ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/7282/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/435/23 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.187,ч.3 ст.185, ч.2 ст.289,
ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 02 березня 2023 року про повернення прокурору обвинувального акту стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 187, частиною 3 статті 185, частиною 2 статті 289, частиною 4 статті 187, пунктом 6 частини 2 статті 115 КК України у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0005131 від 29.12.2018, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 02 березня 2023 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0005131 від 29.12.2018 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 187, частиною 3 статті 185, частиною 2 статті 289, частиною 4 статті 187, пунктом 6 частини 2 статті 115 КК України повернутий прокурору.

В обґрунтування прийнятого рішення, районний суд вважав, що обвинувальний акт не відповідає вимогам статті 291 КПК України, оскільки в формулюванні обвинувачення повинні бути викладені дані про подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, які відповідно до пунктів 1 та 2 частини 1 статті 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Суд вважав, що у формулюванні обвинувачення за епізодом викрадення майна у ОСОБА_9 , яке кваліфіковане за частиною 3 статті 187 КК України, не зазначено конкретного місця вчинення злочину (вулиця, номер будинку, тощо), що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Кваліфікуючою обставиною вчинення злочину в обвинувальному акті прокурором зазначено проникнення в інше приміщення, що також не можливо встановити, оскільки під іншим приміщенням розуміється різноманітні постійні, тимчасові, стаціонарні або пересувні будівлі чи споруди, які відокремлені від житлових будівель. При цьому у обвинувальному акті не зазначено щодо часу виникнення умислу на заволодіння чужим майном, оскільки не утворює цієї ознаки заволодіння майном з приміщення, у зв`язку з роботою особи, яка була наділена правом безперешкодного доступу до них.

Суд також вважав, що обвинувальний акт, у порушення вимог пункту 3 частини 2 статті 291 КПК України, не містить анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).

Суд першої інстанції звернув увагу на те, що розгляд справи без присутності потерпілих є істотним порушенням їх процесуальних прав і підставою для скасування вироку, а також враховуючи, що тривалий період часу, а саме з 17.05.2019 по теперішній час потерпілі не з`являються в судові засідання як учасники кримінального провадження, за адресою, вказаною в обвинувальному акті. Оскільки міжнародно-правові відносини та правове співробітництво з російською федерацією не здійснюється, суд фактично позбавлений можливості в порядку статті 139 КПК України належним чином реагувати на неприбуття в судове засідання потерпілих.

Не погодившись з ухвалою суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 02 березня 2023 року, обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 направити до суду першої інстанції для нового розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор вказує на те, що повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд. Рішення про повернення обвинувального акту прокурору суд приймає у тому випадку, якщо без усунення виявлених недоліків кримінальне провадження не може бути призначене до судового розгляду.

Прокурор вважає, що розірвання дипломатичних відносин з рф та відсутність поштового зв`язку, для виклику потерпілих, не можуть бути підставами для повернення обвинувального акту, оскільки КПК України передбачає таку можливість виключно з підстав передбачених у ньому.

Апелянт зазначає, що вказані в оскаржуваній ухвалі висновки суду не свідчать про невідповідність обвинувального акту вимогам статті 291 КПК України, оскільки обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 має всі формальні реквізити та відомості зазначені у статті 291 КПК України. В акті міститься виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, яке вказане після викладу фактичних обставин.

Також прокурор вказує, що суд першої інстанції, заначив як підставу для повернення обвинувального акту, те, що в його змісті по епізоду викрадення майна у ОСОБА_9 не зазначене місце вчинення злочину, оскільки не зазначені вулиця і номер будинку, в якому відбувалися події, а також, що неможливо встановити з акту в якому саме «іншому приміщенні» відбувалися події.

Апелянт зазначає, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). Проте норма Закону не вимагає встановлення місця вчинення кримінального правопорушення в розумінні точної адреси (номеру будинку чи квартири). В обвинувальному акті зазначене місце вчинення злочину. Однак, не у всіх випадках, з урахуванням конкретних обставин вчинення конкретного злочину, номер будинку може бути встановлений. Якщо події відбуваються в будинку, де проводяться будівельні роботи (недобудований будинок) він може не мати присвоєної адреси, бо не введений в експлуатацію та ці обставини можна встановити лише під час судового розгляду, а надання цьому оцінки у підготовчому судовому засіданні є передчасним.

Також на думку прокурора при вирішенні питання щодо наявності чи відсутності кваліфікуючої ознаки проникнення в інше приміщення, суд першої інстанції у підготовчому судовому засіданні вийшов за межі предмету розгляду та передчасно перейшов до аналізу фактичних обставин без дослідження доказів.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, думку обвинуваченого, його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до статті 404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції відповідно до пункту 3 частини 3 статті 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

За змістом положень частини 4 статті 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт, встановлений статтею 291 КПК України.

Так, відповідно до частини 2 статті 291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу; 9) дату та місце його складення та затвердження.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу в межах апеляційної скарги прокурора, колегія суддів погоджується з обґрунтованістю її доводів щодо відповідності обвинувального акту вимогам статті 291 КПК України, в тому числі вимог, передбачених пуктом 5 частини 2 цієї статті. Зазначені обставини підтверджуються змістом обвинувального акту, який за своєю структурою має три чітко визначені частини, а саме стосовно формулювання обвинувачення, фактичних обставин злочину, що інкримінується обвинуваченому, і які прокурор вважає встановленими, а також правову кваліфікацію цього злочину з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Натомість висновки суду першої інстанції, що зазначені у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали, містять вказівки про відсутність формулювання обвинувачення за епізодом скоєння злочину стосовно ОСОБА_9 , яке кваліфіковане за частиною 3 статті 187 КК України.

Зі змісту обвинувального акту вбачається, що після зазначення відомостей про особу обвинуваченого, в ньому чітко зазначено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні певних дій за певними обставинами, які прокурор вважає встановленими.

За таких обставин, немає підстав вважати правильним висновок суду першої інстанції про відсутність формулювання обвинувачення у змісті обвинувального акту, який фактично містить чітку вказівку в чому він обвинувачується.

Крім цього, вказівка суду першої інстанції на невідповідність обвинувального акту вимогам пункту 3 частини 2 статті 291 КПК України, колегія суддів вважає необгрутованою, оскільки в обвинувальному акті повністю зазначені анкетні відомості кожного потерпілого ( прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).

Колегія суддів вважає, що в оскаржуваній ухвалі судом першої інстанції надано оцінку змісту обвинувачення, а саме щодо наявності чи відсутності кваліфікуючої ознаки (проникнення в інше приміщення), що відповідно до статті 314 КПК України не входить до компетенції суду під час проведення підготовчого судового засідання.

Процесуальна оцінка формулювання обвинувачення, згідно вимог чинного КПК України, можлива лише при ухваленні остаточного судового рішення, передбаченого статтею 373 КПК України, тобто за наслідками судового розгляду кримінального провадження з дотриманням вимог, передбачених статтями 318-380 КПК України.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 338 КПК України з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор не позбавлений права змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.

Поміж з цим, суд апеляційної інстанції, звертає увагу на те, що посилання суду першої інстанції на відсутність чинних міжнародних договорів України з рф щодо міжнародного співробітництва, розірвання дипломатичних відносин з рф та відсутність у суду можливості забезпечення явки потерпілих в судове засідання не відноситься до переліку вимог обвинувального акту, які викладені в статті 291 КПК України та є вичерпним.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а висновки суду щодо суті пред`явленого обвинувачення - є передчасними, оскільки вони висловлені судом без дотримання процедури судового розгляду.

Суд апеляційної інстанції вважає рішення суду першої інстанції безпідставним, оскільки обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 відповідає вимогам статті 291 КПК України та не містить істотних недоліків, що можуть обумовлювати необхідність повернення обвинувального акту прокурору.

За таких обставин, висновки суду, що зазначені у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали щодо невідповідності обвинувального акту вимогам статті 291 КПК України є необґрунтованими, а постановлене рішення про повернення обвинувального акту прокурору - може негативно вплинути на розумність строків судового розгляду кримінального провадження, передбачених статтею 7 пунктами 2, 21 та статтями 9, 28 КПК України.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку щодо обґрунтованості апеляційних доводів прокурора та слушності вимог в частині необхідності скасування оскаржуваної ухвали та призначення нового судового розгляду.

Колегія суддів вважає, що зазначені судом першої інстанції істотні порушення, які стали підставами повернення обвинувального акту - є процесуально неприпустимим при судовому розгляді, оскільки в такий спосіб порушуються загальні засади забезпечення законності, змагальності сторін, дотримання розумних строків та одночасно обґрунтованості і вмотивованості судового рішення, що передбачено як обов`язкова вимога у статті 370 КПК України, а також ці вимоги містяться у статті 7 КПК України - серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати.

Ці вимоги КПК України не дотримані судом першої інстанції, що свідчить про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які встановлені при апеляційному перегляді оскаржуваної ухвали.

Реалізуючи та дотримуючись загальних процесуальних принципів, що містяться у главі 2 КПК України, колегія суддів, дійшла висновку про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду першої інстанції ухвалити законне і обґрунтоване рішення, що обумовлює необхідність скасування оскаржуваної ухвали та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції, що відповідає нормам частини 1 статті 412 та пункту 6 частини 1 статті 407 КПК України.

Вирішуючи питання про подальший рух провадження, після скасування ухвали, колегія суддів виходить з наступного.

Порушення судом першої інстанції вимог стстті 370 КПК України та загальних засад судочинства не відноситься до передбаченого в частині 1 статті 415 КПК України переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Проте, відповідно до вимог частини 6 статті 9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною 1 статті 7 КПК України.

Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені пунктами 1, 2, 15, 21 частини 1 статті 7 КПК України - верховенство права, законність, розумність строків, а також забезпечення змагальності сторін та одночасно обґрунтованості і вмотивованості судового рішення, що передбачено як обов`язкові вимоги у статті 370 КПК України.

Разом з цим належить врахувати те, що необхідність дотримання при судовому розгляді вказаних загальних засад судочинства підтверджується практикою Європейського суду та змістом норм Європейської конвенції з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» - є частиною національного законодавства.

З огляду на викладене, з метою дотримання вказаних засад кримінального провадження, що гарантуються чинним КПК України, оскаржувану ухвалу належить скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Керуючись частиною 6 статті 9, статтями 404, 405, пуктом 6 частини 1 статті 407, частиною 1 статті 412, статтями 418, 419 КПК України, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 02 березня 2023 року - скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: