Справа № 341/1830/22
Провадження № 11-кп/4808/199/23
Категорія ст. 185 ч. 4 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано - Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Галицького районного суду від 02 лютого 2023 року, відносно ОСОБА_8 за ст. 185 ч.4 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Поплавники, Галицького району, Івано - Франківської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , вважає вирок суду від 02 лютого 2023 року незаконним та необґрунтованим, оскільки суд першої інстанції призначив йому надто суворе покарання. Зазначає, що свою вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв у розкритті злочину.

Просить змінити вирок Галицького районного суду від 02.02.2023 року та зменшити йому іспитовий строк призначений судом першої інстанції.

Вироком суду від 02.02.2023 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.4 КК України та призначено йому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 3 роки.

На підставі ст. 76 ч.1 п.п.1,2,ч.2 п.2 КК України зобов`язано ОСОБА_8 : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що 25.10.2022 приблизно о 11 год. 40 хв. ОСОБА_8 , будучи у м. Галич Івано-Франківського району, з метою придбання товарно-матеріальних цінностей, зайшов у магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований у вказаному населеному пункті по АДРЕСА_2 та перебуває в суборенді приватного підприємця ОСОБА_9 .

Під час перебування у вказаному торговому закладі у ОСОБА_8 , виник умисел на таємне викрадення окремих роздрібних товарів побутового вжитку.

ОСОБА_8 діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до одного із стелажів з товарно-матеріальними цінностями, з якого взяв навісний металевий замок, закупівельною вартістю 119 грн. 90 коп., одну колоду гральних карт за ціною 17 грн. 90 коп., набір 4-х металевих стаканів у чохлі чорного кольору за 119 грн. 90 коп. та ліхтарик на голову вартістю 169 грн. 90 коп., які поклав до кишені своєї куртки і таким чином таємно викрав їх.

З вказаним товаром ОСОБА_8 пройшов повз касу і, не здійснивши оплати за викрадені товарно-матеріальні цінності, вийшов з приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та у подальшому розпорядився ним на власний розсуд, чим заподіяв фізичній особі - підприємцю ОСОБА_9 майнову шкоду на суму 427 гривень 60 копійок.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 , підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити, а вирок суду змінити та призначити йому більш м`яке покарання;

- прокурор з приводу поданої апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 заперечив, просив залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вирок суду, слід залишити без змін, з наступних підстав.

Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 370 КПК України, тобто є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 розглянуто в порядку ст.349 ч.3 КПК України, де судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, оскільки під час судового розгляду в суді першої інстанції обвинувачений правильно зрозумів зміст обставин кримінального провадження, і у зв`язку із повним визнанням вини, вважав недоцільним дослідження в судовому засіданні доказів, зібраних на досудовому розслідуванні, і що в подальшому він не матиме права оскаржити фактичні обставини кримінального провадження в апеляційному порядку. Інші учасники судового розгляду проти цього не заперечили.

Колегія суддів не вбачає порушень проведення судом судового розгляду в порядку ст.349 ч.3 КПК України, а тому вирок суду у цій частині не переглядатиметься судом апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст. 404 ч.1 КПК України.

Висновок суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у таємному викрадені чужого майна (крадіжці), вчиненому в умовах воєнного стану та про кваліфікацію таких дій обвинуваченого за 185 ч.4 КК України за обставин, викладених у вироку - є обґрунтованим.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 наведені в апеляційній скарзі з приводу того, що судом першої інстанції при призначенні йому покарання було не в повній мірі враховано всі пом`якшуючі обставини та призначено надто суворе покарання, на думку колегії суддів є безпідставними та необґрунтованими.

Так, як призначаючи покарання обвинуваченому суд першої інстанції, дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання і врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання в силу ст. 66, 67 КК України.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що судом першої інстанції визнано обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого: визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданих збитків.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Окрім цього, колегія суддів враховує дані на особу обвинуваченого, зокрема те, що обвинувачений на обліку в лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, по місцю проживання характеризується позитивно, являється особою раніше не судимою.

Тому на думку колегії суддів, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 наведені в апеляційній скарзі про те, що судом не враховано пом`якшуючі обставини є безпідставними, оскільки всі переліченні ним в апеляційній скарзі пом`якшуючі обставини були враховані судом першої інстанції при призначенні йому покарання.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції врахувавши характеризуючі дані на особу обвинуваченого, обставини які пом`якшують покарання ОСОБА_8 прийшов до висновку про можливість призначення йому покарання за ст. 185 ч.4 КК України не пов`язаного з позбавленням волі, із застосуванням ст. 75 КК України.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_8 є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання, виходячи з вимог ст. 50 КК України.

Таким чином, під час апеляційного розгляду не встановлено апеляційних підстав, передбачених ст. 409 КПК України для зміни вироку суду першої інстанції, так як суд призначив покарання, яке відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 слід залишити без задоволення, а вирок Галицького районного суду від 02 лютого 2023 року без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Галицького районного суду Івано - Франківської області від 02 лютого 2023 року щодо ОСОБА_8 за ст. 185 ч.4 КК України - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5