Справа №295/1312/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2023 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі: прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

його захисника ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Житомира матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0002950 від 07.12.2022 року на підставі обвинувального акту відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Каховка, Херсонської області, громадянина України, з середньою освітою, працюючого на ПІІ «МакДональдз Юкрейн Лтд», навчається на 3-му курсі денної форми в Житомирському музичному фаховому коледжі, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Богунського районного суду м. Житомира від 02.12.2022 за ч.5 ст.27 ч.1 ст.358, ч.4 ст.358, ч.1 ст.70 КК України до 1 року 6 місяців обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 1 рік, м.т. НОМЕР_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

В С Т А Н О В И В :

14.11.2022 близько 23 години 30 хвилин ОСОБА_6 , не маючи права керування транспортним засобом відповідної категорії, керував технічно справним автомобілем Opel Zafira реєстраційний номер НОМЕР_2 , та рухався ним по проїзній частині вулиці Князів Острозьких в м. Житомирі зі сторони вул. Київська в напрямку вул. Монтана.

Рухаючись у вказаний день, час та місці зазначеним транспортним засобом ОСОБА_6 у порушення вимог пунктів 2.3(б), 16.11 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.01.2001 (далі ПДР України), проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, на перехресті нерівнозначних доріг, вулиці Князів Острозьких та Михайла Грушевського, рухаючись по другорядній дорозі вул. Князів Острозьких, не дав дорогу автомобілю Opel Meriva реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_8 , який наближався до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі вул. Михайла Грушевського, в результаті чого сталося зіткнення вказаних автомобілів.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля Opel Meriva реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому 4-ої п`ястної кістки правої кисті, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Порушення ОСОБА_6 вимог пунктів 2.3(б), 16.11 Правил дорожнього руху України знаходиться у причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Кримінальна відповідальність за вчинене передбачена ч.1 ст.286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вказував, що обвинувачення йому зрозуміле, свою вину визнав повністю. Пояснював, що визнає фактичні обставини правопорушення, які встановлені на досудовому слідстві. Також пояснив, що 14.11.2022 у нічний час, рухаючись на транспортному засобі Opel Zafira, на перехресті не зупинився на знак «Стоп», тим самим порушив Правила дорожнього руху України, внаслідок чого сталася ДТП. В результаті чого заподіяно шкоду та тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_4 . У вчиненому щиро розкаюється, просив суворо не карати.

Цивільний позов потерпілої обвинувачений ОСОБА_6 визнав частково, а саме: моральну шкоду визнав в розмірі 50000 грн.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_6 свою вину визнав повністю, обставини справи ніким із учасників судового розгляду не оспорюються, обвинувачена та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції не має та їм роз`яснено про позбавлення права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та вважає можливим обмежити обсяг дослідження доказів допитом обвинуваченого та письмових матеріалів, що характеризують її особу.

Таким чином, оцінюючи надані сторонами кримінального провадження докази, кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, та його дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст.286 КК України.

Призначаючи міру покарання, суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 відповідно до ст.12 КК України вчинив нетяжкий злочин, раніше судимий. На обліку у спеціалізованих медичних установах не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, навчається на 3-му курсі у навчальному закладі. Вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав, щиро каявся.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому у відповідності до вимог ст.66 КК України суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 у відповідності до вимог ст.67 КК України судом не встановлені.

Також суд враховує, що злочин, за який він засуджений попереднім вироком Богунського районного суду м. Житомира від 02.12.2022 за ч.5 ст.27 ч.1 ст.358, ч.4 ст.358, ч.1 ст.70 КК України до 1 року 6 місяців обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 1 рік, та злочин, який є предметом теперішньої справи, є взаємопов`язаними, оскільки відбулись одночасно в один день внаслідок однієї події - дорожньо-транспортної пригоди за участю ОСОБА_6 , який порушив правила безпеки дорожнього руху та використав завідомо підроблений документ.

Тобто в даному випадку, попри наявність у ОСОБА_6 однієї попередньої судимості, в його діях відсутня тривала або стійка системність вчинення кримінальних правопорушень.

За таких даних про особу обвинуваченого, з урахуванням обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих, а також з урахуванням сукупності всіх обставин, які характеризують особу винного, його молодий вік, наявність роботи та проходження навчання, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді обмеження волі в межах санкції статті кримінального закону з випробуванням виходячи з такого.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно з частиною першою статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України.

Так, згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до вимог ст. 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Таким чином, вирішення судом питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання ґрунтується на наведених вище вимогах.

Повною мірою врахувавши вказані обставини, а також зваживши на другорядну роль кари як мети покарання, суд дійшов висновку про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 є можливим без відбування покарання у виді обмеження волі з встановленням іспитового строку, який буде достатнім для того, щоб засуджений в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення.

На думку суду, такий захід примусу відповідає меті покарання, є співрозмірним характеру вчиненого діяння, його наслідкам та особі винного.

Натомість судом не встановлено обставин, які свідчили б про неможливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання у виді обмеження волі.

Вироком Богунського районного суду м. Житомира від 02.12.2022 ОСОБА_6 засуджено за ч.5 ст.27 ч.1 ст.358, ч.4 ст.358, ч.1 ст.70 КК України до 1 року 6 місяців обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 1 рік.

Якщо особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання на підставі і в порядку ст. 75 КК, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого також звільняється з випробуванням, суд визначає остаточне покарання згідно ч. 4 ст. 70 КК, а також звільняє особу від відбування остаточного покарання, встановивши іспитовий строк за правилами ст. 75 КК України.

