Справа № 720/789/23
Провадження № 1-в/720/22/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2023 року суддя Новоселицького районного суду Чернівецької області ОСОБА_1 , розглянувши в залі суду міста Новоселиця подання начальника відділення поліції № 6 (м. Новоселиця) Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецькій області про встановлення адміністративного нагляду відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , непрацюючого, раніше судимого,-

ВСТАНОВИВ:

24 березня 2021 року начальник ВП № 6 (м. Новоселиця) ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області звернувся до суду з поданням про встановлення адміністративного нагляду відносно ОСОБА_2 на підставі п. "в" ст. 3 Закону України "Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі", в якому посилається на те, що після звільнення з місць позбавлення волі ОСОБА_2 не встав на шлях виправлення, порушує громадський порядок і був притягнутий до адміністративної відповідальності, на попередження органів внутрішніх справ не реагує.

Суд, вислухавши пояснення представника Новоселицького відділення поліції ОСОБА_3 , який підтримав подання в повному обсязі, пояснення ОСОБА_2 , який заперечував щодо встановлення відносно нього адміністративного нагляду, вважає, що у задоволенні подання слід відмовити з наступних підстав.

Вирішуючи питання по суті подання, суд виходить з того, що адміністративний нагляд щодо особи встановлює певні обмеження у її повсякденному житті та поведінці, а тому такий нагляд має бути встановлений з конкретно визначених законодавчих підстав, щоб не допустити обмеження або порушення прав особи, та випливати з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року.

У дотриманні балансу між допущеним порушенням та засобами впливу на особу, неодноразово вказував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, практика якого в Україні є джерелом права.

Так, у справах «Бакланов проти Росії» (рішення суду від 09 червня 2005 року) та «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Відповідно до п. "в" ст. 3 Закону України "Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі", адміністративний нагляд встановлюється щодо засуджених до позбавлення волі за тяжкі, особливо тяжкі злочини або засуджених два і більше разів до позбавлення волі за умисні злочини, якщо вони після відбування покарання або умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, незважаючи на попередження органів внутрішніх справ, систематично порушують громадський порядок і права інших громадян, вчиняють інші правопорушення.

Виходячи з положень п. "в" ст. 3 Закону України "Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі", адміністративний нагляд може бути встановлений щодо наступних категорій засуджених:

1)засуджених до позбавлення волі за тяжкі злочини,

2)засуджених до позбавлення волі за особливо тяжкі злочини

3)засуджених два і більше разів до позбавлення волі за умисні злочини.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України із змінами та доповненнями № 3 від 28 березня 1986 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про порушення правил адміністративного нагляду», суди перевіряючи обґрунтованість подання про встановлення адміністративного нагляду щодо осіб, зазначених у п."в" ст. 3 Закону, належить перевіряти дані про вчинені ними правопорушення, а також законність та обґрунтованість застосування до них заходів стягнення.

З довідки УІАЗ УМВС України в Чернівецькій області № 1214/123/53/01-23 від 01 березня 2023 року вбачається, що ОСОБА_2 був засуджений вироком Новоселицького районного суду від 12 квітня 2018 року за ст. 185 ч. 1 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік та на підставі ст. 75 КК України його було звільнено від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком тривалістю 1 рік.

Вироком Новоселицького районного суду від 09 вересня 2019 року ОСОБА_2 був засуджений за ст.ст. 185 ч. 2, 71 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік 1 місяць.

Засуджений ОСОБА_2 звільнився з місць позбавлення волі 18 січня 2021 року за відбуттям покарання.

За змістом ст. 12 КК України кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини.

Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Вчинене ОСОБА_2 кримінальне правопорушення за ст. 185 ч.1 КК України відноситься до кримінальних проступків, оскільки відповідно до внесених змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII, не передбачає покарання у виді позбавлення волі; а злочин за ст. 185 ч.2 КК України є нетяжким, оскільки основне покарання у виді позбавлення волі не перевищує п`яти років.

Відповідно до п. 2-1 ч.1 ст. 89 КК України (яка регламентує строки погашення судимості) такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені за вчинення кримінального проступку, після відбуття покарання; а згідно п. 7 ч. 1 вказаної статті особи, засуджені до позбавлення волі за нетяжкий злочин, якщо вони протягом трьох років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового кримінального правопорушення

Припинення судимості анулює всі кримінально-правові та загальноправові наслідки засудження і призначення покарання. Особа, судимість якої погашено або знято, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала.

Врахування погашеної чи знятої судимості при вирішенні будь-яких питань, у тому числі й при характеристиці особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості та є неприпустимим.

Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 7 вересня 2020 року, справа № 739/1140/18, провадження № 51-1858 км 20.

Тим самим, судимість ОСОБА_2 за вироком Новоселицького районного суду від 12 квітня 2018 року за ст. 185 ч. 1 КК України на час звернення до суду з даним поданням була погашена, а тому вона втратила правові наслідки засудження.

За вказаних обставин, засуджений ОСОБА_2 не підпадає під категорію засуджених, яким може бути встановлений адміністапртвиний нагляд відповідно до п. "в" ст. 3 Закону України "Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі", у зв`язку із чим відносно нього не може бути встановлений адміністративний нагляд, у зв`язку із чим у задоволенні подання слід відмовити за безпідставністю.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 6, 10 Закону України Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні подання начальника відділення поліції № 6 (м. Новоселиця) Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецькій області про встановлення адміністративного нагляду відносно ОСОБА_2 відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду протягом семи діб з моменту її проголошення через районний суд.

Суддя ОСОБА_1