Справа № 638/2599/23
Провадження №1-кп/638/1114/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2023 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань кримінальне провадження №0000142 від 01.03.2023 року стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дергачі Харківської області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, розлучений, має малолітню дитину, працевлаштований, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України, -

встановив:

26 грудня 2021 року у денний час доби, більш точний час в ході судового розгляду не встановлено, ОСОБА_5 перебував в приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_3 , де за усною домовленістю виконував будівельні роботи електроінструментами, які належать ОСОБА_6 .. В цей момент у останнього виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна. Так, ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення за рахунок чужого майна, розуміючи протиправний характер своїх дій, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, побачив в кімнаті біля балкону перфоратор торгівельної марки «Makita», модель «HR2470T», серійний номер 863503С3 вартість якого згідно висновку експерта № 331М від 27.03.2023 складає 3666 гривень 18 копійок, який визначив предметом свого злочинного посягання. Після чого, ОСОБА_5 , доводячи свій злочинний умисел до кінця, взяв із вказаної кімнати перфоратор торгівельної марки «Makita», модель «HR2470T», серійний номер 863 503 СЗ та разом з викраденим майном з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись вказаним майном на свій розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 3666 гривень 18 копійок.

Крім того, 25 січня 2022 року у денний час доби, більш точний час в ході судового розгляду не встановлено, ОСОБА_5 перебував в приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_3 , де за усною домовленістю виконував будівельні роботи електроінструментами, які належать ОСОБА_6 .. В цей момент у останнього повторно виник злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна. Так, ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, таємно, повторно з корисливих мотивів, з метою власного збагачення за рахунок чужого майна, розуміючи протиправний характер своїх дій переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, побачив в кімнаті біля балкону паяльник для поліпропіленових труб торгівельної марки «Ekoplastik TYR RSP-2A» серійний номер 0015671, вартість якої згідно висновку експерта № 331М від 27.03.2023 складає 3309 гривень 29 копійок, яку визначив предметом свого злочинного посягання. Після чого, ОСОБА_5 , доводячи свій злочинний умисел до кінця, взяв із вказаної кімнати паяльник для поліпропіленових труб торгівельної марки «Ekoplastik TYR RSP-2A» серійний номер 0015671 та разом з викраденим майном з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись вказаним майном на свій розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 3309 гривень 29 копійок.

Крім того, 04 лютого 2022 року у денний час доби, більш точний час в ході судового розгляду не встановлено, ОСОБА_9 перебував в приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_3 , де за усною домовленістю виконував будівельні роботи електроінструментами, які належать ОСОБА_6 .. В цей момент у останнього повторно виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна. Так, ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, таємно, повторно з корисливих мотивів, з метою власного збагачення за рахунок чужого майна, розуміючи протиправний характер своїх дій, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, побачив в кімнаті біля балкону лінійний лазерний нівелір торгівельної марки «Bosch», модель «GLL 3-80CG Prof», серійний номер 177/905001050, вартість якого згідно висновку експерта № 331М від 27.03.2023 складає 12746 гривень ЗО копійок, який визначив предметом свого злочинного посягання. Після чого, ОСОБА_5 , доводячи свій злочинний умисел до кінця, взяв із вказаної кімнати лінійний лазерний нівелір торгівельної марки «Bosch», модель «GLL 3-80CG Prof», серійний номер 177/905001050 та разом з викраденим майном з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись вказаним майном на свій розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 12746 гривень 30 копійок.

Крім того, 05 лютого 2022 року у денний час доби, більш точний час в ході судового розгляду не встановлено, ОСОБА_5 перебував в приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_3 , де за усною домовленістю виконував будівельні роботи електроінструментами, які належать ОСОБА_6 .. В цей момент у останнього повторно виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна. Так, ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, таємно, повторно з корисливих мотивів і метою власного збагачення за рахунок чужого майна, розуміючи протиправний характер своїх дій, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, побачив в кімнаті біля балкону болгарку торгівельної чарки «Makita» модель 9558 HN, серійний номер НОМЕР_1 , вартість якої згідно висновку експерта № 331М від 27.03.2023 складає 640 гривень 50 копійок, яку визначив предметом свого злочинного посягання. Після чого, ОСОБА_5 , доводячи свій злочинний умисел до кінця, взяв із вказаної кімнати болгарку торгівельної марки «Makita» модель 9558 HN, серійний номер НОМЕР_1 та разом з викраденим майном з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись вказаним майном на свій розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 640 гривень 50 копійок.

Крім того, 17 лютого 2022 року у денний час доби, більш точний час в ході судового розгляду не встановлено, ОСОБА_5 перебував в приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_3 , де за усною домовленістю виконував будівельні роботи електроінструментами, які належать ОСОБА_6 .. В цей момент у останнього повторно виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна. Так, ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення за рахунок чужого майна, розуміючи протиправний характер своїх дій, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, побачив в кімнаті біля балкону лінійний лазерний нівелір торгівельної марки «Bosch», модель «GLL 3-80CG Р+ВС 150», серійний номер НОМЕР_2 , вартість якого згідно висновку експерта № 331М від 27.03.2023 складає 7283 гривні 60 копійок, який визначив предметом свого злочинного посягання. Після чого, ОСОБА_5 , доводячи свій злочинний умисел до кінця, взяв із вказаної кімнати лінійний лазерний нівелір торгівельної марки «Bosch», модель «GLL 3-80CG Р+ВС 150», серійний номер 306004869 та разом з викраденим майном з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись вказаним майном на свій розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 7283 гривні 60 копійок.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою провину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю, підтвердивши вищезазначене в повному обсязі. Пояснив, що наприкінці 2021 року та початку 2022 року він викрав з квартири за адресою: АДРЕСА_3 майно, зазначене у обвинувальному акті. Пояснив, що у вказаній квартирі він виконував будівельні роботи електроінструментами, які належать потерпілій. У скоєному щиро кається, обіцяв відшкодувати шкоду, цивільний позов визнав повністю.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні уточнила зміст позовних вимог, зменшивши суму майнової шкоди до 27 645,87 грн. Також повністю підтримала заявлений розмір моральної шкоди. Повідомила, що обвинувачений до теперішнього часу не відшкодував завданої шкоди, просила суворо покарати останнього.

Винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень ніким не оспорюється. Інші докази згідно ч.3 ст.349 КПК України було визнано недоцільним досліджувати в судовому засіданні щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, крім матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає доведеною винність ОСОБА_5 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), а також у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненій повторно, та кваліфікує його дії за ч.1 ст.185 КК України та за ч.2 ст.185 КК України.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених злочинів, які відповідно до ст.12 КК України є кримінальним проступком (ч.1 ст.185 КК України) та нетяжкими злочином (ч.2 ст.185 КК України), відомості про особу винного, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 судом не встановлено.

При цьому судом не приймаються до уваги посилання сторони обвинувачення у обвинувальному акті на наявність такої обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, як щире каяття, оскільки щирим каяттям може бути визнане лише така поведінка особи, яка полягає в повному та безумовному визнанні своєї вини у вчиненні інкримінованих правопорушеннях та щирому розкаянні у вчиненому, що зокрема може виразитись у добровільному відшкодуванні завданої потерпілій шкоди. Натомість, таких обставин судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_5 раніше не судимий, розлучений, має малолітню дитину, працевлаштований у ДП «ХМЗ» охоронцем, на обліку у лікаря нарколога і лікаря психіатра у КНП «Дергачівська центральна лікарня» Дергачівської міської ради Харківської області не перебуває, згідно досудової доповіді Харківського районного відділу №3 філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства оцінюється як середній.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Обвинуваченому суд призначає покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує фактичні обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчинених правопорушень, суб`єктивне ставлення обвинуваченого до скоєного та його поведінку після вчинення злочину, соціальну характеристику особи: її вік, стан здоров`я, соціальне становище, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, враховуючи думку потерпілої та зваживши на всі фактори в їх сукупності і взаємозв`язку, приходить до висновку про призначення покарання у межах санкції інкримінованих статей у виді обмеження волі.

Однак суд вважає, що обвинувачений не потребує ізоляції від суспільства, його виправлення можливе без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за його поведінкою та виконання покладених на нього обов`язків, та приймає рішення про звільнення його у відповідності зі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням.

Об`єктивні обставини, які б давали підстави для висновку про неможливість виправлення обвинуваченого при призначенні йому покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням з іспитовим строком відсутні.

Застосування інституту звільнення від відбування покарання, має бути індивідуальним щодо кожної особи та на думку суду не зашкодить реалізації цілей покарання, сприятиме виправленню обвинуваченого без ізоляції від суспільства та попередженню скоєння ним нових кримінальних правопорушень.

У той же час, з метою контролю за поведінкою засудженого, суд вважає за необхідне покласти на ОСОБА_5 обов`язки передбачені п.п.1, 2 ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 КК України.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися, як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року, «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 року, «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 року).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається, як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають, як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

При цьому також суд враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання суд керується також положенням п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23.10.2003 року, згідно якого суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.

Цивільний позов ОСОБА_6 про стягнення з ОСОБА_5 матеріальної шкоди у розмірі 27 645, 87 грн. підлягає задоволенню у повному обсязі, так як завдана шкода на зазначену суму підтверджується показами обвинуваченого, наданими у судовому засіданні та висновком експерта №331М від 27.03.2023 року. Також потерпілою заявлено цивільний позов, про стягнення з обвинуваченого 25 000 моральної шкоди. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість проводження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В пункті 9 цієї Постанови зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом враховано, що внаслідок вчинення правопорушень потерпілій було завдано моральних страждань, які виразились у негативних змінах в житті потерпілої, негативних думках, спогадах про наслідки крадіжки, страх можливого повторення подій, відчутті тривоги, стресу тощо, порушення сну. При визначенні розміру моральної шкоди суд приймає до уваги характер правопорушення, ступінь душевних страждань, одночасно суд також враховує матеріальний стан обвинуваченого ОСОБА_5 .. Тому, керуючись ст.ст.23, 1167 ЦК України, беручи до уваги зазначені вище обставини, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до переконання, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню та з обвинуваченого на користь потерпілої підлягає стягненню 5000,00 гривень в рахунок погашення моральної шкоди.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадження відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.370, 371, 373, 374 КПК України, суд,-

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання:

-за ч.1 ст.185 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки;

-за ч.2 ст.185 КК України у виді обмеження волі на строк 3 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 2 (два) роки не скоїть нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 суму майнової шкоди у розмірі 27 645 (двадцять сім тисяч шістсот сорок п`ять) гривень 87 копійок, а також суму моральної шкоди у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 витрат на правничу допомогу залишити без розгляду.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1