Справа № 591/869/17
Провадження № 1-кп/591/22/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2023 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми в складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0004442 про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , за ст.ст. 190 ч.2, 15 ч.3 190 ч.2 та 186 ч.2 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 за ст.ст. 190 ч.2, 309 ч.1 та 358 ч.1 КК України,

в с т а н о в и в:

До Зарічного районного суду м.Суми надійшло зазначене кримінальне провадження.

Під час судового розгляду захисником було подано клопотання, яке він підтримав в судовому засіданні, про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування, визначених у ст.219 КПК України, на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України. Вказане клопотання мотивовано тим, що 12.01.2017 постановою керівника Сумської місцевої прокуратури ОСОБА_7 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні було продовжено до трьох місяців, тобто до 14.02.2017. 13.02.2017 було складено обвинувальний акт, вручено його стороні захисту та згідно супровідного листа № 86-587-17 від 16.02.2017 спрямовано до суду, до суду ж згідно штампу вхідної кореспонденції обвинувальний акт надійшов лише 20.02.2017, тобто після закінчення строків досудового розслідування в розумінні ч.1 ст. 219 КПК України. Тобто, на думку сторони захисту, стороною обвинувачення не дотримані строки досудового розслідування, передбачені ст. 219 КПК України, що має наслідком закриття провадження.

Обвинувачені підтримали позицію захисника.

Прокурор заперечував проти закриття провадження.

Заслухавши думку учасників, вивчивши матеріали, проаналізувавши доводи заявленого клопотання, суд вважає, що воно, враховуючи вимоги ст. 350 КПК України може бути вирішене на даній стадії процесу та підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 113 КПК України передбачено, що процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії. Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Положеннями п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК передбачено, що досудове розслідування починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Згідно зазначеної норми дата направлення обвинувального акту до суду є датою закінчення строку досудового розслідування. Тому направлення до суду обвинувального акту повинно бути вчинено під час досудового розслідування, тобто в межах строку досудового розслідування, так як є частиною досудового розслідування. При цьому вказана норма не деталізує, що є направленням обвинувального акту, а саме це дата виготовлення супровідного листа, фактичне направлення його кур`єром або поштою чи дата надходження акту до суду.

Дата направлення до суду обвинувального акту має важливе значення, оскільки пов`язана із набуттям статусу обвинуваченого.

Як вбачається з матеріалів провадження строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0004442 згідно постанови керівника Сумської місцевої прокуратури ОСОБА_7 закінчився 14.02.2017, що припадало на робочий день вівторок.

Однак після закінчення строків досудового розслідування згідно супровідного листа № 86-587-17 від 16.02.2017 обвинувальний акт спрямовано до суду, до суду ж згідно штампу вхідної кореспонденції обвинувальний акт надійшов лише 20.02.2017, тобто поза межами строку досудового розслідування.

Частиною 1 ст. 219 КПК (згідно редакції, яка була прийнята після направлення зазначеного обвинувального акту до суду) визначено, що строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

Частину першу статті 284 доповнено пунктом 10 згідно із Законом № 2147-VIII від 03.10.2017, тобто після завершення досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні та направлення обвинувального акту до суду та ці зміни не мають зворотньої дії в часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення, внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань після введення в дію цих змін (пункт 4 § 2 розділу 4 Закону; із змінами, внесеними згідно із Законом № 720-IX від 17.06.2020).

Таким чином неврегульованою КПК України є ситуація, коли до введення в дію Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 закінчився строк досудового розслідування та обвинувальний акт направлено до суду після закінчення цього строку, зокрема кодекс не врегульовує питання, яке саме рішення повинен прийняти суд.

Відсутність у КПК України норми закону, яка врегульовує питання закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування у справах, по яким відомості про кримінальне правопорушення, внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань до введення в дію Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, ставить у нерівне положення відповідних обвинувачених із обвинуваченими у кримінальних провадженнях, відомості до ЄРДР у яких внесено після введення в дію зазначеного закону, оскільки у такому випадку обвинувачені фактично є позбавленими права на закриття кримінального провадження відносно них у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування та припинення кримінального переслідування відносно них.

Відповідно ч.6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 5 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Частиною 3 ст. 22 Конституції України передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Україна є правовою державою (стаття 1 Конституції України). Відповідно до Основного Закону України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (частина перша статті 3); права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3); права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (стаття 21); права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша статті 55).

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (ст.8 Конституції України).

Цей принцип діє і в КПК. Він відображений у переліку загальних засад кримінального провадження(ст.7 КПК України).

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина 1 ст.8 КПК України).

Визначення поняття верховенства права та його ознаки навів Конституційний Суд України у мотивувальній частині рішення від 02.11.2004 №15-рп/2004.

Верховенство права це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Верховенство права, будучи одним з основних принципів демократичного суспільства, передбачає судовий контроль над втручанням у право кожної людини на свободу.

Отже, з визначення поняття верховенства права та його елементів суд вважає за можливе застосувати аналогію закону та закрити провадження на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України, який був введений в дію Законом № 2147-VIII від 03.10.2017.

Таке застосування аналогії закону на думку суду є однорідним, відповідає завданням та принципам кримінального провадження, не обмежує процесуальних прав учасників процесу.

Зважаючи на викладене суд вважає необхідним застосувати п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування.

Керуючись ст. ст. 219, 284, 350, 369-372, 392 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Клопотання захисника ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження задовольнити.

Кримінальне провадження № 0004442 за обвинуваченням ОСОБА_5 за ст.ст. 190 ч.2, 15 ч.3 190 ч.2 та 186 ч.2 КК України та ОСОБА_6 за ст.ст. 190 ч.2, 309 ч.1 та 358 ч.1 КК України, на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України - закрити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляції через Зарічний районний суд м.Суми до Сумського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1