УХВАЛА

Іменем України

справа № 542/1070/21 провадження № 1-кп/542/5/23

25 травня 2023 року смт Нові Санжари

Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_7 ,ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.04.2020 за № 0000208 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 27, частиною 3 статті 15, частиною 5 статті 185, частиною 3 статті 27, частиною 5 статті 185 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 27, частиною 3 статті 15, частиною 5 статті 185, частиною 2 статті 27, частиною 5 статті 185 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 27, частиною 3 статті 15, частиною 5 статті 185, частиною 2 статті 27, частиною 5 статті 185 КК України,

в с т а н о в и в :

В провадженні Новосанжарського районного суду Полтавської області перебуває вказане кримінальне провадження.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченим строку дії застосованих щодо них запобіжних заходів.

В обгрунтування клопотань прокурор зазначив, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 27, частиною 3 статті 15, частиною 5 статті 185, частиною 2 статті 27, частиною 5 статті 185 КК України.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 27, частиною 3 статті 15, частиною 5 статті 185, частиною 2 статті 27, частиною 5 статті 185 КК України.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених частиною 3 статті 27, частиною 3 статті 15, частиною 5 статті 185, частиною 3 статті 27, частиною 5 статті 185 КК України.

У своїх клопотаннях прокурор також посилався на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченими інкримінованих їм кримінальних правопорушень.

Зазначив про необхідність продовження строку запобіжних заходів, оскільки не зменшилися та продовжують існувати ризики, які дають підстави вважати, що обвинувачені можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Посилався на наявність ризиків, а саме:

-переховування від суду з метою уникнення відповідальності за вчинені ними кримінальні правопорушення, на що вказує їх обізнаність про покарання, яке загрожує і вказує на те, що вони можуть свідомо з цього приводу уникати відповідальності за скоєні ними кримінальних правопорушень;

-незаконний вплив на інших обвинувачених, потерпілих та свідків у кримінальному провадженні з метою зміни показів на їх користь, що унеможливить якісне проведення судового розгляду, оскільки обвинуваченим відоме їхнє місце проживання;

-вчинення іншого кримінального правопорушення,

-перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

У судовому засіданні прокурор підтримав вказані клопотання, пояснення надав аналогічні, викладеним у ним.

Обвинувачений ОСОБА_5 проти задоволення клопотання не заперечував та його захисник- адвокат ОСОБА_7 підтримав позицію свого підзахисного.

Обвинувачений ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання. Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_9 заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що клопотання прокурора є необгрунтованим, в свою чергу, обвинувачений ОСОБА_6 жодного разу не порушував застосований щодо нього запобіжний захід, виконував покладені на нього процесуальні обов`язки належним чином. Просив відмовити у задоволенні клопотання.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання, а його захисник адвокат ОСОБА_8 вказав, що у зв`язку з тривалим розглядом кримінального провадження до обвинуваченого можна було б застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. Зазначив, що прокурором не надано до суду жодних доказів на підтвердження обгрунтованості заявленого клопотання. Вказав, що прокурор просить застосувати строк дії запобіжного заходу - 60 діб, що не передбачено положеннями КПК України, а саме: статтями 196, 199 КПК України, тобто прокурор у своєму клопотанні виходить за межі чинного КПК. Просив відмовити у задоволенні клопотання.

Представник потерпілої особи ТзОВ «Торговаий Дім «Міст Експрес» у вирішенні клопотань покладалась на розсуд суду.

Дослідивши подані клопотання, заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 333 КПК заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Запобіжними заходами є: особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою (ч. 1 ст. 176 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 179 КПК України, особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Частиною 4 статті 202 КПК України визначено, що з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Загальні правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження визначені у ст. 132 КПК України.

Так, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора, може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням (ч. 3 ст. 132 КПК України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Положеннями ст. 186 КПК України визначено, що клопотання про застосування або зміну запобіжного заходу розглядається слідчим суддею, судом невідкладно, але не пізніше сімдесяти двох годин з моменту фактичного затримання підозрюваного, обвинуваченого або з моменту надходження до суду клопотання, якщо підозрюваний, обвинувачений перебуває на свободі, чи з моменту подання підозрюваним, обвинуваченим, його захисником до суду відповідного клопотання.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина 1 статті 177 КПК).

Отже, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення дієвості кримінального провадження, тобто досягнення його завдань.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК).

Разом з тим, продовження строку дії обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, здійснюється в порядку, передбаченому ст. 199 КПК. Суд має право продовжити строк дії відповідних обов`язків лише у разі, якщо прокурор доведе, що заявлені ним ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують подальше застосування таких обов`язків.

При цьому, ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає належного обгрунтування того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Щодо обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 04 квітня 2023 року було застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, який закінчується 31 травня 2023 року.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_4 ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 04 квітня 2023 року було продовжено строк дії обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України строком до 31 травня 2023 року.

Слід зазначити, що при розгляді клопотань прокурора судом не надається оцінка наявності обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки в силу положень частини другої статті 42 Кримінального процесуального кодексу України ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 наразі перебувають у статусі обвинувачених і оцінку обґрунтованості підозри щодо них раніше надавали слідчі судді в межах здійснення судового контролю.

Судом встановлено, що ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачені можуть вчинити дії, передбачені п.п. 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України, які наведені в ухвалі Новосанжарського районного суду Полтавської області 04 квітня 2023 року та існування яких стало підставою для застосування до обвинувачених запобіжного заходу, на даний час не зменшилися, виходячи з наступного.

Щодо ризику переховування від суду.

Ризик переховування обвинувачених від суду продовжує існувати та обумовлений тяжкістю ймовірного покарання та суворістю можливого вироку (кримінальні правопорушення, інкриміновані обвинуваченим є особливо тяжкими злочинами, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна).

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності певної особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від суду.

Наведена обставина у виді безальтернативності та тяжкості покарання, на переконання суду, сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинувачених переховуватися від суду.

Таким чином, судом встановлена актуальність продовження існування ризику можливого переховування обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 від суду, що обумовлює необхідність застосування запобіжного заходу, спрямованого на мінімізацію такого ризику.

При цьому необхідно зауважити, що позиція суду ґрунтується на принципі презумпції невинуватості та не ставить метою передбачити можливе покарання за інкриміновані обвинуваченим злочини.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що наразі продовжує існувати ризик переховування від суду.

Щодо ризику незаконного впливу на свідків.

Оцінюючи вірогідність існування вказаного ризику суд виходить із передбаченої кримінальним процесуальним законом процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні.

Зокрема, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні. Тобто вплив на свідків можливий як на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, так і на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від цих осіб та їх дослідження судом.

До того ж, під час виконання вимог ст. 290 КПК України стороні захисту у повному обсязі було відкрито матеріали досудового розслідування, у зв`язку з чим обвинуваченим став відомий зміст показань свідків, якими прокурор має намір доводити пред`явлене обвинувачення.

Зазначене дає підстави обґрунтовано припускати ймовірність незаконного впливу з боку обвинувачених безпосередньо або через знайомих їм осіб на свідків з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними свідчень, тому встановлена судом заборона спілкування з цими особами може слугувати важливим фактором для запобігання ризику впливу на цих осіб.

З огляду на вищевикладене, а також приймаючи до уваги ту обставину, що допит свідків у даному кримінальному провадженні ще не розпочато, суд приходить до висновку, що ризик незаконного впливу на свідків не зменшився та продовжує існувати, що обумовлює необхідність застосування до обвинувачених запобіжного заходу з метою запобігання цьому ризику.

Разом з цим суд не вважає, що прокурором обґрунтовано наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачені можуть перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення. Наведені у клопотанні твердження прокурора, на думку суду, мають абстрактний характер і являють собою нічим не підтверджені припущення.

Водночас, судом при вирішенні питання щодо застосування запобіжних заходів враховано наявність обставин, що визначені ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 кримінальних правопорушень; тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання їх винними у пред`явленому обвинуваченні.

Таким чином, необхідність продовження застосування щодо обвинувачених запобіжних заходів є обгрунтованою.

За приписами частини 3 статті 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

З огляду на ту обставину, що особисте зобов`язання по своїй суворості є найбільш м`яким запобіжним заходом, питання щодо застосування відносно обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів не вирішується.

Оцінюючи можливість застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_4 іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, суд, використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, в тому числі особиста порука та зобов`язання не зможуть запобігти визначеним ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, буде недостатнім для забезпечення виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків та для запобігання реалізації ним встановлених ризиків переховування від суду та/або впливу на свідків у провадженні. Ця позиція суду обґрунтовується сукупністю усіх без винятку обставин, наведених раніше у цій ухвалі, з урахуванням відомостей про особу обвинуваченого.

При цьому, обов`язки, які суд, вважає за необхідне покласти на обвинувачених пов`язані з певними обмеженнями (прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатися з населеного пункту, в якому проживає та зареєстрований обвинувачений без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування із свідками та іншими обвинуваченими у кримінальному провадженні).

На переконання суду, застосовані до обвинувачених запобіжні заходи та покладені на них обов`язки не вступають в суперечність з гарантіям, передбаченим статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є пропорційними, співмірними та такими, що не становлять надмірний тягар, у зв`язку з чим їх застосування відповідає п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України.

Правомірність застосування таких обмежень, на переконання суду, обгрунтовується тяжкістю покарання, що загрожує обвинуваченим, вагомістю зібраних у кримінальному провадженні доказів, актуальністю встановлених судом ризиків.

Водночас, надаючи оцінку доводам сторони захисту, суд зауважує, що стороною захисту не спростовано ту обставину, що встановлені попередньою ухвалою ризики зменшилися чи перестали існувати.

Належне виконання обвинуваченими своїх процесуальних обов`язків свідчить про те, що застосовані до них запобіжні заходи та визначена сума застави є такими, що достатньою мірою гарантують виконання покладених на них процесуальних обов`язків та забезпечують належну поведінку у кримінальному провадженні та, в свою чергу, не можуть слугувати підставою для скасування чи пом`якшення обраних раніше запобіжних заходів.

На переконання суду, висновки сторони обвинувачення щодо причетності обвинувачених до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень не є явно необгрунтованими чи очевидно недопустимими, тому суд дійшов висновку про доведеність стороною обвинувачення клопотань тією мірою, щоб виправдати застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Суд уважно ставиться до того, що з плином часу продовжуване застосування запобіжного заходу потребує більшого обґрунтування і що сторона обвинувачення повинна надавати додаткові підстави щодо цього питання.

Однак, при цьому суд вважає релевантним посилання на практику Європейського суду з прав людини щодо питання продовжуваного тримання під вартою. Так, у справах «W. проти Швейцарії», «Лабіта проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Враховуючи висновки суду щодо наявності визначених законом підстав для продовження строку дії застосованих до обвинувачених запобіжних заходів, суд дійшов висновку про те, що інтереси суспільства у забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинувачених переважають інтереси забезпечення поваги до їх особистої свободи.

Разом з тим, суд вважає необгрунтованим посилання захисника ОСОБА_8 щодо неможливості задоволення клопотання прокурора у зв`язку з невірним, на його думку, зазначенням строку дії запобіжного заходу.

Так, підстави для відмови у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу чітко визначені ч. 2 ст. 194 КПК України. Наявність таких підстав під час розгляду клопотання судом не встановлено. Натомість, суд вправі, керуючись положеннями ч. 7 ст. 194 КПК України самостійно визначити строк дії обов`язків, покладених на обвинувачених у зв`язку із застосуванням щодо них запобіжного заходу та не обмежений позицією сторони обвинувачення щодо цього питання.

З урахуванням наведених у даній ухвалі висновків суду щодо наявності підстав для продовження застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , суд не вбачає за можливе змінити щодо нього запобіжний захід у виді застави на особисте зобов`язання, в тому числі, з підстав, наведених захисником в судовому засідані.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зауважити, що відповідно до положень ч. 5 ст. 616 КПК України, за клопотанням обвинуваченого, суд має право ухвалити рішення про зміну запобіжного заходу у вигляді застави на особисте зобов`язання, якщо відповідне клопотання обгрунтовується бажанням використати кошти, передані в заставу (в повному обсязі або частково), для внесення на спеціальні рахунки Національного банку України для цілей оборони України.

З урахуванням зазначених у даній ухвалі обставин, клопотання прокурора про застосування щодо обвинувачених запобіжних заходів підлягають задоволенню.

З огляду на положення частини сьомої статті 194 Кримінального процесуального кодексу України у зв`язку із застосуванням щодо обвинувачених запобіжних заходів, суд покладає на них визначені ст. 194 КПК України обов`язки у межах строку, визначеного ч. 7 вказаної норми - до 21 липня 2023 року.

При цьому, суд при застосуванні щодо обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 запобіжних заходів та покладення на них обов`язків, визначених ст. 194 КПК України враховує, що на території України діє воєнний стан.

Станом на день розгляду клопотання поточна ситуація, яка склалась у регіоні не свідчить про відсутність небезпеки життю та здоров`ю учасників кримінального провадження у зв`язку із збройною агресією російської федерації. Так, по території Полтавської області завдаються ракетні удари, часто лунають повітряні тривоги та зберігається загроза нанесення ракетних ударів в майбутньому.

