У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/2197/23

№ 1-кп/183/1088/23

19 вересня 2023 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі суду:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянув у підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області обвинувальний акт відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з неповною освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченогоу вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

в с т а н о в и в :

До Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області 21.02.2023 року надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.02.2023 року у справі призначено підготовче судове засідання на 27.02.2023 року.

В підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_5 завив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України.

В обґрунтування клопотання зазначив про наступне.

Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст.291 КПК України.

Обвинувальний акт, складений та затверджений 20.02.2023 року відносно ОСОБА_4 , не відповідає вимогам ст.291 КПК України, а тому підлягає поверненню з наступних підстав. Згідно вимог п.4 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити прізвище, ім`я, по батькові та займану посаду слідчого, прокурора. В обвинувальному акті вказано, що досудове розслідування здійснювалося слідчими СВ ВП № 2 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Водночас, в Реєстрі матеріалів досудового розслідування вказано, що в ході досудового розслідування також приймали участь слідчі СВ НРВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , а також слідчий СВ ВП № 2 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_16 .

Таким чином, в обвинувальному акті від 20.02.2023 року в порушення вимог п.4 ч.2 ст.291 КПК України не зазначені прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчих СВ НРВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , а також слідчого СВ ВП N 2 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_16 .

Відповідно до положень п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт повинен містити: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими; правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, тобто такі частини обвинувального акту повинні узгоджуватися між собою та мати логічний зв`язок між собою.

Але всупереч п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт є суперечливим та відсутній логічний зв`язок між частинами обвинувального акту. Так, при викладі фактичних обставин справи стороною обвинувачення зазначено, що «... своїми умисними діями ОСОБА_4 спричинив ДП Дніпропетровський облавтодор ВАТ ДАК Автомобільні дороги України, майнову шкоду на загальну суму 458 014 гривень 67 копійки ...».

В сформульованому обвинуваченні стороною обвинувачення зазначено, «що на підставі фактично встановлених обставин, ОСОБА_4 ... обвинувачується у: таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаному з проникненням, вчиненому 19 липня 2021 року, у період часу з 09:38 год. до 12:59 год., знаходячись на території філії ДП «Дніпровський облавтодор», розташованої за адресою: Дніпропетровська обл., м. Новомосковськ, вул. Крайня, буд. 1, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України».

Таким чином, сторона обвинувачення, при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, виклала обставини вчинення злочину із заподіянням майнової шкоди у розмірі 458 014 гри. 67 коп., що більше як в 400 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення, і відповідає крадіжці, вчиненій у великих розмірах, з правовою кваліфікацією за ч.4 ст.185 КК України, а в сформульованому обвинуваченні сторона обвинувачення вже зазначає правову кваліфікацію за ч.3 ст.185 КК України, тобто про крадіжку, поєднану з проникненням, але, чомусь, вже без заподіяної шкоди.

Таке викладення фактичних обставин і сформульованого обвинувачення, які за своїм змістом не узгоджуються між собою і є суперечливими, для сторони захисту є незрозумілим.

Вищезазначені обставини невідповідності обвинувального акту вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК суперечать засаді верховенства права, закріпленої у ст. 8 КПК та практиці Європейського суду з прав людини (далі Суд), яка у відповідності до вимог ч. 2 зазначеної статті підлягає обов`язковому застосуванню під час кримінального провадження.

Ці недоліки не можуть бути усунутими під час судового розгляду. Більше того, як викладено вище, наведені недоліки обвинувального акту не дозволяють навіть розпочати судовий розгляд, тим більше - на засадах Верховенства права.

Так, в ч. 1 ст.338 КПК України зазначено, що з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.

Таким чином, сторона обвинувачення не зможе змінити обвинувачення, оскільки обставини крадіжки за ч.4 ст.185 КК України вже зазначені в обвинувальному акті, але правову кваліфікацію такого кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частину статті) закону України про кримінальну відповідальність сторона обвинувачення не зазначила.

Крім того, відповідно до положень п.7 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт повинен містити відомості про розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

В порушення вищезазначеної вимоги Закону, обвинувальний акт у сформульованому обвинуваченні не містить відомостей про розмір заподіяної шкоди взагалі.

«Формулювання обвинувачення», як складової частини обвинувального акта, має визначатися у логічному зв`язку з положеннями ст.374 КПК України, які визначають вимоги до змісту вироку та оперують поняттям «формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним».

Так, п.2 ч.3 ст.374 КПК України встановлено, що у мотивувальній частині вироку, в разі визнання особи винуватою, зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Очевидно, що сторона обвинувачення намагається уникнути таких вимог чинного законодавства, і, тим самим, перекласти формулювання обвинувачення щодо наслідків кримінального правопорушення саме на суд.?

