КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/4780/2023 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника ТОВ «ШИК І БЛИСК» - адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 липня 2023 року, -

за участю:

представника власника майна ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 липня 2023 року задоволено клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 про накладення арешту на майно та накладено арешт в рамках кримінального провадження №0000034 від 14.04.2023 на грошові кошти, що знаходяться на рахунках ТОВ «Шик і блиск» (), відкритих в таких банківських установах:

АТ «ОТП БАНК» (МФО код 300528):

- НОМЕР_1 - валюта українська Гривня;

- НОМЕР_2 - валюта українська Гривня;

- НОМЕР_1 - валюта Долар США;

- НОМЕР_1 - валюта Євро;

АТ «УкрСиббанк» (МФО код 351005):

- НОМЕР_3 - валюта українська Гривня;

- НОМЕР_4 - валюта Євро;

- НОМЕР_5 - валюта Долар США;

- НОМЕР_6 - валюта українська Гривня.

Зупинено видаткові операції по згаданим банківським рахункам, за винятком видаткових операцій по сплаті податків, зборів, інших обов`язкових платежів до державного бюджету, виплати заробітної плати.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник ТОВ «ШИК І БЛИСК» - адвокат ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора у кримінальному провадженні №0000034 від 14.04.2023 про арешт майна.

На обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою.

Апелянт вказує на те, що приймаючи оскаржувану ухвалу слідчий суддя дійшов до висновку, що арештовані грошові кошти набуті кримінально протиправним шляхом та отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Однак дані тези не доведені жодним доказом і ґрунтуються виключно на припущеннях слідства і прокурора. На момент подання клопотання та винесення ухвали у вказаному кримінальному провадженні про підозру жодній особі не повідомлено.

Слідчим суддею не перевірено походження коштів на рахунках, а відтак, твердження, що вони отримані внаслідок кримінального правопорушення, є очевидно безпідставними.

Крім того, відповідно оскаржуваної ухвали, досудовим розслідуванням встановлено період, у який, на думку слідства вчинено злочин - з 01.01.2022 по 31.12.2022, однак слідчим суддею не приділено увагу тому факту, що арештовані рахунки у АТ «ОТП БАНК» відкриті 27.06.2023, в у АТ «УкрСиббанк» відкриті 12.06.2023 та 13.06.2023 (відповідні довідки додаються).

Таким чином, доводи про те, що кошти на вказаних рахунках, є коштами, отриманими від вчинення злочину або є речовими доказами, в розумінні ст. 98 КПК України є безпідставними, оскільки ТОВ «Шик і Блиск» відкрито вказані рахунки у час, який знаходиться поза межами періоду на який вказує орган досудового розслідування. При цьому не деталізовано, яка сума коштів повинна бути арештована.

Вказане свідчить про формальний підхід суду до встановлення відомостей щодо походження коштів на рахунках, стану рахунків і дає підстави стверджувати, що вказана інформація взагалі не перевірялась і докази використання вказаних рахунків з метою вчинення будь-якого злочину у матеріалах провадження відсутні.

Також апелянт вказує на те, що слідчий суддя вбачав доцільним накладення арешту на вказані грошові кошти з підстав збереження такого майна з метою забезпечення спеціальної конфіскації, яка може бути призначена судом за наслідками розгляду судового провадження, в рамках даного кримінального провадження.

Однак вказані доводи слідчого судді є занадто передчасними, оскільки лише у разі доведення стороною обвинувачення вчинення вказаних правопорушень, в межах даного провадження може бути застосована спеціальна конфіскація, за умови, якщо буде доведено винність особи. Однак винність особи може бути доведено лише вироком суду, якого наразі не постановлено і навіть не повідомлено будь-кого про підозру у вчиненні злочину, а тому такий засіб збереження майна є неправомірним, незаконним та необґрунтованим.

Крім того апелянт вказує на те, що судом першої інстанції не враховано правову кваліфікацію кримінального правопорушення, не визначено кола суб`єктів, які можуть нести відповідальність за ст. 212 КК України та майно яких може підпадати спеціальній конфіскації. При цьому ТОВ «Шик і Блиск» не є юридичними особами щодо яких здійснюється кримінальне провадження, а відтак відсутні законні підстави вважати, що юридичними особами набуто грошові кошти внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Більш того, із даного формулювання вбачається, що слідчий суддя уже встановив обставину винуватості вищевказаних юридичних осіб та/чи його посадових осіб у вчиненні кримінального правопорушення, що є грубим порушенням вимог ч. 1 ст. 62 Конституції України.

Слідчим суддею накладено арешт на абсолютно усі грошові кошти, які знаходяться на усіх, без виключення, рахунках Товариства, що повністю заблокувало їх підприємницьку діяльність.

Товариство позбавлене можливості розраховуватись з контрагентами за придбаний товар. Тобто, слідчим суддею не дотримано принципу пропорційності/співмірності і абсолютно не враховано наслідків накладення арешту на усі грошові кошти Товариства, що є грубим порушенням вимог ст. 173 КПК України.

В судове засідання прокурор не з`явився, про дату час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений завчасно та належним чином. Проте від старшого групи прокурорів у кримінальному провадженні - прокурора третього відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , надійшло клопотання про відкладення судового розгляду, у зв`язку з перебуванням у відпустці з 28.08.2023 до 08.09.2023, також останній в даному клопотанні зазначив про те, що він не згоден з поданою апеляційною скаргою.

