УХВАЛА

28 червня 2023 року

м. Київ

справа № 161/274/22

провадження № 51-2073 км 23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника (у режимі відеоконференції) ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги прокурорів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу Київського апеляційного суду від 27 лютого 2023 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002314 від 21 листопада 2021 року, за обвинуваченням

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Свиридівки Малинського району Житомирської області,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

встановив:

За вироком Ірпінського міського суду Київської області від 8 лютого 2022 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні за обставин, детально наведених у цьому вироку суду, кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. Ухвалено виконувати самостійно вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 8 грудня 2021 року, за яким ОСОБА_9 засуджено за ч. 4 ст. 407 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки та звільнено на підставі статей 75, 76 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням на строк 2 роки. Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Київський апеляційний суд ухвалою від 27 лютого 2023 року апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 залишив без задоволення, а вирок Ірпінського міського суду Київської області від 8 лютого 2022 року стосовно ОСОБА_9 - без змін.

На вказане судове рішення апеляційного суду прокурори ОСОБА_7 і ОСОБА_8 подали касаційні скарги.

До початку касаційного розгляду від захисника ОСОБА_6 надійшло до Суду клопотання про закриття касаційного провадження у зв`язку зі смертю ОСОБА_9 . При цьому, захисник зауважив, що матір засудженого не заперечує проти такого закриття, на підтвердження чого додав відповідну заяву.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника, котрий підтримав клопотання про закриття касаційного провадження, та прокурора, яка не заперечувала проти закриття касаційного провадження за касаційними скаргами прокурорів, перевіривши матеріали цього провадження, колегія суддів дійшла такого.

Так, суть правового висновку, сформульованого в ухвалі об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 761/33482/16-к (провадження № 51-4744 кмо 18), полягає у тому, що смерть засудженого, за виключенням випадків необхідності реабілітації померлого, робить касаційне провадження безпредметним, оскільки застосування до особи, яка померла, кримінально-правових наслідків діяння є неможливим.

Отже, за вищенаведеним висновком у разі смерті засудженого касаційне провадження, як правило, підлягає закриттю.

Водночас з огляду на принцип верховенства права та інші засади кримінального провадження, касаційне провадження не може бути закрито, а підлягає продовженню у випадках, якщо з урахуванням меж перегляду судом касаційної інстанції, визначених ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), його здійснення буде необхідним з метою реабілітації засудженого, який помер, або з метою захисту прав, свобод чи інтересів інших осіб.

Під необхідністю реабілітації особи слід розуміти надання можливості довести невинуватість померлої особи у вчиненні злочину після її смерті. Така процедура передбачає звернення членів сім`ї, близьких родичів або інших осіб, які пов`язані з померлим тісними особистими стосунками, з відповідною заявою до суду, в якій висловлюється бажання продовжити кримінальне провадження з метою реабілітації.

Як убачається з поданого захисником клопотання та додатків до нього, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер засуджений ОСОБА_9 . Водночас у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які відомості, що після смерті ОСОБА_9 його близькі родичі чи члени сім`ї зверталися із заявами про розгляд кримінального провадження стосовно нього у зв`язку з необхідністю його реабілітації. Більше того, до вищевказаного клопотання захисник додав заяву ОСОБА_10 - матері ОСОБА_11 , в якій вона не заперечує проти закриття провадження у зв`язку зі смертю сина.

Натомість, прокурори ОСОБА_7 і ОСОБА_8 у поданих касаційних скаргах, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушують питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції, тобто сторона обвинувачення фактично ставить перед судом питання про погіршення становища засудженого, а не про його реабілітацію.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів касаційного суду дійшла висновку, що підстави для продовження касаційного розгляду з метою реабілітації померлого відсутні, тому касаційне провадження слід закрити.

Керуючись статтями 433, 434, 441 КПК України, Суд

постановив:

Закрити касаційне провадження за касаційними скаргами прокурорів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу Київського апеляційного суду від 27 лютого 2023 року стосовно ОСОБА_9 .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3