САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/1117/17
Провадження №1-кп/726/19/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2023 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м. Чернівці клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000304 від 12.05.2016 року,-суд

ВСТАНОВИВ :

05.07.2023 року ОСОБА_5 звернувся до Садгірського районного суду м. Чернівці із клопотанням в порядку ст. 170-174 КПК України, у якому просить скасувати арешт, накладений ухвалами слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22.03.2017 року та 23.03.2017 року в рамках кримінального провадження №0000304 від 12.05.2016 року на вилучене в ході проведених обшуків по місцю проживання і роботи майно та грошові кошти а саме: грошові кошти в сумі 800 дол. США, які було вилучено 14.03.2017 року за місцем проживання АДРЕСА_1 ; планшетний персональний комп`ютер марки «Самсунг» SM-T, S/N:R526922FVCX 8GD, з сім -картою за номером телефону НОМЕР_1 ; мобільний телефон марки «MEIZU» MODEL: L681H S/N НОМЕР_2 , з сім-карткою з номером телефону НОМЕР_3 .

Заявник вказує , що підставами для накладення арешту на вилучене майно, про яке йдеться в даному клопотанні, стало те, що його було визнано речовими доказами. На даний час є очевидним, що вказане майно, не є речовими доказами в розумінні ст.98 КПК України, у даному кримінальному провадженні, так як воно не стосується обставин, які підлягають встановленню під час судового розгляду, не містить його слідів чи іншої інформації, яка б стосувалася обставин кримінального правопорушення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник клопотання підтримали та просили задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні вказав, що дійсно дані речі і гроші не є доказом у кримінальному провадженні та заперечував бо вважав , що дане клопотання потрібно вирішити вже під час ухвалення вироку.

Вивчивши клопотання суд дійшов такого висновку.

Відповідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно ухвали слідчої судді Шевченківського районного суду міста Чернівці від 22.03.2017 року накладено арешт в рамках кримінального провадження №0000304 від 12.05.2016 року, на майно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке виявлено та вилучено 14 березня 2017 року під час проведення обшуку за адресою : АДРЕСА_1 , а саме на грошові кошти в сумі 800 (вісімсот) доларів США купюрами номіналом по 100 доларів США . (ТОМ 2 а.с.81-82)

Згідно ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Чернівці від 23.03.2017 року було накладено арешт на планшетний персональний комп`ютер марки «Самсунг» SM-T, S/N:R526922FVCX 8GD, з сім -картою за номером телефону НОМЕР_1 ; мобільний телефон марки «MEIZU» MODEL: L681H S/N НОМЕР_2 , з сім-карткою з номером телефону НОМЕР_3 власником яких являється підозрюваний ОСОБА_5 . ( ТОМ 2 а.с. 95-96 )

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 КПК України суд під час кримінального провадження не може одночасно виконувати функції державного обвинувачення, захисту і судового розгляду. Так, функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання, в даному випадку - власника майна, разом з тим сторона обвинувачення у випадку не згоди з даним клопотанням зобов`язана належним чином її теж обґрунтувати. Відтак суд розглядає клопотання на підставі тих доказів, які суду і представлені. При цьому, жоден учасник не був позбавлений можливості надати їх безпосередньо в судовому засіданні.

Так, арешт майна є триваючим втручанням у право власності, - а іноді і в право на особисте та сімейне життя, - тому рішення, навіть правильне, яке встановлює арешт майна, може з часом втратити свою обґрунтованість в результаті зміни обставин, які правомірність такого арешту обґрунтовували. А тому може потребувати зміни в режимі арешту майна і навіть його скасування.

Відповідно до п. 7 ч. 12 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження, за п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, є неможливим, якщо потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні.

Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого додатково пояснив, що гроші та телефон не є доказами у кримінальному провадженні і вже тривалий час перебувають під арештом, що порушує право власності його клієнта. Тому наполягав задовольнити клопотання.

Стаття 41 Конституції України гарантує, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності і право приватної власності є непорушним.

Аналогічні гарантії захисту права власності містяться у статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року, згідно якого ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Так, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії», заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

У своєму рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» заява № 19336/04 п. 168, Європейський суд з прав людини також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Статтею 174 КПК України встановлено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням того, що збереження арешту мобільного телефону , планшету та грошових коштів, з урахуванням перебігу судового розгляду, матиме характер надмірного тягаря, невиправдано обмежуватиме її права і порушуватиме справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, суд вважає за можливе скасувати арешт на належні обвинуваченому мобільний телефон, планшет та грошові кошти.

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 22, 98, 170-174 КПК України, - суд

УХВАЛИВ :

Клопотання ОСОБА_5 , про скасування арешту майна - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалами слідчих суддів Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22.03.2017 року та 23.03.2017 року в рамках кримінального провадження №0000304 від 12.05.2016 року на вилучене в ході проведених обшуків по місцю проживання і роботи майно та грошові кошти а саме: грошові кошти в сумі 800 дол. США, які було вилучено 14.03.2017 року за місцем проживання АДРЕСА_1 ; планшетний персональний комп`ютер марки «Самсунг» SM-T, S/N:R526922FVCX 8GD, з сім -картою за номером телефону НОМЕР_1 ; мобільний телефон марки «MEIZU» MODEL: L681H S/N НОМЕР_2 , з сім-карткою з номером телефону НОМЕР_3 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяОСОБА_1