З урахуванням викладеного, думки представника ТОВ «ШИК І БЛИСК» - адвоката ОСОБА_6 , щодо поданого клопотання прокурора про відкладення судового розгляду, який вважав за можливе провести апеляційний розгляд у відсутність прокурора, колегія суддів з урахуванням вимог ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405 КПК України прийшла до висновку про проведення судового розгляду у відсутність прокурора.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника ТОВ «ШИК І БЛИСК» - адвоката ОСОБА_6 , який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити з наведених у ній підстав, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скаргапредставника ТОВ «ШИК І БЛИСК» - адвоката ОСОБА_6 , не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів, наданих судом першої інстанції, що 07.07.2023 прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна, згідно з яким просив накласти арешт на майно в рамках кримінального провадження №0000034 від 14.04.2023, а саме на грошові кошти, що знаходяться на рахунках ТОВ «Шик і блиск» (), відкритих в таких банківських установах:

АТ «ОТП БАНК» (МФО код 300528):

- НОМЕР_1 - валюта українська Гривня;

- НОМЕР_2 - валюта українська Гривня;

- НОМЕР_1 - валюта Долар США;

- НОМЕР_1 - валюта Євро;

АТ «УкрСиббанк» (МФО код 351005):

- НОМЕР_3 - валюта українська Гривня;

- НОМЕР_4 - валюта Євро;

- НОМЕР_5 - валюта Долар США;

- НОМЕР_6 - валюта українська Гривня.

Також прокурор просив зупинити видаткові операції по згаданим банківським рахункам, за винятком видаткових операцій по сплаті податків, зборів, інших обов`язкових платежів до державного бюджету, виплати заробітної плати.

На обґрунтування вимог даного клопотання прокурор послався на те, що Бюро економічної безпеки України, за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000034 від 14.04.2023 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України.

Відповідно до клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що службові особи ТОВ «Шик і блиск» () в період із 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року, з метою прикриття незаконної діяльності та мінімізації сплати податку на прибуток підприємства, шляхом документального оформлення операцій з реалізації імпортованих товарів через підконтрольних окремих фізичних осіб - підприємців занизили дохід від діяльності, визначений за правилами бухгалтерського обліку на суму 394 719 714 грн, що призвело до заниження сплати податку на прибуток на загальну суму 71 049 549 грн.

Відповідно до наявної податкової інформації встановлено, що ТОВ «Шик і блиск» () для здійснення господарської діяльності та отримання необлікованих безготівкових коштів від реалізації імпортованої продукції кінцевим споживачам через реквізити підконтрольних платників єдиного податку, використовує такі банківські рахунки:

1. АТ «ОТП БАНК» (МФО код 300528):

- НОМЕР_1 - валюта українська Гривня;

- НОМЕР_2 - валюта українська Гривня;

- НОМЕР_1 - валюта Долар США;

- НОМЕР_1 - валюта Євро;

2. АТ «УкрСиббанк» (МФО код 351005)

- НОМЕР_3 - валюта українська Гривня;

- НОМЕР_4 - валюта Євро;

- НОМЕР_5 - валюта Долар США;

- НОМЕР_6 валюта українська Гривня.

На підставі викладеного постановою детектива Бюро економічної безпеки України від 06.07.2023 згадане майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, а тому у зв`язку із необхідністю забезпечення збереження речових доказів та можливої спеціальної конфіскації такого майна, прокурор просив накласти арешт на зазначене майно.

13.07.2023 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва задоволено вказане клопотання прокурора та накладено арешт в рамках кримінального провадження №0000034 від 14.04.2023 на грошові кошти, що знаходяться на рахунках ТОВ «Шик і блиск» (), відкритих у вище зазначених банківських установах.

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження №0000034 від 14.04.2023 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України,слідчий суддя, як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали виходив з наявності передбачених ст. 170 КПК України, підстав для накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на вище зазначених рахунках. Тому, що в судовому засіданні встановлено достатні підстави вважати, що до кримінально-протиправної діяльності, яка досліджується в рамках даного провадження, об`єктивно може бути причетне ТОВ «Шик і Блиск» () в частині заниження сплати податку на прибуток на загальну суму 71 049 549 грн., що підтверджується матеріалами кримінального провадження, в сукупності.

Також в суді встановлено, що постановою детектива Бюро економічної безпеки України від 06.07.2023 згадане майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000034 від 14.04.2023.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були, досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні, можливість спеціальної конфіскації майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також обставини кримінального провадження №0000034 від 14.04.2023 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, можливу причетність до них ТОВ «Шик і Блиск» () в частині заниження сплати податку на прибуток на загальну суму 71 049 549 грн., а тому слідчий суддя обґрунтовано задовольнив вказане клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказівта можливість спеціальної конфіскації майна, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно, з підстав того, що воно відповідає критеріям речових доказів, визначених ст. 98 КПК України.

Слідчим суддею встановлено, що матеріали, долучені прокурором до клопотання, певним чином обґрунтовують наявність правових підстав та розумних підозр вважати, що вказане майно (грошові кошти, що знаходяться на банківських рахунках) може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що вказує на їх відповідність критеріям ст. 98 КПК України та може підлягати спеціальній конфіскації у третіх осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 КПК України, третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи.

Положеннями ч. 1 ст. 96-1 КК України визначено, що спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, полягає у покаранні у вигляді штрафу від п`ятнадцяти тисяч до двадцяти п`яти тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Спеціальна конфіскація відповідно до ч. 1 ст. 96-2 КК України, застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно:

1) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави;

4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Частиною десятою статті 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому КПК України порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна оскільки незастосування заходу забезпечення кримінального провадження (арешт майна) із забороною розпоряджатися ним може привести до настання наслідків, які можуть перешкодити встановлення всіх обставин скоєння кримінального правопорушення та встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи чи юридичної особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. ст. 132, 170, 173 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Всі інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК Україниарешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу, з доповненнями - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 липня 2023 року, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника ТОВ «ШИК І БЛИСК» - адвоката ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4