Житомирський апеляційний суд
Справа №296/7149/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2023 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 28.07.2023,

в с т а н о в и в:

Зазначеною ухвалою задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 та продовжено строк застосування до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів, тобто до 29 вересня 2023 року із визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 214 720 грн. Строк дії ухвали до 29 вересня 2023 року.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді, як незаконну, та постановити нову, якою обрати до його підзахисного запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою та зменшити розмір застави до 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. При цьому, зазначає, що застосований слідчим суддею такий жорсткий запобіжний захід не відповідає ризикам, обумовленим ст.177 КПК України та суперечить матеріалам кримінального провадження. Наголошує, що з урахуванням окремих матеріалів провадження, з якими частково ознайомлена сторона захисту, пред`явлена ОСОБА_7 підозра за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, є необґрунтованою. Рахує, посилаючись на відсутність у провадженні відповідних доказів, що дії ОСОБА_7 не можуть бути кваліфіковані за ч.2 ст.307 КК України. Зазначає, що відсутні і відповідні процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України, зокрема, можливість впливу на свідків у кримінальному провадженні є надуманим, оскільки з моменту подій, які відбувалися з моменту реєстрації провадження та за змістом обвинувачення з вересня 2022 по травень 2023 року минуло більш ніж 10 місяців, та якби такий відбувся - сторона обвинувачення мала усі необхідні можливості щоб його встановити у разі справедливості такого твердження. Також, зазначає, що слідчим суддею не зазначено чому стосовно підозрюваного визначено максимальний розмір застави, що свідчить про обвинувальний ухил при винесенні рішення, визначений розмір застави є явно непомірним для його підзахисного. Звертає увагу, що підозрюваний має постійне місце проживання та незадовільний стан здоров`я, а доходи від неофіційних заробітків є незначними, проживавав разом із хворою матір`ю, яка потребує догляду та постійної допомоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 на підтримку поданої його захисником апеляційної скарги, заперечення прокурора щодо задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу суду в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в порядку Глави 18 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування такого запобіжного заходу, або відмови у його задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слідчий суддя, суд, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, згідно із ст.178 КПК України та зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваній особі у разі визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно із ч.3 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя при застосуванні щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою дотримався вказаних вимог кримінально-процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів судового провадження №296/7149/23, в провадженні СУ ГУНП в Житомирській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000440 від 28.09.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.311, ч.2 ст.307 КК України.

Згідно змісту клопотання слідчого, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , будучи судимим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України (вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 20.12.2022), з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, маючи намір продовжити злочинну діяльність, визначивши вчинення злочинів як єдине джерело для здобуття коштів та матеріальних благ для свого існування, вчинив ряд кримінальних правопорушень у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 , продовжуючи злочинні дії та реалізуючи злочинний умисел, направлений на незаконне виготовлення, зберігання психотропної речовини з метою збуту, а також незаконний збут цієї речовини, та отримання прибутку від цієї діяльності, діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 03.06.2023 в період з 13 год. 30 хв. до 17 год. 00 хв., перебуваючи за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , використовуючи прекурсори, інші складові частини, а також пристосоване обладнання, повторно виготовив невстановлену кількість психотропної речовини, обіг якої обмежено - амфетамін, однак масою не менше 0,69314 г. (0,6238 г.; 0,04092 г., 0,02842 г.) - (вага зразків, відібраних для проведення судової експертизи) та став незаконно її зберігати за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , з метою подальшого її збуту.

Умисні дії ОСОБА_7 , що виразились у незаконному виготовленні, зберіганні психотропної речовини з метою збуту та незаконному збуті цієї речовини, вчиненому особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст.309 КК України, за попередньою змовою групою осіб, кваліфіковано за ч.2 ст.307 КК України.

03.06.2023 о 17 год. 44 хв. у порядку ст.208 КПК України за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України затримано ОСОБА_7

04.06.2023 у відповідності до вимог ст.ст.276-278 КПК України ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

05.06.2023 ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду №296/5286/23 до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 31.07.2023 із визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 214 720 гривень.

Слідчий СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира з клопотанням про продовження застосованого до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За результатами судового розгляду цього клопотання, слідчим суддею постановлено оскаржуване рішення.

При цьому, на думку апеляційного суду, клопотання слідчого (з доданими до нього матеріалами) є відповідним вимогам ст.199 КПК України, містить всі визначені кримінальним процесуальним кодексом відомості та обставини, які враховуються при продовженні міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Істотних порушень вимог КПК України в цій частині не встановлено.

Вирішуючи зазначене клопотання слідчого (після відповідного обговорення в судовому засіданні між всіма учасниками провадження, при цьому, підозрюваний та його захисники заперечували проти клопотання слідчого), слідчий суддя належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновку про існування процесуальних ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які не зменшилися й виправдовують тримання під вартою обвинуваченого.

