ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1589/23 Справа № 185/7278/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2023 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 , (в режимі відеоконференції)

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 , (в режимі відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі, матеріали з кримінального провадження №0001031 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2023 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

підозрюваного за ч. 2 ст. 15, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді від 06 червня 2023 року застосовано стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 02 серпня 2023 року 13:11 год., без визначення застави.

Своє рішення слідчий суддя мотивував обґрунтованою підозрою та наявністю ризиків, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків, потерпілого; вчинити інше кримінальне правопорушення. Також слідчий суддя врахував обставини, які зазначені в ст. 178 КПК України, та застосував виключний запобіжний захід. Окрім цього, слідчий суддя не визначив заставу, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину із застосуванням насильства.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_7 домашній арешт.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовані тим, що рішення слідчого судді незаконне, так як підозра необґрунтована, оскільки ОСОБА_7 захищався від ОСОБА_9 яка схопила ніж та завдала колото-різане поранення ОСОБА_7 , і останній лише захищався. При цьому сторона обвинувачення навмисно не проводила судово-медичне освідування ОСОБА_7 , і зробила лише таку дію після клопотання сторони захисту. Захисник вказує, що слідчий суддя розглянув клопотання про застосування запобіжного заходу не перенісши судове засідання про яке просив захисник. Крім цього, захисник вказує, що ОСОБА_7 не може переховуватися чи тиснути на потерпілу, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки фізично не здатний після колото-різаної рани. Захисник зазначає про порушення порядку затримання ОСОБА_7 , а слідчий суддя під час застосування запобіжного заходу не врахував, що останній позитивно характеризується, має місце проживання, матір, інших родичів, які проживають по сусідству, які прибули на допомогу. Разом з цим після події ОСОБА_7 не знищував речові докази, не змінював обстановку.

В апеляційному суді захисник та ОСОБА_7 підтримали вимоги апеляційної скарги.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши головуючого суддю, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали клопотання про застосування запобіжного заходу, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Висновки слідчого судді про застосування до ОСОБА_7 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою апеляційний суд вважає правильними.

Згідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжних заходів є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування чи/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У відповідності до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Так, наданими до клопотання слідчого матеріалами підтверджується, що Павлоградським РУП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, яке внесене до ЄРДР під № 0001031 від 03 червня 2023 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, п.13 ч.2 ст. 115 КК України.(а.с.5)

04 червня 2023 року ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України, та того ж дня повідомлено про підозру за ч.2 ст. 15, п.13 ч.2 ст. 115 КК України.(а.с.22-23, 26-28)

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри як підставу для продовження запобіжного заходу, колегія суддів зважає на усталену практику Європейського суду з прав людини, де у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", зазначено термін "обґрунтована підозра", який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі "Мюррей проти Об`єднаного Королівства" від 28 жовтня 1994 року, "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року).

Обґрунтованість підозри стосовно ОСОБА_7 підтверджується долученими до клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу матеріалами, які перевірив слідчий суддя, а саме: протоколами проведення обшуків, допитів свідків та іншими матеріалами.

На даному етапі досудового розслідування долучені матеріали можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа про, яку йдеться могла вчинити злочин, тому підозра стосовно ОСОБА_7 за ч.2 ст. 15, п.13 ч.2 ст. 115 КК України, є обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги про необґрунтованість підозри є безпідставними.

Апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки слідчого судді про наявність ризику, передбаченого п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, що підозрюваний ОСОБА_7 може: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків, потерпілого; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки останній підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину. При цьому, ОСОБА_7 безпосередньо знає потерпілу, свідків, їх місцезнаходження. Також апеляційний суд враховує встановлену КПК України, процедуру отримання показань від осіб, які є свідками/потерпілим у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України, оскільки покази свідків/потерпілих, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування. Разом з цим підозрюваний є раніше судимою особою, в тому числі й за умисне вбивство.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд зважає на практику ЄСПЛ, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а в справі «Москаленко проти України», зазначено, що обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла первісно виправдовувати його тримання під вартою. Необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також була достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Слідчий суддя, оцінив всі обставини справи, у зв`язку з чим, дійшов до вірного висновку, що підстав для застосування стосовно ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу не має, так як він не зможе забезпечити запобіганню встановленого слідчим суддею ризикам та належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Стосовно доводів апеляційної скарги про характеризуючі дані щодо ОСОБА_7 , то апеляційний суд вважає, що ці обставини не дає підстав для застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, за наявності обґрунтованої підозри та встановлених ризиків.

Істотних порушень, які б давали апеляційному суді скасувати ухвалу слідчого судді під час апеляційного перегляду не встановлено.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2023 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стосовно ОСОБА_7 підозрюваного за ч. 2 ст. 15, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4