У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000901 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 вересня 2022 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого згідно ст. 89 КК України,

-обвинуваченого за ч. 1 ст. 115 КК України

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 вересня 2022 року ОСОБА_7 засуджений за ч.1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років.

До набрання вироком законної сили ухвалено ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою не змінювати.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту затримання, тобто з 05.07.2021.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 1716,20 грн.

Вирішено питання щодо арешту майна та речових доказів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок змінити в частині покарання, та помякшити призначене йому покарання. Визнати відповідно до ст. 66 КК України обставини, які пом`якшують покарання щире каяття та визнання вини в повному обсязі, та наявність тяжких невиліковних хвороб.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що не заперечує події, яка сталася 05.07.2021, визнає вину у повному обсязі, щиро кається та дуже жалкує за свій вчинок. Після події злочину не втікав, викликав швидку та намагався надати першу медичну допомогу та дочекався працівників поліції. Показав та видав працівникам поліції ніж, яким вчинив злочин, надавав показання як на досудовому слідстві та в суді.

Зазначає, що в силу ст. 89 КК України є раніше не судимим, але судом безпідставно врахована ця обставина при постановленні вироку.

Вказав, що має тяжкі хвороби, тому всі ці обставини, на думку апелянта, є такими, що пом`якшують покарання.

Крім того, апелянт наголошує, що звертався до суду першої інстанції з клопотаннями про проходження військової служби у зв`язку із воєнним станом, але ці клопотання судом першої інстанції не враховані.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

05.07.2021, приблизно о 19:40 годині, більш точного часу встановити не представилось можливим, ОСОБА_7 , маючи довготривалі неприязні відносини зі своєю колишньою співмешканкою ОСОБА_8 , зателефонував на мобільний телефон останньої та запропонував зустрітись на березі річки Південний Буг в м. Миколаєві (Велика Корениха) аби з`ясувати відносини між ними, на що вона погодилась, при цьому повідомивши, що разом з нею буде її співмешканець ОСОБА_9 .

Почувши це, у ОСОБА_7 на ґрунті довготривалих особистих неприязних стосунків, через ревнощі, виник злочинний умисел, спрямований на позбавлення життя ОСОБА_9 .

З метою реалізації вказаного злочинного умислу ОСОБА_7 , заздалегідь спланувавши спосіб здійснення ним злочину та підготувавши необхідний для його вчинення засіб, а саме - кухарський ніж господарського побутового призначення, достовірно знаючи про місце проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , направився їм назустріч.

В подальшому, приблизно о 20:35 год., ОСОБА_7 , рухаючись по вул. Бориса Фармаковського в м. Миколаєві (Велика Корениха), помітив ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , який йшов позаду останньої йому назустріч.

ОСОБА_7 , помітивши ОСОБА_9 , напроти будинків АДРЕСА_2 , підійшов до останнього, тобто будучи звернений передньою поверхнею тулуба до нього, на ґрунті ревнощів, розуміючи суспільну небезпечність своїх намірів та бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_9 , тримаючи в правій руці вищезазначений кухарський ніж, раптово наніс ним один удар в район передньої поверхні грудної клітки по середньо ключичній лінії зліва на рівні VI VII ребер, спричинивши смерть останнього в результаті проникаючого сліпого колото різаного поранення грудної клітки з пошкодженням серця, лівої легені, яке супроводжувалось зовнішньою та внутрішньою кровотечею з послідуючою гострою крововтратою.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне протиправне заподіяння смерті іншій (умисне вбивство).

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, просив вирок суду залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Що стосується доводів апелянта щодо призначеного покарання, яке апелянт просить пом`якшити, то ці доводи не є слушними.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до категорії особливо тяжкого злочину.

Також, в повній мірі враховані дані про особу ОСОБА_7 , який не одружений, на утриманні дітей не має, не працює, на психіатричному обліку не перебуває, перебуває на обліку у лікаря-нарколога з діагнозом:» «РПП внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності», перебуває на військовому обліку, але військову службу не проходив, був звільнений від призиву на строкову військову службу як непридатний до військової служби, за місцем проживання та перебування в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» характеризується задовільно.

Обставини, які обтяжують покарання, судом першої інстанції не встановлені.

Що стосується посилання в апеляційній скарзі на наявність у обвинуваченого щирого каяття, та його прохання врахувати цю обставину такою, що пом`якшує покарання, то відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги в цій частині.

Колегія суддів зауважує, що про цю обставину обвинувачений заявив лише під час апеляційного розгляду. Разом з тим, в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 , хоча і не заперечував факту спричинення ним ножового порання в область грудної клітки ОСОБА_9 , внаслідок якої настала його смерть, однак заперечував наявність у нього умислу на позбавлення життя останнього.