При вирішенні вказаного клопотання, слідчим суддею встановлено, що докази, надані слідчим, свідчать про існування обґрунтованої підозри в даному кримінальному провадженні, яка дає підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_7 можливо причетний до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства», № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року).

На переконання апеляційного суду, обґрунтованість підозри ОСОБА_7 підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме: протоколом про результати здійснення НСРД - зняття інформації з електронних комунікаційних мереж № 405/55/105-2023 від 26.01.2023 відносно ОСОБА_10 ; протоколом про результати проведення візуального спостереження за особою у публічно доступних місцях - ОСОБА_10 № 288 від 19.01.2023; протоколом тимчасового доступу до речей та документів від 24.05.2023; протоколом затримання ОСОБА_12 від 27.12.2022 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України; висновком експерта № СЕ-19/106-23/62-НЗПРАГІ від 24.02.2023; повідомленням про підозру ОСОБА_12 від 27.02.2023 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України; протоколом про результати здійснення НСРД - зняття інформації з електронних комунікаційних мереж №2314/55/105-2023 від 20.04.2023 відносно ОСОБА_10 ; протоколом про результати проведення НСРД - накладення арешту на кореспонденцію, огляд та виїмка затриманої кореспонденції № 1952/55/105-2023 від 05.04.2023 - поштового відправлення ТОВ «Нова Пошта» № 20 4506 7427 5099; висновком експерта № СЕ-19/106-23/4835-НЗПРАП від 02.05.2023 за результатами проведення судової експертизи матеріалів, речовин та виробів; протоколом про результати проведення візуального спостереження за особою в публічно доступним місцях - ОСОБА_10 № 1275/55/105-2023 від 07.03.2023; протоколом огляду предметів від 01.06.2023 - диску з написом «ТОВ «НП» Відео ТТН № 20 4506 7427 5099; протоколом про результати здійснення НСРД - зняття інформації з електронних комунікаційних мереж № 2313/55/105-2023 від 20.04.2023 відносно ОСОБА_13 ; протоколом про результати проведення НСРД - накладення арешту на кореспонденцію, огляд та виїмка затриманої кореспонденції №1950/55/105-2023 відправлення ТОВ «Нова Пошта»; висновком експерта № СЕ-19/106-22/4947-НЗПРАП від 24.04.2023 за результатами проведення судової експертизи матеріалів, речовин та виробів; протоколом огляду предметів від 01.06.2023 - диску з написом « ТВО «НП» Відео ТТН № 20 4506 8267 7641; протоколом за результатами проведення НСРД - візуального спостереження за місцем №2952/55/105-2023 від 25.05.2023; протоколом за результатами здійснення НСРД - аудіо-, відеоконтролю особи відносно ОСОБА_14 №2955/55/105-2023 від 25.05.2023; протоколом обшуку за адресою: АДРЕСА_1 від 03.06.2023; протоколом огляду предметів від 14.06.2023 - диску з написом «ТОВ «НП» Відео з 12:35 по 12:40 03.06.2023»; висновком експерта № СЕ-19/106-23/7151-НЗПРАП від 04.06.2023 за результатами проведення судової експертизи матеріалів, речовин та виробів; висновком експерта № СЕ-19/106-23/7152-НЗПРАП від 04.06.2023 за результатами проведення судової експертизи матеріалів, речовин та виробів; протоколом обшуку від 03.06.2023 - автомобіля марки «Пежо 301» під керуванням ОСОБА_13 ; висновком експерта № СЕ-19/106-23/7481-НЗПРАП від 21.06.2023 за результатами проведення судової експертизи матеріалів, речовин та виробів; протоколом допиту' свідка ОСОБА_13 від 05.06.2023; протоколом про результати здійснення НСРД - аудіо-, відеоконтроль особи відносно ОСОБА_7 №2991/55/105-2023 від 26.05.2023; іншими матеріалами кримінального провадження.

Матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості саме для встановлення вини чи її відсутності у особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу. В даному випадку, апеляційні посилання захисника на відсутність у провадженні доказів винності його підзахисного (за відсутності таких вагомих доказів з боку сторони захисту), об`єктивно не спростовують обґрунтованості висунутої підозри на даному етапі розслідування провадження, так і не можуть бути об`єктивними (беззаперечними) підставами для визнання безпідставним продовження запобіжного заходу останньому у вигляді тримання під вартою.

Наявні у провадженні докази, на думку апеляційного суду, вказують на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, у об`ємі як вимагає закон, на момент вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виходячи із критеріїв «розумної підозри», тобто наявності фактів і іншої інформації, яка могла б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_7 міг би вчинити кримінальне правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Таким чином, апеляційні посилання захисника на необґрунтованість підозри висунутої його підзахисному є безпідставними. Наведені захисником відомості в апеляційній скарзі, так і доводи останнього та підозрюваного в судовому засіданні апеляційного суду, на даному етапі не спростовують даних, що ОСОБА_7 причетний до інкримінованого йому кримінального правопорушення.