Суд, при призначенні покарання за злочин (злочини), про який (які) стало відомо після ухвалення першого вироку, яким призначено покарання від відбування якого особу звільнено згідно положень ст. 75 КК, має вирішити питання про можливість звільнення від відбування покарання з іспитовим строком із урахуванням всіх вчинених злочинів.

При цьому слід виходити з того, що статтями 70, 72, 75-78 КК не передбачено повне або часткове складання, поглинання іспитового строку. Зазначені в ст. 70 КК правила застосовуються лише до покарань. Дійшовши висновку про можливість виправлення особи без реального відбування покарання та призначивши іспитовий строк при звільненні від його відбування, суд має керуватися виключно положеннями ст. 75 КК, вмотивувавши своє рішення щодо цього.

При призначенні покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК, суд, виклавши відповідні мотиви, має встановити тривалість іспитового строку (в межах визначених ст. 75 КК), з урахуванням кількості вчинених злочинів, форми вини, виду умислу чи необережності, мотивів та мети, якими керувався винуватий, стадії вчинення злочину, конструкції складу злочину (формальний, матеріальний, усічений), характеру та ступеню суспільної небезпеки вчинених злочинів та особи обвинуваченого, форми та виду співучасті, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, тощо.

Кримінально-правові норми, передбачені статтями 70, 75 КК не передбачають окремого порядку призначення покарання за сукупністю злочинів в тих випадках, коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від покарання з іспитовим строком, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого вона також звільняється з іспитовим строком.

Оскільки самостійне виконання таких вироків не засноване на вимогах закону про кримінальну відповідальність, призначаючи остаточне покарання згідно з вимогами ч. 4 ст. 70 КК, суд має право вмотивовано вирішити питання про звільнення особи від відбування остаточного покарання з випробуванням, та визначити іспитовий строк в порядку та в межах, передбачених ст. 75 КК.

Зазначена правова позиція висловлена в Постановах Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 23 вересня 2019 року (справа № 199/1496/17, провадження № 51-2631кмо19) та від 15 лютого 2021 року (справа №760/26543/17, провадження №51-3600кмо20).

На підставі викладеного, суд вважає необхідним відповідно до ч.4 ст.70 КК України призначити ОСОБА_6 покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за попереднім вироком від 02.12.2022 р., більш суворим, призначеним за цим вироком, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

У зв`язку із відсутністю у ОСОБА_6 права керувати транспортними засобами суд вважає законним не застосовувати до нього додаткову міру покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Щодо цивільного позову, заявленого потерпілою в межах кримінального провадження, суд зазначає наступне.

Потерпілою ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження було заявлено цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, в сумі 100000,00 грн., а також понесених судових витрат, пов`язаних із оплатою послуг адвоката.

Позов мотивований тим, що потерпіла змушена була проходити тривале стаціонарне лікування, погіршився стан здоров`я, відчувала фізичний біль у зв`язку із чим пережила нервовий стрес, втратила працездатність, отримала значні душевні страждання та спричинена моральна шкода, яку оцінює в 100000,00 грн.

Зазначений позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно з ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Судом встановлена винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 286 КК України, внаслідок якого потерпіла ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Згідно з статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з статтею 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з статтею 1167, 1168 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Констатуючи наявність факту заподіяння моральної шкоди, суд перш за все керується критеріями загальнолюдських цінностей і виходить з розуміння того, що отримання тілесних ушкоджень середньої тяжкості та перелам 4-ої п`ястної кістки правої кисті, що призвело до тривалої втрати працездатності, тривале стаціонарне та амбулаторне лікування, фізичний біль та незручності поза всяким сумнівом, пов`язана з глибокими душевними стражданнями, що за законом підлягають компенсації, в тому числі й грошима.

Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого 9469 та виписного епікризу медичної карти стаціонарного хворого №4625 потерпіла ОСОБА_4 в період з 15.11.2022 по 29.11.2022 перебувала на стаціонарному лікуванні в КП «Лікарня №1» Житомирської міської ради та в КНП «Житомирська Багатопрофільна Опорна Лікарня» Новогуйвинської селищної ради. В період з 01.12.2022 по 26.12.2022 ОСОБА_4 перебувала на амбулаторному лікуванні з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма, струс мозку, перелам 4-ої п`ястної кістки правої кисті.

З урахуванням наведеного та з огляду на характер отриманої травми, тривалості лікування та додаткових зусиль для організації свого життя в зв`язку із заподіянням тілесних ушкоджень, виходячи з принципів розумності, поміркованості й справедливості, суд вважає законним стягнути з ОСОБА_6 на відшкодування завданої моральної шкоди потерпілому грошові кошти в сумі 80000 грн.

Також суд дійшов висновку про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_4 витрат на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн.

Долю речових доказів суд вирішує у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Згідно трьох довідок та акту здачі-приймання витрати за проведення судової експертизи №СЕ-19/106-23/325-ІТ від 23.01.2023 складають 1510 грн. 24 коп., судової експертизи №СЕ-19/106-23/327-ІТ від 23.01.2023 1510 грн. 24 коп., судової експертизи №СЕ-19/106-23/372-ІТ від 27.01.2023 1510 грн. 24 коп., судової експертизи №237/23-25 від 269.01.2023 2831 грн. 55 коп., що загалом складає 7362 грн. 27 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного вироком Богунського районного суду м. Житомира від 02.12.2022, більш суворим, призначеним за цим вироком, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в сумі 80 000,00 гривень та судові витрати на правову допомогу в розмірі 10 000,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати на проведення судових експертиз в розмірі 7362 грн. 27 коп.

Речові докази: автомобілі Opel Zafira реєстраційний номер НОМЕР_2 , Opel Meriva реєстраційний номер НОМЕР_3 повернути законним володільцям; компакт-диск CD-R формату з написом «VS» - залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1