Такий недолік, як відсутність в сформульованому обвинуваченні розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, не може бути усуненим під час судового розгляду.

Крім того, відповідно до ст. 109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом, тобто складання Реєстру є процесуальною дією сторони обвинувачення, яка може бути вчинена в певному місці і в певний час.

Реєстр матеріалів досудового розслідування не містить відомостей ні про дату, ні про місце складання такого реєстру.

Сторона захисту звертає увагу суду на цю обставину ще і зв`язку із тим, що в Реєстрі стороною обвинувачення зазначено ще про один обвинувальний акт від 13.02.2023 року у цьому кримінальному провадженні, який ні суду, ні стороні захисту не був наданий. Не надання стороні захисту обвинувального акту від 13.02.2023 року порушує право обвинуваченого на захист.

Такі суттєві порушення вимог закону стороною обвинувачення при складанні обвинувального акту від 23 травня 2016 року не можуть бути усунені під час судових засідань в ході судового розгляду.

Сторона обвинувачення, виконуючи свої повноваження, при складанні обвинувального акту не дотрималась встановлених Кримінальним процесуальним кодексом України вимог, тому сторона захисту вважає, що обвинувальний акт від 20.02.2023 року не відповідає вимогам КПК України і підлягає поверненню.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання свого захисника.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти повернення обвинувального акту, зазначивши про наступне. Дійсно, підозрюваному ОСОБА_4 мали би повідомити про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, однак слідчим була допущена технічна помилка. Тому наразі ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і саме за цим обвинуваченням скеровано обвинувальний акт до суду. Водночас, він не позбавлений права змінити обвинувачення в ході судового розгляду, а тому вважає, що підстави для повернення обвинувального акту відсутні, просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту.

Дослідивши обвинувальний акт з доданим Реєстром матеріалів досудового розслідування, вислухавши думку прокурора, обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 , суд дійшов висновку про повернення обвинувального акту прокурору в зв`язку з невідповідністю його вимогам КПК України, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, в підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. Він повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України, та містити відомості, зазначені в ч. 2 цієї статті.

Положеннями ст. 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Стаття 314 КПК України передбачає, що під час підготовчого засідання головуючий з`ясовує в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду. Однією з обставин, яка перешкоджає призначенню провадження до судового розгляду є невідповідність обвинувального акта вимогам кримінального процесуального закону.

Також у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів виховного або медичного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам ст. 291 КПК України, зокрема, якщо ці документи містять положення, що суперечать одне одному; у документах наведено недопустиму натуралізацію опису злочину; вони не підписані слідчим (крім випадків, коли прокурор склав їх самостійно) чи не затверджені прокурором; до них не долучено передбачені законом додатки.

При цьому, повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акта вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд. Рішення про повернення обвинувального акту прокурору суд приймає у тому випадку, якщо без усунення виявлених недоліків кримінальне провадження не може бути призначене до судового розгляду.

Згідно з ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити відомості, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті істини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання звинувачення.

Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

При цьому, за змістом цієї норми, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення посиланням на положення закону і статті Закону України про кримінальну що відповідальність.

На тому, що обвинувальний акт має містити саме фактичні дані, тобто такі які є очевидними для прокурора, наголошував Верховний Суд України в постанові від 24.11. 2016 року у справі № 5-328кс16. При цьому Суд звертає увагу на те, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Обвинувальний акт, який є предметом даного судового розгляду, на переконання суду, вищесказаним вимогам чинного законодавства не відповідає.

Викладаючи фактичні обставини в обвинувальному акті, прокурор зазначив «…Таким чином, своїми умисним діями ОСОБА_4 спричинив ДП Дніпропетровський облавтодор ВАТ ДАК Автомобільні дороги України, майнову шкоду на загальну суму 458 014 гривень 67 копійок», що відповідає кваліфікації за ч. 4 ст. 185 КК України.

Водночас формулювання обвинувачення викладено в наступній редакції «Таким чином, умисні дії ОСОБА_4 , які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаному з проникненням в інше приміщення кваліфікуються за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України».

Тобто, викладаючи фактичні обставини, прокурор зазначив розмір спричиненої шкоди, яка більше як в 400 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення, і відповідає крадіжці, вчиненій у великих розмірах, з правовою кваліфікацією за ч.4 ст.185 КК України, однак в сформульованому обвинуваченні сторона обвинувачення вже зазначає правову кваліфікацію за ч.3 ст.185 КК України, тобто про крадіжку, поєднану з проникненням, але, вже без заподіяної шкоди.

Суд зауважує, що правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного канального правопорушення.