Отже, при розгляді кримінального провадження в суді ОСОБА_7 визнав вину частково та не висловив жалю з приводу вчиненого.

За таких обставин, у суду першої інстанції не було підстав врахувати вище зазначену обставину як таку, що пом`якшує покарання. Відсутні такі підстави і у суду апеляційної інстанції, оскільки висловлений жаль з приводу вчиненого вже після ухвалення вироку не свідчить про дійсне каяття.

Щодо стану здоров`я та наявності у ОСОБА_7 тяжких хвороб, які підтверджені медичними довідками, наданими захисником при апеляційному розгляді, колегія суддів приймає їх до уваги, але зауважує, що наявність хвороб ніяким чином не зменшує ступінь тяжкості вчиненого злочину, внаслідок якого настали невідворотні наслідки у вигляді смерті потерпілого. Ці дані не є достатніми підставами для пом`якшення призначеного покарання.

Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі зазначив про бажання проходити військову службу у зв`язку із воєнним станом, але з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений не придатний до військової служби. Окрім того, з огляду на вимоги ч. 1 ст. 616 КПК України, з урахуванням того, що ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні особливо тяжкого злочину за ч.1 ст. 115 КК України, відсутні підстави для зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш мякий, про що просить апелянт.

Між тим, є частково обгрунтованими вимоги апелянта про те, що він згідно ст. 89 КК України не має судимості.

Згідно положень ст.89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені до позбавлення волі або основного покарання у виді штрафу за тяжкий злочин, якщо вони протягом шести років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового кримінального правопорушення.

У відповідності до положень ст. 90 КК України строки погашення судимості обчислюються з дня відбуття основного і додаткового покарання. До строку погашення судимості зараховується час, протягом якого вирок не було виконано, якщо при цьому давність виконання вироку не переривалася. Якщо вирок не було виконано, судимість погашається по закінченні строків давності виконання вироку.

Якщо особа, що відбула покарання, до закінчення строку погашення судимості знову вчинить кримінальне правопорушення, перебіг строку погашення судимості переривається і обчислюється заново. У цих випадках строки погашення судимості обчислюються окремо за кожне кримінальне правопорушення після фактичного відбуття покарання (основного та додаткового) за останнє кримінальне правопорушення.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження (т. 1 а.п. 51-54, т. 3 а.п.13-14), ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності та був судимий:

- вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 27.01.1998 за ч.2 ст. 140, ч.3 ст. 81, 208 КК України (1960 р) до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 2 місяці, звільнений 27.03.2001 по відбуттю строку покарання;

- вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 07.02.2002 за ч.1 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років;

- вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 18.07.2006 за ч.1 ст. 309 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 2 місяця, звільнений 18.08.2007 по відбуттю строку покарання;

- вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 07.07.2008 за ч.2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років;

- вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 28.01.2013 за ч.1 ст. 190 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України, до 1 року 3 місяців позбавлення волі, звільнений 28.02.2014 по відбуттю строку покарання.

З урахуванням наведених даних, строк погашення судимостей слід обчислювати окремо за кожне кримінальне правопорушення після фактичного відбуття покарання за останнє кримінальне правопорушення, тобто з 28.02.2014. З огляду на вчинення ОСОБА_7 за попередніми вироками від 27.01.1998, 07.02.2002, 07.07.2008 тяжких злочинів, на момент вчинення злочину 05.07.2021 обвинувачений ОСОБА_7 вважався таким, що відповідно до ст. 89 КК України не мав судимостей.

За такого, суд першої інстанції безпідставно зазначив попередні судимості у вступній частині вироку, та послався на них у вироку. Тому слід виключити зі вступної частини оскаржуваного вироку посилання на попередні судимості ОСОБА_7 .

У відповідності до положень п.4 ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок, якщо ця зміна не погіршує становища обвинуваченого, що має місце в даному випадку.

Разом з тим, незважаючи на те, що ОСОБА_7 слід вважати таким, що не має судимості, це також ніяким чином не є підставою для пом`якшення призначеного покарання.

За злочин, передбачений ч. 1 ст. 115 КК України, ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі за розміром, в межах санкції зазначеної статті, та є наближеним до мінімального.

З огляду на наведені дані про особу обвинуваченого, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину та відсутності обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, ОСОБА_7 призначено покарання відповідно до вимог ст. ст. 65-67 КК України.

На думку суду, призначене покарання є необхідне й достатнє для виправлення ОСОБА_7 та попередження нових злочинів, а тому немає підстав для його пом`якшення, про що просить апелянт.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 424, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Виключити зі вступної частини вироку Заводського районного суду м.Миколаєва від 27 вересня 2022 року посилання на попередні судимості ОСОБА_7 .

В іншій частині зазначений вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3