Номер провадження: 11-сс/813/1390/23
Справа № 522/7191/23 1-кс/522/4903/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 03.08.2023 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0000109 від 17.03.2023 року, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Одесі, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.114-2 КК України,

встановив:

СВ УСБУ в Одеській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000109 від 17.03.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.110, ч.2 ст.436-2, ч.6 ст.111-1, ч.2 ст.114-2 КК України.

У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.114-2 КК України, скоєного за наступних обставин.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 24.02.2022 року, о 05-00 год., за наказом президента Російської Федерації ОСОБА_7 , збройні сили Російської Федерації незаконно, віроломно вторглись на територію Україну, здійснили широкомасштабну неспровоковану військову агресію і збройний напад, застосовуючи всі види стрілецької, артилерійської, ракетної, іншої зброї, в тому числі засоби ведення війни, заборонені міжнародним правом, спричиняючи ураження і руйнування об`єктів військової і цивільної, в тому числі критичної, інфраструктури, ураження і вбивства особового складу підрозділів Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів, мирного населення, масово порушуючи при цьому закони та звичаї війни, передбачені міжнародними договорами, і масово вчиняючи на території України злочини проти основ національної безпеки України, проти життя та здоров`я особи, проти волі, честі та гідності особи, проти статевої свободи та статевої недоторканності особи, проти виборчих, трудових та інших особистих прав і свобод людини і громадянина, проти власності, проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку.

У зв`язку з вказаними обставинами, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч.1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому, термін дії воєнного стану продовжено на 30 днів Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 (затверджений Законом України № 2119-IX від 15.03.2022) та від 18.04.2022 № 259/2022 (затверджений Законом України 2212-IX від 21.04.2022), а також на 90 днів - Указами Президента України від 17.05.2022 № 341/2022 (затверджений Законом України № 2263-IX від 22.05.2022), від 12.08.2022 № 573/2022 (затверджений Законом України № 2500-IX від 15.08.2022), від 07.11.2022 (затверджений Законом України № 2738-IX від 16.11.2022), від 06.02.2023 № 58/2023 (затверджений Законом України № 2915-IX від 07.02.2023), від 01.05.2023 № 254/2023 (затверджений Законом України № 3057-IX від 02.05.2023).

Після початку широкомасштабного військового вторгнення Російської Федерації на територію України, на початку липня 2023 року (точні дата і час досудовим розслідуванням не встановлені) у громадянина України ОСОБА_6 , який усвідомлював, що Російська Федерація здійснює широкомасштабну неспровоковану військову агресію і збройний напад проти України, у зв`язку з чим в Україні у встановленому законом порядку введено воєнний стан, виник злочинний умисел, направлений на поширення інформації про розташування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості, усвідомлюючи при цьому, що така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами.

На виконання свого злочинного умислу, на початку липня 2023 року (точні дата і час досудовим розслідуванням не встановлені) ОСОБА_6 , рухаючись в м. Одесі в якості водія на належному йому мотоциклі марки Kawasaki ZX 600, реєстраційний номер НОМЕР_1 , використовуючи власну відеокамеру марки GoPro, серійний номер С533, зафіксував на відеозапис в районі перехрестя вул. Овідіопольська дорога і вул. Об`їзна дорога в м. Одесі, біля промтоварного ринку "7 кілометр", розташування блок-посту, створеного для охорони і оборони території м. Одеси і Одеської області від збройного нападу держави-агресора - Російської Федерації, на якому несли службу підрозділи Національної гвардії України і Національної поліції України.

Продовжуючи свою протиправну діяльність, 11.07.2023, приблизно о 12-00 год., ОСОБА_6 , діючи умисно, маючи умисел на поширення інформації про розташування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості, за умови, що така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій і бажаючи настання шкідливих наслідків у вигляді зниження обороноздатності України в умовах воєнного стану і збройної агресії Російської Федерації проти України, загрози її національній безпеці, знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , використовуючи власний мобільний телефон марки iPhone, модель "12 Pro Max", номер моделі MGCJ3LLA/A, серійний номер НОМЕР_2 , ІМЕІ 1: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_4 , номер телефону НОМЕР_5 , приєднаний до мережі Інтернет, будучи зареєстрованим в соціальній мережі "TikTok" (соцмедійному застосунку для створення і поширення відеофайлів та онлайн-трансляцій) як користувач " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", ім`я користувача " ОСОБА_8 ", web-адреса облікового запису: ІНФОРМАЦІЯ_2 , поширив, шляхом розповсюдження, на зазначеній сторінці в соціальній мережі "TikTok" попередньо створений ним вищевказаний відеозапис, на якому в районі перехрестя вул. Овідіопольська дорога і вул. Об`їзна дорога в м. Одесі, біля промтоварного ринку " 7 кілометр ", зафіксоване розташування блок-посту, створеного для охорони і оборони території м. Одеси і Одеської області від збройного нападу держави-агресора - Російської Федерації, на якому несли службу підрозділи Національної гвардії України і Національної поліції України.

Поширений ОСОБА_6 відеозапис із вказаною інформацією був доступним для загального ознайомлення необмеженого кола осіб, які відвідували створену ним і відкриту для загального доступу сторінку (акаунт) " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", ім`я користувача " ОСОБА_8 ", в соціальній мережі "TikTok" (web-адреса облікового запису: ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також автоматично надійшов як сповіщення всім користувачам соціальної мережі "TikTok", підписаним на його сторінку (акаунт) " ІНФОРМАЦІЯ_2 ".

Станом на 11.07.2023 в розділі "Підписники" сторінки (акаунта) " ІНФОРМАЦІЯ_2 " в соціальній мережі "TikTok" наявні 14100 користувачів, вказаний відеозапис переглянули 9608 користувачів, розповсюдили відеозапис на власних сторінках в соціальній мережі "TikTok" 9 користувачів, завантажили відеозапис з мережі Інтернет 45 користувачів.

За змістом поширеного ОСОБА_6 відеозапису можливо ідентифікувати на місцевості розташування підрозділів Національної гвардії України і Національної поліції України і їх укріплених позицій, створених для охорони і оборони території м. Одеси і Одеської області від збройного нападу держави-агресора - Російської Федерації. Інформація про розташування вказаних підрозділів Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами у відкритому доступі не розміщувалась. Поширення викладеної інформації може завдати шкоди суверенітетові, територіальній цілісності і недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України.

02.08.2023 року ОСОБА_6 було затримано органом досудового розслідування в порядку ст.ст. 208, 615 КПК України.

Цього ж дня, 02.08.2023 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.114-2 КК України - несанкціоноване поширення інформації про направлення, переміщення зброї, озброєння та бойових припасів в Україну, рух, переміщення або розміщення Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, вчинене в умовах воєнного або надзвичайного стану, за ознаками: поширення інформації про розташування утворених відповідно до законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості, якщо така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, вчинене в умовах воєнного стану.

03.08.2023 року слідчий СВ Управління СБ України в Одеській області ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

Клопотання мотивоване тим, що в ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено наявність ризиків, які обґрунтовують застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме: переховування підозрюваного від органу досудового розслідування, суду; знищення, приховання або спотворення будь-якої з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження; здійснення незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні; а також вчинення нових кримінальних правопорушень, що підтверджується його бажанням зниження обороноздатності України в умовах воєнного стану і збройної агресії Російської Федерації проти України, загрози її національній безпеці.

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого та підозрюваному ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 01.10.2023 року, без визначення розміру застави.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить скасувати її та постановити нову ухвалу, якою змінити підозрюваному запобіжний захід на домашній арешт за адресою місця реєстрації: АДРЕСА_2 , з носінням електронного засобу контролю, або визначити заставу у мінімальному розмірі, передбаченому ст.182 КПК.