Крім того, суд зауважує, що відповідно до положень ст. 17, 65 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

У зв`язку з цим, обов`язок захищати незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України в умовах повномаштабної збройної агресії російської федерації проти народу України набуває найвищого пріоритету, а тому суд, застосовуючи щодо обвинувачених запобіжні заходи, вважає, що виконання зазначеного обов`язку обвинуваченими не може ставитися у залежність від застосованих щодо них запобіжних заходів, з огляду на що вважає за необхідне забезпечити обвинуваченим можливість реалізувати зазначений обов`язок шляхом надання відповідного дозволу.

З огляду на викладене, а також керуючись рекомендаціями Ради суддів України від 02.03.2022 щодо роботи судів в умовах воєнного стану, приймаючи до уваги необхідність брати на себе відповідальність, напрацьовувати відповідну судову практику, виходячи з реалій воєнного часу та необхідності дотримання загальних засад кримінального провадження, суд вважає за необхідне дозволити обвинуваченим ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 залишити місце проживання, зазначене в даній ухвалі суду за умови неможливості залишатися у населеному пункті за місцем проживання, зумовленої режимом воєнного стану чи у випадку загрози здоров`ю, життю та безпеці, виходячи з поточної ситуації у відповідному регіоні, стану ведення воєнних дій, або на випадок захоплення населеного пункту чи безпосередньої загрози його захоплення, або ведення активних бойових дій, а також з метою надання можливості залучитися до протистояння збройній агресії російської федерації проти народу України, зокрема, шляхом вступу до лав Збройних Сил України чи до підрозділу Територіальної Оборони з обов`язковим повідомленням про це суд протягом 72 годин із зазначенням нової адреси місця перебування.

Керуючись статтями 131-132, 176, 177, 178, 181, 186, 194, 201, 331 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук Полтавської області, українця, громадянина України, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України:

1) прибувати до суду за першою вимогою;

2) не відлучатися із населеного пункту Полтавська область, м. Кременчук, в якому він проживає та зареєстрований без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

4) утримуватися від спілкування із свідками та іншими обвинуваченими у кримінальному провадженні.

Обвинуваченому ОСОБА_5 повідомити про покладені на нього обов`язки та роз`яснити, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Строк дії ухвали про застосування особистого зобов`язання щодо ОСОБА_5 встановити до 21 липня 2023 року включно.

Ознайомити та вручити обвинуваченому ОСОБА_5 копію ухвали негайно після її оголошення.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу задовольнити.

Продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кременчук Полтавської області, українця, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 - запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України:

1)прибувати за кожною вимогою суду;

2)не відлучатися із населеного пункту Полтавська область, м. Кременчук, в якому він проживає та зареєстрований без дозволу суду;

3)повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

4)утримуватися від спілкування із свідками та іншими обвинуваченими у кримінальному провадженні.

Обвинуваченому ОСОБА_6 повідомити про покладені на нього обов`язки та роз`яснити, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Строк дії ухвали про застосування особистого зобов`язання щодо ОСОБА_6 встановити до 21 липня 2023 року включно.

Ознайомити та вручити обвинуваченому ОСОБА_6 копію ухвали негайно після її оголошення.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку дії обов`язків задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцю м. Кременчук Полтавської області, українцю, громадянину України, раніше не судимому, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_4 , строк дії обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожним викликом до суду;

-не відлучатися із населеного пункту Полтавська область, м. Кременчук, в якому він проживає та зареєстрований без дозволу суду;

- утримуватися від спілкування із свідками та іншими обвинуваченими у кримінальному провадженні.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 КПК України.

Строк дії ухвали в частині продовження ОСОБА_4 строку дії зазначених обов`язків встановити до 21 липня 2023 року включно.

Ознайомити та вручити обвинуваченому ОСОБА_4 копію ухвали негайно після її оголошення.

За умови неможливості залишатися за місцем проживання, зумовленої режимом воєнного стану чи у випадку загрози здоров`ю, життю та безпеці, виходячи з поточної ситуації у відповідному регіоні, стану ведення воєнних дій, або на випадок захоплення населеного пункту чи безпосередньої загрози його захоплення, або ведення активних бойових дій, а також з метою надання можливості залучитися до протистояння збройній агресії росії проти народу України, зокрема, шляхом вступу до лав Збройних Сил України чи до підрозділу Територіальної Оборони, дозволити ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 залишити місце проживання з обов`язковим повідомленням про це суд протягом 72 годин із зазначенням нової адреси місця перебування.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурорів, що входять до складу групи прокурорів у даному кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з дня її оголошення.

Суддя Новосанжарського районного суду

Полтавської області ОСОБА_1 .

Повний текст ухвали оголошено о 09 год 40 хв 30 травня 2023 року.