Отже, на переконання суду в даному обвинувальному акті має місце невизначеність кваліфікації злочину, який інкримінується обвинуваченому. При цьому до такого висновку суд прийшов не вдаючись в оцінку доказів і не висловлюючи наперед сформованої думки щодо обвинувачення, оскільки саме фактичне висловлювання наперед сформованої думки щодо обвинувачення є неприпустимим на стадії підготовчого судового засідання і є предметом судового розгляду.

Отже, обвинувальний акт містить протиріччя та недоліки, які унеможливлюють розуміння об`єму висунутого обвинувачення, що безумовно є порушенням права на захист обвинуваченого.

Суд приймає до уваги посилання прокурора на той факт, що у нього є право змінити правову кваліфікацію та/або обсяг обвинувачення.

Однак, згідно з ч. 1 ст. 338 КПК України, з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.

Як видно з обвинувального акту, сума шкоди, спричинення якої інкрімінується, ОСОБА_4 , є встановленою обставиною, відомою прокурору на момент скерування даного обвинувального акту.

Не заперечував цей факт прокурор і в судовому засіданні, зазначивши, що кваліфікація дій ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 185 КК України, а не за ч. 4 ст. 185 КК України є технічною помилкою слідчого.

Тобто, допущені порушення не є новими фактичними обставинами, а є очевидними недоліками обвинувального акта, що встановлено на стадії підготовчого судового засідання, у зв`язку з чим обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 р. №8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Вказаний принцип закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.

Так в рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2000 року «Маттоціа проти Італії», детальніше зазначено : «Обвинувачений у скоєні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступень детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положень, закріплених у п. «b» ч. 3 ст. 6 Конвенції».

Європейський суд з прав людини (у справі «Абрамян проти Росії») більш ґрунтовно тлумачить зазначену норму, вказуючи на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, так як деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи. Оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камінські проти Австрії» №9783/82 п. 79).

Крім того, Суд нагадує, що положення пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» №25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20.04.2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Автсрії», №42780/98, п. 34).

До того ж право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого пп. «b» п. З ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Такий недолік обвинувального акту, як неконкретність обвинувачення виключає можливість прийняття матеріалів кримінального провадження до судового розгляду.

Обвинувальний акт із вказаним недоліком повинен бути повернутий прокурору.

Отже, не вдаючись до оцінки доказів, суд вважає, що викладені вище обставини є невідповідністю п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки виклад фактичних обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) Закону України по кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення є самостійними частинами обвинувального акту.

Зазначені невідповідності та позиція прокурора, який на стадії підготовчого судового засідання повідомив суд про наявність підстав для більш тяжкого обвинувачення, ставлять під сумнім визначеність сторони обвинувачення з остаточним обвинуваченням, що також є недопустимим.

При цьому суд приходить до таких висновків не вдаючись до оцінки доказів.

Також суд звертає у вагу і на інші недоліки обвинувального акту, які самі по собі не є підставою для повернення обвинувального акту, однак у сукупності з вищевикладеним, суд вважає за необхідне надати їм оцінку.

Згідно вимог п.4 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити прізвище, ім`я, по батькові та займану посаду слідчого, прокурора.

В обвинувальному акті вказано, що досудове розслідування здійснювалося слідчими СВ ВП № 2 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 . Водночас, в Реєстрі матеріалів досудового розслідування вказано, що в ході досудового розслідування також приймали участь слідчі СВ НРВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , а також слідчий СВ ВП № 2 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_16 .

Таким чином, в обвинувальному акті від 20.02.2023 року в порушення вимог п.4 ч.2 ст.291 КПК України не зазначені прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчих СВ НРВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , а також слідчого СВ ВП N 2 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_16 .

Відповідно до ст.109 КПК України, реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом. Реєстр повинен містити: номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування вид заходу забезпечення кримінального провадження.

До обвинувального акту надано Реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000441 відносно ОСОБА_4 , в якому п. 35 ІІ Розділу «Прийняті в ході досудового розслідування процесуальні рішення» містить зазначення про Обвинувальний акт від 13.02.2023 року.

Водночас, обвинувальний акт, який є предметом даного судового розгляду, затверджено 20.02.2023 року.

Як зазначив захисник у підготовчому засіданні, про наявність такого процесуального рішення, як обвинувальний акт відносно його підзахисного від 13.02.2023 року йому нічого невідомо.

Прокурором зазначена обставина спростована не була.

З урахуванням вищевикладеного, на думку суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000441 від 19.07.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , обвинуваченогоу вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, має бути повернутий прокурору.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 314, 315, 376 КПК України, суд,

у х в а л и в :

Обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з неповною освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченогоу вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України повернути прокурору.

Повний текст ухвали оголошено 22 вересня 2023 року о 13 годині 15 хвилин.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1