Апеляційний розгляд проведено за відсутності підозрюваного ОСОБА_6 , оскільки клопотання про розгляд апеляційної скарги в його присутності не заявлялось.

Також, судовий розгляд проведено без участі захисника ОСОБА_5 та прокурора ОСОБА_11 , які звернулись до апеляційного суду з клопотанням про проведення розгляду за їх відсутності.

При цьому, захисником 18.08.2023 року подано доповнення до первинної апеляційної скарги, в якій посилається, що слідчим суддею не враховано:

-наявність у підозрюваного на утриманні матері та бабусі інвалідів;

-допомога підозрюваним ЗСУ за допомогою соціальних мереж;

-ненавмисне здійснення відео фіксації блокпостів, зокрема вони не були переносними та існували задовго до проголошеного воєнного стану в країні;

-відео фіксація та відповідно розміщення відео у соціальних мережах стосувалось лише мотоциклів та запчастин до них.

Заслухавши суддю-доповідача; дослідивши матеріали судового та кримінального провадження, а також долучені захисником документи; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів приходить висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі - КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ухвала містить достатнє мотивування прийнятого рішення, з посиланням на всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, апеляційним судом встановлено таке.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Аналогічна правова позиція ЄСПЛ відображена у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, в якому також зазначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року ЄСПЛ зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

В рішенні ЄСПЛ «Ферарі-Браво проти Італії», Суд зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 року ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Таким чином, відповідно до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом не встановлюється винуватість чи не винуватість ОСОБА_6 у скоєнні злочину, а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати остаточну оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, що долучені до клопотання, які підтверджують наявність ознак вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.114-2 КК України, а саме:

- протокол огляду акаунту соціальної мережі «TikTok» від 11.07.2023 року, згідно з яким зафіксовано поширення підозрюваним інформації про розташування підрозділів Національної гвардії України і Національної поліції України;

- протокол обшуку від 02.08.2023 року, згідно з яким в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_1 , вилучено належні йому: мобільний телефон марки iPhone, модель "12 Pro Max", номер моделі MGCJ3LLA/A, серійний номер НОМЕР_2 , ІМЕІ 1: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_4 , номер телефону НОМЕР_5 , і відеокамеру марки GoPro, серійний номер НОМЕР_6 , які були використані для фіксування і розповсюдження вищевказаної інформації про розташування підрозділів Національної гвардії України і Національної поліції України;

- лист Південного територіального управління Військової служби правопорядку Міністерства оборони України № 3481 від 12.07.2023, згідно якого розповсюджена ОСОБА_6 інформація щодо розташування підрозділів Національної гвардії України і Національної поліції України і їх укріплених позицій, створених для охорони і оборони території м. Одеси і Одеської області від збройного нападу держави-агресора - Російської Федерації, є достовірною. За змістом поширеної ним інформації можливо ідентифікувати на місцевості розташування таких підрозділів Національної гвардії України і Національної поліції України. Інформація про розташування вказаних підрозділів Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами у відкритому доступі не розміщувалась. Поширення викладеної інформації може завдати шкоди суверенітетові, територіальній цілісності і недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України та інш. докази, долучені до клопотання слідчого.

Дані докази в повній мірі враховані слідчим суддею та вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого йому злочину.

Дослідивши долучені до клопотання слідчого докази, апеляційний суд приходить до висновку, що підстав передбачених ст.87 КПК для визнання цих доказів недопустимими, не встановлено та стороною захисту щодо існування таких підстав відомостей не надано.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що долучені до клопотання слідчого докази, є такими, що вказують на наявність обставин та відомостей, які можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що підозрюваний можливо вчинив інкримінований йому злочин: несанкціоноване поширення інформації про направлення, переміщення зброї, озброєння та бойових припасів в Україну, рух, переміщення або розміщення Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, вчинене в умовах воєнного або надзвичайного стану, за ознаками: поширення інформації про розташування утворених відповідно до законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості, якщо така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, вчинене в умовах воєнного стану. Дані докази, на даній стадії досудового розслідування, є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

