Провадження № 1-кп/521/1505/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2023 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі кримінальне провадження N 000546 від 15.04.2023 року щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Котловина, Ренійського району, Одеської області, ІПН № НОМЕР_1 , із середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого:

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

- прокурора Малиновської окружної прокуратури ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи тричі притягнутим до адміністративної відповідальності з обставин спричинення психологічного та фізичного насильства стосовно особи, з якою спільно проживають однією сім`єю, а саме з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на шлях виправлення не став, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи їх суспільні наслідки і бажаючи настання таких наслідків, продовжив вчиняти психологічне насильство відносно ОСОБА_6 , яке виражалось у словесних образах, погрозах, залякуванні, приниженні.

Мотив вчинення даного кримінального правопорушення ОСОБА_3 відносно потерпілої ОСОБА_6 , полягає у спричиненні останній психологічних та моральних страждань.

Зокрема, 28 липня 2022 року, 10 лютого 2023 року, 25 березня 2023 року, ОСОБА_3 знаходячись за місцем свого мешкання, а саме по АДРЕСА_3 , розпочинав конфлікти з особою з якою спільно проживають однією сім`єю, а саме з ОСОБА_6 , та вчиняв психологічне та фізичне домашнє насильство, що проявилось у словесних образах потерпілої, висловлюванні на її адресу нецензурних слів, принижуванні честі та гідності, погроз, штовханням, та тим самим завдав шкоди психічному та психологічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_6 у зв`язку із чим, відносно ОСОБА_3 , було складено адміністративні протоколи, та в подальшому ОСОБА_3 був притягнутий, відповідно рішень Малиновського районного суду м. Одеси, до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КпАП України.

Так, 14 квітня 2023 року, приблизно о 20 годині 00 хвилин, більш точний час у ході не встановлено, ОСОБА_3 знаходячись за місцем свого мешкання, а саме по АДРЕСА_3 , розпочав конфлікт з особою з якою спільно проживають однією сім`єю, а саме з ОСОБА_6 , з якою перебуває у сімейних відносинах, вчинив психологічне насильство відносно останньої, що проявилось у словесних образах потерпілої, висловлюванні на її адресу нецензурних слів, принижування честі та гідності, погроз, тим самим завдав шкоди психологічному здоров`ю потерпілої.

Таким чином, внаслідок своїх злочинних дій, ОСОБА_3 вчинив відносно потерпілої ОСОБА_6 , психологічне насильство, що призвело до змін в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню її як особистості. У зв`язку із чим, потерпілій ОСОБА_6 завдані психологічні, моральні страждання.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України визнав повністю та пояснив, що він в дійсності вчиняв насильство психологічного характеру щодо своєї колишньої співмешканки. Обвинувачений підтвердив, що тричі притягався до адміністративної відповідальності за вчинене домашнє насильство відносно потерпілої. 14 квітня 2023 року, приблизно об 20:00 години між ними знов відбулася сварка, він ображав потерпілу, висловлювався на її адресу нецензурними словами, погрожував. Жалкує про вчинене. Більше такого робити не буде та просить суворо не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав свою винність у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, та у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України при дослідженні доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюється, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження змісту цих обставин, встановивши чи не має сумніву у добровільності їх позицій, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд користуючись правом, наданим ч. 3 ст. 349 КПК України і відсутністю заперечень учасників судового провадження, вважає достатнім обмежитись допитом обвинуваченого, потерпілої та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 ..

Це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації N 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Таким чином, суд допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого в їх сукупності, вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України при обставинах, викладених в обвинувальному акті, повністю доведеною.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності суд приходить висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 правильно кваліфіковано за ст. 126-1 КК України, а саме: у вчиненні домашнього насильства, тобто умисного систематичного вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою останній перебував у сімейних відносинах.

Так, санкція ст. 126-1 КК України передбачає покарання у виді громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років, або позбавленням волі на строк до двох років.

Згідно ч. 4 ст. 12 КК України - нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України вчинене обвинуваченим ОСОБА_3 , є нетяжким злочином.

При призначенні обвинуваченому покарання суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" із змінами та доповненнями та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, врахуванні ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 згідно ст. 66 КК України (в редакції 2001 року), суд відносить - щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно ст. 67 КК України (в редакції 2001 року), суд не вбачає.

У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року N 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" (із змінами) звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. При цьому, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Основної частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

У справі "Бакланов проти Росії" (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі "Фрізен проти Росії" (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що "досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним". У справі "Ізмайлов проти Росії" (п. 38 Рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що "для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити "особистий надмірний тягар для особи".

При призначенні обвинуваченому покарання суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості; дані про особу обвинуваченого, а саме: обвинувачений в силу ст.89 КК України, судимості не має, має місце постійного проживання, місце проживання, щиро покаявся, позицію потерпілої, думку прокурора щодо міри покарання обвинуваченому, а саме: призначення у виді обмеження волі із застосуванням ст. 75, 76 КК України та вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 без обмеження волі або позбавлення волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, а тому суд вважає, що належним та достатнім є призначення обвинуваченому покарання буде у виді обмеження волі в межах санкції статті КК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином, враховуючи тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, особу винного, беручи до уваги обставини, які пом`якшують покарання, а саме те, що він щиро покаявся, беручи до уваги думку потерпілої, думку прокурора, який вважав можливим звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд доходить висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, тобто прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

А відтак, на підставі викладеного суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченому потрібно призначити у виді обмеження волі, але із застосуванням ст. 75 ч. 1 КК України, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, одночасно поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, які сприятимуть його виправленню, оскільки таке покарання, на думку суду, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів "рівних можливостей" та "справедливого судового розгляду", встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Відповідно до ч. 3 ст. 76 КК України нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом пробації за місцем проживання, роботи, або навчання засуджених.

Що стосується початку відбування покарання, то суд в даному випадку керується п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" № 7 від 24 жовтня 2003 року, згідно з яким іспитовий строк обчислюється з дня постановлення вироку незалежно від того, судом якої інстанції застосовано ст. 75 КК України (2001 року).

Призначаючи покарання, суд також враховує і принцип гуманізації відповідальності при призначенні покарання, який повинен бути застосований виходячи із засад визначених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Справедливість покарання полягає насамперед у тому, що воно має відповідати загальнолюдським цінностям, моральним устоям суспільства, переконувати громадян у правильності судової політики.

Тобто, визначене покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень і відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання.

Цивільний позов по справі відсутній.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Речові докази по справі відсутні.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 ( два) роки.

У відповідності до ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі з іспитовим строком один рік, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності до ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 обов`язки - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Контроль за поведінкою засудженого покласти на уповноважені органи з питань пробації за місцем його проживання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирався.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд міста Одеси протягом тридцяти діб з моменту його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою - з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили. Судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1