Житомирський апеляційний суд
Справа №295/1172/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (дистанційно),

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в м.Житомирі матеріали кримінального провадження № 295/1172/23 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 07.04.2023 року, якою залишено без задоволення заяву засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою звільнити його від відбування покарання умовно-достроково. Вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою. Зазначає, що приймаючи рішення суд безпідставно взяв до уваги характеристику, складену адміністрацією установи, яка містить не правдиве ствердження, що за весь час перебування в колонії він категорично відмовлявся від праці. Також в даній характеристиці адміністрація через особисту неприязнь нічого не згадує про його фізичний стан та про те, що він не одноразово просився на роботу, яка зможе виконувати за станом здоров`я.

В ухвалі суду зазначено, що засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду з заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, посилаючись на те, що має позитивну характеристику, порушень режиму тримання не допускає, на профілактичному обліку не перебуває, вину у скоєному злочині визнав, розкаявся, а тому є підстави для застосування до нього положень ст.81 КК України.

Залишаючи заяву засудженого без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_7 засуджений вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 05.03.2018 року за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263-1, ч. 3 ст. 187, ч.4 ст. 187, 70 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 04.07.2017 по 04.03.2018.

Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 22.03.2021 відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 04.07.2017 по 05.04.2018 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку: 04.07.2017; кінець строку: 03.10.2024.

Засуджений ОСОБА_7 з 08.08.2017 року відбуває покарання.

За період відбування покарання в ДУ "Житомирська виправна колонія (№4)» з 04.05.2018 року засуджений ОСОБА_7 зарекомендував себе з негативної сторони. Допустив одне порушення режиму тримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, один раз заохочувався адміністрацією установи. На даний час не працевлаштований у зв`язку з небажанням працювати, хоча з цього приводу з ним неодноразово проводилися бесіди виховного характеру щодо залучення до праці. Приймає активну участь в роботах по благоустрою місць позбавлення волі. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику в свою адресу. Приймає участь в програмі диференційованого виховного спливу «Фізкультура і спорт». Завдання програми виконує. На профілактичних обліках не перебуває.

Враховуючи, що засуджений під час відбування покарання в Житомирській ВК (№4) працювати не бажає, характеризується посередньо, отримане стягнення погашене, заохочення отримане лише в 2022, тобто з урахуванням особи засудженого, того, що він відбуває покарання за вчинення особливо тяжковго злочину, суд дійшов висновку про неможливість застосування до ОСОБА_7 положень ст.81КК України, оскільки він хоча і відбув 3/4 частини призначеного строку покарання, але не довів свого виправлення.

Заслухавши доповідача, доводи засудженого ОСОБА_7 та його захисника в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Так, приймаючи рішення про відмову в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд першої інстанції діяв у відповідності до положень ст. 81 КК України та ст.ст. 537, 539 КПК України, відповідним чином мотивувавши свої висновки.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 засуджений вироком Голосіївського районного суду м.Києва за ч.1 ст.263, ч.1 ст.263-1, ч.З ст.187, ч.4 ст. 187,70 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Початок строку: 04.07.2017; кінець строку: 03.10.2024.

З 04.05.2018 року засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання в ДУ «Житомирська виправна колонія (№ 4)».

Відповідно до вимог ч.2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Наведене є обов`язковою передумовою для умовно-дострокового звільнення, поряд із передбаченими у ч.3 ст. 81 КК України строками фактичного відбуття покарання засудженим.

Порядок дострокового звільнення від відбування покарання встановлено ст. 154 КВК України. Відповідно до даного порядку, стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 КК України може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна не відбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань надсилає подання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством.

Наведені норми закону вказують на те, що саме адміністрація установи виконання покарань повинна дійти висновку про те, що особа, яка відбуває покарання, довела своє виправлення.

Проте, згідно характеристики засудженого ОСОБА_7 за період відбування покарання в Житомирській виправній колонії (№4) з 04.05.2018 року останній зарекомендував себе з негативної сторони, допустив одне порушення режиму тримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, один раз заохочувався адміністрацією установи. На даний час не працевлаштований у зв`язку з небажанням працювати, хоча з цього приводу з ним неодноразово проводилися бесіди виховного характеру щодо залучення до праці. Приймає активну участь в роботах по благоустрою місць позбавлення волі. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику в свою адресу. Приймає участь в програмі диференційованого виховного спливу «Фізкультура і спорт». Завдання програми виконує. На профілактичних обліках не перебуває.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що на спільному засіданні ДУ ЖВП №4 та спостережної комісії від 14.10.2022 року було відмовлено в застосуванні до засудженого ОСОБА_7 положень ст.81 КК України.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що наведені дані про особу ОСОБА_7 не дозволяють зробити висновок про сумлінну поведінку засудженого, яка б вказувала на доведення виправлення засудженого та не можуть слугувати підставою для застосування щодо останнього положень ст. 81 КК України.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд погоджується з рішенням місцевого суду про залишення вказаної заяви засудженого ОСОБА_7 без задоволення.

Також, апеляційний суд відмічає, що для умовно-дострокового звільнення засудженого необхідно враховувати його поведінку за весь період відбування покарання.

Твердження апелянта про те, що він став на шлях виправлення та за станом здоров`я не може виконувати певні роботи, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що на даний час не досягнуто виправного та превентивного впливу на засудженого, що є основними цілями застосування до особи покарання, та змін його особи, які роблять його безпечним для суспільства, характеризують його схильність до правомірної поведінки, поваги до правил і традицій людського співжиття. Крім того, засуджений не є інвалідом і доказів того, що він не може працювати за станом здоров`я стороною захисту не надано як суду першої інстанції так і апеляційному суду.

Колегія суддів враховує, що поведінка засудженого, яка вказує на його виправлення, має бути стабільною в ході всього строку відбування покарання.

Доводи засудженого про те, що внаслідок неприязненого відношення до нього адміністрація установи надала неправдиву характеристику, що стало підставою для відмови у задоволенні його заяви про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки в даній характеристиці зазначено, що саме рішенням спільного засіданні ДУ ЖВП №4 та спостережної комісії від 14.10.2022 року було відмовлено ОСОБА_7 в застосуванні до нього положень ст.81 КК України, тобто не адміністрація установи, а колегіальний орган, на який покладається розгляд вказаного питання дійшов такого висновку.

Таким чином, незважаючи на наявність формальної підстави для умовно-дострокового звільнення, зокрема факту відбуття певної частини призначеного судом строку покарання, відсутньою є фактична підстава, а саме стала тенденція засудженого до виправлення.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду щодо ОСОБА_7 є законною та обгрунтованою, а тому підстав для її скасування не має.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 07.04.2023 року, якою залишено без задоволення заяву засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: