Справа № 521/27/22
Номер провадження:1-кп/521/728/23
УХВАЛА

20 вересня 2023 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

у закритому судовому засіданні проведеному в режимі відео конференції з ДУ «Одеський слідчий ізолятор № 21» у кримінальному провадженні, зареєстрованому в ЄРДР 05.08.2019 року за №0002435, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України

ВСТАНОВИВ:

У судовому засіданні прокурор звернувся з клопотанням про продовження до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Необхідність застосування такого запобіжного заходу прокурор обґрунтував наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Захисник і обвинувачений заперечували проти задоволення клопотання, вказавши на відсутність ризиків, про які заявив прокурор.

Заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали, що маються на цей час в розпорядженні, без надання висновків щодо доведеності вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину, суд приходить до наступного висновку.

Підстави для розгляду клопотання одноособово головуючим.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий.

У разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в умовах воєнного стану продовження строку тримання під вартою здійснюється у порядку, встановленому статтею 615 цього Кодексу.

Питання проведення розгляду одноособово головуючим відбувається на підставі ч. 6 ст. 615 КПК, відповідно до якої: у разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в установленому КПК порядку обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою вважається продовженим до вирішення відповідного питання судом, але не більше ніж на два місяці.

Відповідна норма закону надає право суду у випадку не можливості проведення засідання в порядку передбаченому КПК, тобто в тому числі повним складом суду, вважати строк тримання під вартою особи продовженням до вирішення такого питання відповідно до встановленого порядку.

Суд не зміг зібратись колегіальним складом, оскільки член колегії суддя ОСОБА_6 зайнятий в іншому кримінальному провадженні, яке не має можливості перервати, у зв`язку з чим, головуючий застосував вищезазначену норму закону, провів аналогію з ч.3 ст.331 КПК України, та вирішив розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою у даному кримінальному провадженні одноособово.

Сторона захисту просила відмовити прокурору у задоволенні клопотання щодо продовження строку тримання під вартою, оскільки воно не обґрунтовано належним чином та не забезпечено належними доказами.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав адвоката .

Вислухавши думку сторін, суд вважає, що клопотання обвинувачення щодо продовження строку тримання під вартою необхідно задовольнити з наступних підстав.

Обвинувачений раніше ухилявся від органу досудового розслідування, у зв`язку з чим був оголошений та перебував у розшуку майже 2 роки, починаючи з 17.01.2019 року до 24 12.2021 року, що вбачається з доданого до обвинувального акту реєстру матеріалів досудового розслідування.

Також судом враховується, що раніше ОСОБА_4 притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисного кримінального правопорушення. Проживає за межами м Одеси і області - у Хмельницькій області, а притягується до кримінальної відповідальності у Житомирській області (з відомостей, викладених у обвинувальному акті). До затримання він не працював, не був зайнятий корисною справою. Принаймні, відомостей, документів, які б підтверджували протилежні обставини, суду надано не було.

Також суд враховує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти статевої недоторканості потерпілої, яка на той момент не досягла 14 років, із застосуванням насильства та із спричиненням тілесних ушкоджень.

Враховуючи вік потерпілої, суд не виключає можливість спроб обвинуваченого незаконно впливати на неї з метою надання в суді бажаних показань.

Таким чином, суд вважає, що наявні зазначені прокурором у клопотанні ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, що обвинувачений може переховуватись від суду та незаконно впливати на потерпілу.

Стороною захисту не наведено жодних доказів того, що зазначені ризики, які існували на момент обрання запобіжного заходу під час досудового розслідування, тепер зникли або зменшились.

Судом враховано, що ОСОБА_4 не має членів сім`ї, які не можуть залишатись без його нагляду, а його вік та стан здоров`я не перешкоджають триманню під вартою.

Зазначені обставини виправдовують тримання обвинуваченого під вартою і не дають підстав для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу на цій стадії судового провадження.

У рішенні ЄСПЛ «Нечипорук і Йонкало проти України» Суд нагадує, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважає інтереси забезпечення права на свободу. Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою належності її продовжуваного тримання під вартою. Але зі спливом певного часу така підозра перестає сама по собі бути виправданням для позбавлення особи свободи і судові органи повинні вмотивувати свої рішення про продовження тримання її під вартою іншими підставами. Крім того, такі підстави мають бути чітко зазначені національними судами і аргументи «за» і «проти» звільнення з-під варти не повинні бути «загальними й абстрактними».

Вказані обставини, на думку суду, не є «загальними й абстрактними».

Таким чином, суд вбачає наявність чітких ознак того, що подальше перебування ОСОБА_4 під вартою вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважає інтереси забезпечення права на свободу.

Метою продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 є: запобігання спробам переховуватись від суду або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Підставою продовження запобіжного заходу є наявність обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Також, при вирішенні питання про обрання терміну дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд також враховує і інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме: вік та стан здоров`я відсутність відомостей щодо неможливості перебування під вартою. При цьому суд вважає, що прокурором під час розгляду клопотання надано достатньо матеріалів (доказів) для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, обраних відносно обвинуваченого, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого, суд враховує вимоги ст.ст. 5, 6 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Все вищевикладене, в сукупності, свідчить, щодо доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, тому обмеження його конституційних прав в даному випадку, є виправданим і таким, що відповідає практиці ЄСПЛ.

Обставин, передбачених ч.2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, судом не встановлено.

Враховуючи положення ч.4 ст. 183 КПК України, суд не визначає розмір застави.

Відповідно положень ч.11 ст. 31 КПК України суддя чи склад колегії суддів для розгляду конкретного кримінального провадження визначається у порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 цього Кодексу.

Таким чином, на підставі наданих матеріалів, оцінюючи всі встановлені під час розгляду обвинувального акту обставини, суд приходить до висновку, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 в рамках вказаного кримінального провадження необхідно продовжити.

Керуючись ст.ст. 31, 35, 177, 178, 183, 331 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу - задовольнити.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на строк 60 днів, тобто по 17.11.2023 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її постановлення, а особою, що тримається під вартою, - з дня вручення її копії.

Головуючий: ОСОБА_1