Остаточна оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті, на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, та оцінки кожного доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального судового рішення.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК, які зазначені в оскарженій ухвалі, з огляду на таке.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, СПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З урахуванням наведеного, посилання сторони захисту на відсутність ризику переховування підозрюваного, апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки останній на даний час підозрюється у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.114-2 КК України, а санкція вказаної норми кримінального закону передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Зокрема, захисником долучено копії документів про наявність матері та бабусі інваліда на утриманні, що також може свідчити про існування можливості перетинання кордону України, маючи на утриманні осіб з інвалідністю, що передбачено законодавством України.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими, свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Апеляційний суд визнає неспроможними доводи сторони захисту щодо відсутності ризику незаконного впливу підозрюваного на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки покази свідків, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, перебуваючи на свободі, підозрюваний може здійснювати незаконний вплив на свідків та інших учасників, схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності. Крім того, на даний час встановлюється

Крім того, апеляційний суд вважає цілком можливим вчинення підозрюваним дій, передбачених п.2 ч.1 ст.177 КПК, а саме може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки здійснював діяльність, яку розміщував в засобах масової інформації, що могло завдати шкоди обороноздатності нашої держави.

Також, колегією суддів не виключається ризик вчинення іншого кримінального провадження, що підтверджується його бажанням зниження обороноздатності України в умовах воєнного стану і збройної агресії Російської Федерації проти України, враховуючи дії підозрюваного, які йому інкриміновані.

Апеляційним судом відхиляються доводи захисника щодо існування блокпостів, які знімав на відео та розміщував у соціальних мережах ОСОБА_6 , задовго до проголошення воєнного стану на території України, а також те, що ці блокпости не є переносними, не відповідає дійсності, оскільки до початку повномасштабного вторгнення РФ на територію України, не існувало блокпостів, ані переносних, ані постійно діючих, зокрема в м. Одесі та області.

Щодо твердження захисника про наявність на утриманні осіб з інвалідністю, то вони враховуються колегією суддів, однак долучені захисником документи не містять посилання стосовно наявності в підозрюваного офіційного працевлаштування та реального утриманні матері та бабусі, зокрема те, що вони не можуть самостійно пересуватись, а також відносно того, що тільки підозрюваний може здійснювати за ними догляд.

Зокрема, підозрюваний вочевидь розумів протиправність своїх дій, здійснюючи фіксацію блок постів військових структур та був обізнаний про неможливість такого фіксування, що неодноразово висвітлювалось в засобах масової інформації.

Застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя на законних підставах не визначав альтернативний запобіжний захід у виді застави, так як відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, пов`язаного проти основ національної безпеки України.

Колегія суддів звертає увагу, що захисником не наведено та не підтверджено наявності обставин, що могли б гарантувати запобігання встановленим ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, який просив обрати захисник.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що вагомість наданих стороною обвинувачення доказів про ймовірне вчинення підозрюваним інкримінованого йому кримінального правопорушення, та дають достатні підстави вважати, що дії підозрюваного, які виразились у фактичному наданні представникам країни агресора допомогу у проведенні підривної діяльності проти України під час відкритої збройної агресії, нашкодили інформаційній безпеці держави та безпеці кожного громадянина, а суспільство не може терпіти злочинні дії, якими намагаються поставити нашу країну на коліна перед нашими ворогами.

На підставі викладеного, апеляційний суд констатує про наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає над принципом поваги до свободи особистості" (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року).

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою.

Доцільність необхідності подальшого утримання підозрюваного під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.199 КПК.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про існування достатніх підстав для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні злочину, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують застосування запобіжного заходу у виді тримання підозрюваного під вартою.

За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку про неспроможність доводів захисника стосовно незаконності оскарженої ухвали, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 03.08.2023 року, якою підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,в кримінальному провадженні №0000109 від 17.03.2023 року, застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4