В свою чергу, відповідно до ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного ОСОБА_7 , дійшов правильного висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, що стороною обвинувачення у судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.307 КК України, згідно з положеннями ст.12 КК України є тяжким, санкція якої передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна.

Згідно із позицією Європейського суду з прав людини, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, тому апеляційний суд погоджується з тим, що тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваної переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

В даному випадку, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про наявність ризику переховування ОСОБА_7 від органів досудового розслідування та суду, з огляду на те, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, з врахуванням фактичних обставин його вчинення, суті і характеру цього правопорушень (тяжкий правопорушення у сфері обігу психотронних речовин, значну суспільну небезпечність вчиненого). На думку апеляційного суду, цей процесуальний ризик є об`єктивно доведеним.

Наведені вище обставини дають достатні підстави стверджувати про обґрунтовану наявність ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування, суду, як і перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. В свою чергу, в даному випадку, є висока вірогідність того, що при застосуванні альтернативної міри запобіжного заходу підозрюваному, останній може незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні з метою зміни показів, що в подальшому може негативно відобразитися на встановленні об`єктивної істини по провадженню.

Є доведеним, в даному випадку, і процесуальний ризик перешкоди кримінальному провадженню шляхом знищення, приховування речей чи документів, які мають значення для встановлення обставин цього кримінального провадження, які на теперішній час не віднайдені органом обвинувачення з огляду на початкову стадію досудового розслідування.

Апеляційні посилання сторони захисту на не доведеність таких ризиків є об`єктивно безпідставними.

В свою чергу, належно враховано слідчим суддею і те, що підозрюваний ОСОБА_7 раніше судимий за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, і знову підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення в сфері незаконного обігу заборонених речовин, є не одруженим, не має утриманців (офіційно), що свідчить про нестійкі соціальні зв`язки, має зареєстроване місце проживання, офіційно не працює (не має легальних джерел доходу).

З урахуванням вище зазначеного, апеляційний суд також погоджується з висновками слідчого судді про недостатність інших, більш м`яких запобіжних заходів запобігти вищевказаним ризикам.

На переконання апеляційного суду, докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра, яка разом з існуючими ризиками, конкретними обставинами провадження та з урахуванням особи підозрюваного, виключає можливість обрання відносно підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.

Посилання адвоката на те, що його підзахисний має місце реєстрації та проживає разом з із хворою матір`ю, яка потребує догляду та постійної допомоги, як і гарантії сталої процесуальної поведінки підозрюваного, з урахуванням тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення, його фактичних обставин, суспільної небезпечності інкримінованого, інших характеризуючих даних особу підозрюваного та встановлених на даний час процесуальних ризиків, передбачених ст.177 КПК України, недостатньо для доведення, як відсутності ризиків, так і того, що ОСОБА_7 виконуватиме покладені на нього процесуальні обов`язки за умови застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі Амбрушкевич проти Польщі).

Матеріали провадження не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали продовження перебування підозрюваного під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи слідчого про доцільність продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також доводи підозрюваного та його захисника щодо дії запобіжного заходу, як і його зміни, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення клопотання про продовження дії запобіжного заходу та дійшов правильного висновку про продовження дії підозрюваному ОСОБА_7 виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, апеляційний суд вважає, що апеляційні доводи захисника в частині визначення розміру відповідної застави, в порядку ч.3 ст.183 КПК України, слідчим суддею під час вирішення клопотання слідчого, в даному випадку, є безпідставними.

Так, відповідно до вимог ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Як вважає суд апеляційної інстанції, слідчий суддя, визначивши підозрюваному ОСОБА_7 заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 214 720 грн., належно врахував всі норми кримінального процесуального законодавства.

Згідно з ч.4 ст.182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

З врахуванням тяжкості інкримінованих кримінальних правопорушень, даних про особу ОСОБА_7 , а також встановлених у провадженні процесуальних ризиків, передбачених ст.177 КПК України, апеляційний суд вважає, що саме застава в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, в даному конкретному випадку буде відповідати принципам достатності та виваженості, як і буде гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Отже, істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, в тому числі й порушень положень ст.5 Конвенції, констатованих Європейським судом з прав людини у своїх рішеннях, на що посилається захисник у поданій апеляційній скарзі, апеляційним судом не встановлено.

За вказаних обставин, ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 28.07.2023, якою продовжено строк застосування до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів, тобто до 29 вересня 2023 року із визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 214 720 грн. з строком до 29 вересня 2023 року, включно, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: