi Redmi Note 5», рюкзак, гаманець, зв`язку ключів від квартири в кількості 5шт., 3 надувні кульки, пачку цигарок «Kent», кетчуп «Торчин», дезодорант «Rexona», паспорт громадянина України та банківську карту АТ КБ «Приват Банк» на ім`я ОСОБА_7 - залишити потерпілій як належному власнику; оптичні диски зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Суддя