ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3118/23 Справа № 180/683/22 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді - доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

прокурора (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6 захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Запоріжжя, громадянина України, проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2023 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 16 жовтня 2023 року, без визначення застави.

Мотивуючи прийняте рішення, суд вказав, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчинені тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді довготривалого позбавлення волі, що може спонукати останнього до здійснення спроб переховування. Також судом визнано доведеним ризик незаконного впливу на свідків та потерпілого, оскільки після зміни запобіжного заходу на більш м`який домашній арешт, було встановлено факт незаконного впливу обвинуваченого на неповнолітнього свідка та порушення обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2023 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування своєї скарги посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та недоведеність заявлених ризиків. Вважає, що судом не враховано дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо. Вказує на порушення права на захист, оскільки розгляд клопотання про продовження тримання під вартою було проведено без захисника, який у встановленому законом порядку подав до суду заяву про відкладення розгляду справи з поважних причин.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та захисника, які апеляційну скаргу підтримали, на її задоволенні наполягали з викладених у ній підстав; прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду і відсутність підстав для застосування до обвинуваченого менш обтяжливого запобіжного заходу; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження. Згідно ч. 3 ст. 21 КПК України кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Вимогами ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 КПК України розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, встановлених ч. 6 цієї статті, якою передбачено, що слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук.

ОСОБА_5 обвинувачується зокрема у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, а отже за правилами ч. 1 ст. 52 КПК України участь захисника у кримінальному провадженні щодо нього є обов`язковою.

Суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_5 під вартою цих вимог закону дотримався не у повному обсязі.

Так, під час апеляційного перегляду встановлено, що 17 серпня 2023 року судовий розгляд клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу дійсно був розпочатий без участі самого обвинуваченого ОСОБА_5

18 серпня 2023 року судовий розгляд було продовжено за участю ОСОБА_5 , втім без участі захисника, та обвинуваченому продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. При цьому матеріали справи містять об`єктивні дані про те, що захисник не міг приймати участь у судовому розгляді у вказану дату через відрядження, а іншого захисника обвинуваченому призначено не було.

Належна реалізація права на захист та особисту участь обвинуваченого та захисника у кримінальному провадженні кореспондує правовій позиції ЄСПЛ, відображеній у його рішенні від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», де зазанчено про право кожного обвинуваченого у вчиненні злочину на ефективний захист, та особисту участь під час судового розгляду, а недотримання такого права визнане порушенням ст. 3 Конвенції.

Таким чином, під час розгляду клопотання про продовження строків тримання ОСОБА_5 під вартою судом допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, оскільки ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення, що у відповідності з вимогами ст. 412 КПК України є безумовною підставою для скасування такого рішення. У зв`язку із вищенаведеним, оскаржувана ухвала слідчого судді не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Обговорюючи питання про остаточне рішення за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів, розглядаючи клопотання слідчого та доводи прокурора про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , а також заперечення сторони захисту, приходить до наступного.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що в провадженні Марганецького міського суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження №0000088 щодо ОСОБА_5 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187 КК України.

10 серпня 2023 року прокурором до суду подано клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 .

Прокурором вказано, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187 КК України, а також відносно останнього існують ризики, передбачені п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились, а застосування альтернативного запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку останнього, оскільки ОСОБА_5 допустив порушення покладених на нього обов`язків після зміни запобіжного заходу на домашній арешт.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

1)виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2)виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Обґрунтованість пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення підтверджується сукупністю наданих матеріалів, що вказує на вірогідну причетність останнього до вчинення інкримінованих злочинів.

Колегія суддів не вважає за доцільне вдаватися до детального обговорення обґрунтованості обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень з огляду на те, що вона вищезазначеними доказами підтверджується достатньою мірою для продовження застосування до цього підозрюваного запобіжного заходу, що не оспорюється захисником в апеляційній скарзі.

Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою цього обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку, що процесуальні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися й виправдовують подальше тримання ОСОБА_5 під вартою.

Так, відповідно до наданих матеріалів ОСОБА_5 небезпідставно обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких та особливо тяжких злочинів, пов`язаних із застосуванням насильства до інших осіб, за які передбачене покарання до п`ятнадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна, а отже існує реальний ризик того, що останній, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованих йому злочинів та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, може переховуватись від слідства та суду.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні особи під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Колегія суддів зважає на те, що альтернативний запобіжний захід не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого, оскільки ОСОБА_5 під час перебування під домашнім арештом у даному кримінальному провадженні допустив порушення покладених на нього обов`язків, а саме здійснив спроби незаконного впливу на свідків, що потягло повторне взяття його під варту та свідчить про особливу вагомість заявлених ризиків.

Зважаючи на вищевикладене, обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи на свободі, може також незаконно впливати на свідків, потерпілого у даному провадженні, оскільки йому відомі їх повні анкетні дані та місце їх проживання, а також він з ними особисто знайомий, що свідчить про існування і вагомість ризику незаконного впливу на свідків з метою схилення до надання тих чи інших показань.

Доводи захисника щодо незастосування запобіжного заходу у вигляді застави є безпідставними, оскільки згідно із вимогами п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Посилання захисника на відомості про особу обвинуваченого не можуть бути прийняті до уваги, оскільки наведені ним обставини не знижують достатньою мірою вагомості встановлених щодо обвинуваченого ризиків.

На підставі наведеного апеляційний суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Продовжений запобіжний захід, з урахуванням його тривалості, на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондує характеру суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретним підставам і меті запобіжного заходу, що не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16 травня 2013 року).

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_5 під вартою, колегія суддів, вважає, що встановлені щодо цього обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими, з часу застосування до обвинуваченого запобіжного заходу не зменшитися і не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання його під вартою.

З урахування викладеного, ухвала суду підлягає скасування у зв`язку з істотним порушенням норм процесуального закону, з постановленням судом апеляційної інстанції нової ухвали, якою клопотання прокурора про продовження строку тримання підозрюваного під вартою належить задовольнити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 -

задовольнити частково.

Ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187 КК України, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 16 жовтня 2023 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3