Справа № 755/4924/19
Провадження № 11-кп/824/2519/2022 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_1
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду

кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретар ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 06 червня 2022 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоювідносно обвинуваченого ОСОБА_6 ,-

В С Т А Н О В И Л А :

УхвалоюДніпровського районного суду м. Києва від 06 червня 2022 року продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_6 , строком на 60 днів, тобто до 04 серпня 2022 року.

Таке рішення, суд мотивував ступенем тяжкості злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_6 , суворістю, передбаченого законом покарання, характеризуючими даними особи обвинуваченого, який офіційно не працює, не має соціальних зв`язків, не має постійного місця проживання у м. Києві, у зв`язку з чим дійшов висновку щодо продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та необхідність продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, по 04 серпня 2022 року (включно).

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції адвокат ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 06 червня 2022 року в частині продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 .

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вищезазначена ухвала постановлено з порушенням норм кримінального процесуального законодавства.

Звертає увагу, що обґрунтовуючи доцільність продовження застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції обмежився лише переліком законодавчих підстав для його застосування без встановлення їх фактичної наявності та обґрунтованості по відношенню до ОСОБА_6 .

Зауважує, що не зважаючи на тривале перебування ОСОБА_6 під вартою понад 3 роки, місцевий суд безпідставно вказує на наявність такого ж самого обсягу ризиків, які існували як на момент обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так і щоразу при продовженні строку тримання його під вартою. Однак судом першої інстанції не було взято до уваги те, що після закінчення досудового розслідування та зібрання стороною обвинувачення доказів, допиту потерпілого та частини свідків, ймовірні ризики втратили свою актуальність.

Наголошує, що ймовірність настання ризиків спростовується відсутністю у ОСОБА_6 судимостей та наявність постійного місця проживання в с. Святопетрівське Києво-Святошинського району Київської області, що підтверджується довідкою ТОВ «Управляюча компанія «Комфорт сервіс» від 12.03.2020 року.

Також зазначає, що тяжкість обвинувачення не може бути достатнім обґрунтуванням продовження строку тримання під вартою, оскільки правова кваліфікація вчиненого ОСОБА_6 є однією з обставин, що враховуються при оцінці наявних ризиків.

Крім того, в порушення ст. 183 КПК України, при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти настанню ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Cт. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 червня 2022 року у кримінальному провадженні № 0011380 від 13 грудня 2018 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 04 серпня 2022 року включно.

Прийняте рішення, суд мотивував необхідністю уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, зокрема: запобігання спробам обвинуваченого переховуватись від суду, впливати на потерпілу та свідків, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, продовжити злочинну діяльність.

Продовжуючи строк тримання обвинуваченого під вартою суд першої інстанції констатував, що обставини, які враховувались раніше судом при обранні щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінилися, адже ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, покарання за яке передбачене від восьми до п`ятнадцяти років позбавлення волі, офіційно не працевлаштований, не має соціальних зв`язків, не має постійного місця проживання у м. Києві, а тому підстави вважати, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України змінились у суду відсутні.

Також судом першої інстанції при продовженні ОСОБА_6 запобіжного заходу було встановлено відсутність підстав для визначення обвинуваченому застави, оскільки йому інкримінується вчинення кримінального правопорушення із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

З рішенням суду першої інстанції колегія суддів погоджується зважаючи на наступне.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, повно та об`єктивно досліджено всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу.

Враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке, у відповідності до ст. 12 КК України, відносяться до категорії особливо тяжкого, за який, у разі доведення винуватості, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому кримінальному провадженні та іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, продовжити злочинну діяльність, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Щодо доводів захисника обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що суд першої інстанції продовжуючи ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обмежився лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для застосування запобіжного заходу без встановлення їх фактичної наявності та обгрунтованості по відношенню до обвинуваченого, колегія суддів зазначає, що вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинувачених, суд керується тим, що ризиком не можна вважати прогнозовану подію, настання якої розглядається як цілком гарантоване.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачений, може вдатися до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду, або ж створять загрозу суспільству.

Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. Позитивна відповідь свідчить про реально існуючий ризик неправомірної поведінки обвинуваченого.

В межах перегляду судом апеляційної інстанції ухвали про продовження строку тримання під вартою, колегія суддів зазначає, що матеріали провадження доводять, що є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_6 , у разі визнання останнього винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, останній, перебуваючи під загрозою його застосування, може переховуватися від суду, тобто наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування». Ця обставина, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.

Крім того, надаючи оцінку можливості обвинуваченим перешкоджати встановленню істини по справі шляхом впливу на потерпілого та свідків, продовжити злочину діяльність, судом першої інстанції обґрунтовано було взято до уваги те, що обставини, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 , а саме те, що обвинувачений офіційно не працює, не має соціальних зв`язків, не має постійного місця проживання у м. Києві доводять наявність об`єктивних сумнівів щодо належної процесуальної поведінки обвинуваченого та не спростовують ймовірність (реальність) настання ризиків, передбачених п. п. 3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Аргументи захисника обвинуваченого ОСОБА_5 про процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 до взяття його під варту, зокрема те, що він раніше не судимий, колегія суддів вважає недостатніми для зміни запобіжного заходу. У цьому кримінальному провадженні, за наявності встановлених ризиків, які не зменшились і продовжують існувати, тримання під вартою забезпечує досягнення мети застосування такого виду запобіжного заходу.

Таким чином, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_5 не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 176-178, 183, 194, 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 06 червня 2022 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3