Справа №639/2824/23
Провадження № 1-в/639/1162/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2023 року м.Харків

Слідчий суддя Жовтневого районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання слідчого СВ ВП № 1 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 по кримінальному провадженню, внесеному 21.02.2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000258 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Первомайське Первомайського р-ну Харківської області, громадянина України, не одруженого, з базовою загальною середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ ВП №1 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 звернулася до слідчого судді з клопотанням, яке погоджене з прокурором Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України.

В мотивування свого клопотання слідча посилається на те, що ОСОБА_4 , вчинив злочин проти власності у період воєнного стану, поширеного на території України, де підрозділи збройних сил та інших військових формувань Російської Федерації продовжують агресивну війну проти України та повномасштабне вторгнення в Україну з метою зміни меж території або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, будучи обізнаними про Указ Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України № 2102-ІХ від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», за наступних обставин:

Так, ОСОБА_4 , у середині березня 2022 року, у денну пору доби, більш точний час в ході досудового розслідування встановити виявилось не можливим, разом зі своїм товаришем ОСОБА_6 , перебували за місцем їх спільного тимчасового мешкання у приватному домоволодінні ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з проведенням ними ремонтних робіт у вказаному будинку.

Саме в той час у ОСОБА_4 разом із ОСОБА_6 виник єдиний злочинний протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення майна, належного ОСОБА_7 , а саме: морозильної напольної камери марки «UGUR» моделі UDD 400 SC, білого кольору, з наліпками зеленого кольору та червоного кольору написами, яка знаходилась в коридорі вищевказаного будинку.

Реалізуючи свій спільній з вказаною особою протиправний умисел, спрямований на таємне заволодіння чужим майном, переслідуючи корисливі мотиви, з метою наживи, усвідомлюючи протиправність свого діяння, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді завдання майнової шкоди потерпілому ОСОБА_7 , скориставшись тим, що власник домоволодіння відсутній, використовуючи ту обставину, що за їх діями ніхто не спостерігає та не може завадити доведенню спільного злочинного умислу до кінця, таємно, шляхом вільного доступу, ОСОБА_4 разом із ОСОБА_6 , заволоділи морозильною напольною камерою марки «UGUR» моделі UDD 400 SC, білого кольору, з наліпками зеленого кольору та червоного кольору написами, вартістю 4533 грн. 34 коп, яка належала ОСОБА_7 .

Таким чином ОСОБА_4 та ОСОБА_6 виконали всі дії, які вважали за необхідне, спрямовані на заволодіння чужим майном та в подальшому розпорядились викраденим на власний розсуд.

В результаті протиправного діяння ОСОБА_4 з ОСОБА_6 завдали потерпілому ОСОБА_7 матеріальної шкоди на суму 4533 грн. 34 коп., що підтверджено висновком судово-товарознавчої експертизи № 683М 24.06.2023.

Своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення-злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

Крім того, ОСОБА_4 , відчуваючи безкарність за раніше вчинений злочин, вчинив новий корисливий злочин за наступних обставин:

Так, ОСОБА_4 , наприкінці квітня 2022 року, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, у денну пору доби, разом зі своїм товаришем ОСОБА_6 , перебував за місцем свого тимчасового мешкання у приватному домоволодінні ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з проведенням ними ремонтних робіт у вказаному будинку.

Саме в той час у нього разом з ОСОБА_6 виник єдиний злочинний протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення майна, належного ОСОБА_7 , а саме: електричного двигуна від бетономішалки (в зборі) «agrimotor», 1000 Вт/220В, який перебував на території приватного домоволодіння за вищевказаною адресою.

Наприкінці квітня 2022 року, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, у денну пору доби, ОСОБА_4 разом з ОСОБА_8 , за попередньою змовою групою осіб, діючи умисно, повторно, у період воєнного стану, реалізуючи свій спільний з вказаною особою протиправний умисел, спрямований на таємне заволодіння чужим майном, переслідуючи корисливі мотиви, з метою наживи, усвідомлюючи протиправність свого діяння, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді завдання майнової шкоди потерпілому ОСОБА_7 , скориставшись тим, що власник домоволодіння відсутній, використовуючи ту обставину, що за їх діями ніхто не спостерігає та не може завадити доведенню спіьного злочинного умислу до кінця, таємно, шляхом вільного доступу, заволоділи електричним двигуном від бетономішалки (в зборі) «agrimotor», 1000 Вт/220В, вартістю 1267 грн. 47 коп., належним ОСОБА_7 .

Таким чином ОСОБА_4 та ОСОБА_6 виконали всі дії, які вважали за необхідне, спрямовані на заволодіння чужим майном та в подальшому розпорядились викраденим на власний розсуд.

В результаті протиправного діяння, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , завдали потерпілому ОСОБА_7 матеріальної шкоди на суму 1267 грн. 47 коп., що підтверджено висновком судово-товарознавчої експертизи № 683М від 24.06.2023.

Своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення-злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

Слідчий у своєму клопотанні вказує, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні умисних корисливих тяжких злочинів за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, тому з метою забезпечення кримінального провадження та запобігання спробам останнього вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватися від органів досудового розслідування, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, що свідчить про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, вважає доцільним обрати йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримала з підстав, викладених у ньому, просила обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 строком на 60 днів.

Підозрюваний ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання слідчого та просив застосувати відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши надані до суду докази, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Судовим розглядом встановлено, що у провадженні СВ ВП №1 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000258 від 25.03.2023 року, з попередньою правовою кваліфікацією за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

30.06.2023 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_4 підозри підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, як окремо так і у їх сукупності, а саме:

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від

від 24.03.2023;

- протоколом огляду місця події від 24.03.2023;

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 від 25.03.2023;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 04.04.2023;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 17.05.2023;

-протоколом огляду місця події від 05.06.2023;

-протоколом огляду предмета від 05.06.2023;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 25.05.2023;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання від 03.06.2023;

-протоколом додаткового допиту потерпілого ОСОБА_7 від

15.06.2023;

-висновком судово-товарознавчої експертизи № 683М від 24.06.2023;

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України та, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Відповідно до позиції ЄСПЛ, відображену у пункті 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, п. 32, Series A, N 182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

При дослідженні доданих до клопотання доказів, слідчий суддя вважає, що є обґрунтованим заявлений прокурором ризик переховування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування, зважаючи на тяжкість покарання (від 5 до 8 років позбавлення волі), яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні даного злочину. Згідно з правовою позицією ЄСПЛ, небезпека ризику переховування від органів досудового розслідування і суду може вимірюватися суворістю можливого покарання лише в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи та інше.

Водночас, в клопотанні не наведено жодних реальних обставин, які б свідчили про наявність ризиків впливу на свідків і потерпілого та вчинення іншого кримінального правопорушення, також не вказано конкретних дій підозрюваного, які він вчиняв з цією метою.

При цьому стороною обвинувачення не вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_4 більш м*якого запобіжного заходу, не пов*язаного з позбавленням волі, а також не обґрунтовано, які саме обставини об`єктивно свідчать про недостатність застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні,.

Оцінюючи сукупність обставин, які визначені ст. 178 КПК України, слідчим суддею при обранні запобіжного заходу враховується: вагомість наявних доказів, досліджених в судовому засіданні; тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному; дані про особу останнього.

У судовому засіданні ОСОБА_4 пояснив, що він зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , вину свою визнає повністю, співпрацює зі слідством, раніше не судимий, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває.

Таким чином, оцінюючи в сукупності усі вищенаведені обставини, беручи до уваги наявність постійного місця проживання, відсутність в матеріалах справи даних, які б негативно характеризували ОСОБА_4 за місцем проживання, слідчий суддя дійшов висновку про достатніcть підстав для переконання про можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Виходячи із практики Європейського суду з прав людини, суди, перевіряючи законність та обґрунтованість продовження тримання заявниці під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину (справа «Мамедова проти Росії»).

При цьому слідчий суддя враховує, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі, у його "пілотному" рішенні від 10.02.2011 у справі "Харченко проти України", рішенні від 29.09.2011 у справі "Третьяков проти України", рішенні від 06.11.2008 у справі "Єлоєв проти України" зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п. 1 і 2 ч. 1 цієї статті, але не доведе обставин, передбачених п. 3 ч. 1 цієї статті, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч. 5 цієї статті.

Слідчий суддя відповідно до вимог ст. 178 КПК України та на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, врахувавши і оцінивши в сукупності всі обставини, в тому числі вагомість наявних доказів про причетність ОСОБА_4 до вчинення злочину, у якому останній підозрюється, тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я останнього, той факт, що він раніше не судимий, приходить до висновку про можливість застосувати менш обтяжливий запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, який забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до частини першої та другої статті 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Таким чином, слідчий суддя, враховуючи вимоги статті 181 КПК України, вважає за можливе та необхідне застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання, так як даний запобіжний захід зможе запобігти ризикам зазначеним у ст. 177 КПК України.

Окрім цього, застосовуючи щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у виді домашнього арешту, слідчий суддя вважає за необхідне відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на нього певні обов`язки на строк не більше двох місяців

Згідно зі ст. 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 181-184, 193-197 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ відділу поліції №1 Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 відмовити.

Застосувати у відношенні підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, строком на 2 (два) місяці, тобто до 03 вересня 2023 року включно.

Покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- не відлучатися з місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 у період часу з 20:00 год. до 07:00 год. наступного дня,

- прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою;

- не відлучатися з населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватись від спілкування із потерпілою та свідками у даному кримінальному провадженні.

Копію ухвали вручити прокурору Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 та слідчому СВ ВП № 1 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 подальшого пред`явлення до виконання до органу поліції за місцем проживання підозрюваного.

Строк дії ухвали до 03 вересня 2023 року

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали складено 06.07.2023 року об 15 год. 45 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1