ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2260/23 Справа № 206/1462/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2023 року у кримінальному провадженні №0000084 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ст. 89 Кримінального кодексу України раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 296, частиною 1 статті 115, частиною 1 статті 263 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за участю:

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2023 року задоволено клопотання прокурора ОСОБА_8 та застосовано до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 13 липня 2023 року.

В обґрунтування прийнятого рішення, суд зазначив, що при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 враховує, що останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, яке згідно ст. 12 КК віднесено до категорії особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, тому є підстави вважати, що ОСОБА_7 , усвідомлюючи покарання, яке йому загрожує, може переховуватись від суду.

Вказані обставини, на думку суду першої інстанції, дають підстави стверджувати, що ризики, зазначені прокурором, як підстава для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому, існують, обрання іншого, більш м`якого виду, суд вважав не доцільним і буде недостатньою мірою, оскільки не будуть слугувати забезпеченню виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також не зможе запобігти спробам обвинуваченого переховуватися від суду та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить дослідити показаннях потерпілих та свідків, допитаних в суді першої інстанції, а також факт не вручення клопотання слідчого з додатками про застосування ОСОБА_7 запобіжного заходу стороні захисту і просить скасувати ухвалу суду, постановити нову, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, захисник посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, яка підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноти судового розгляду, при цьому наводить такі доводи:

- клопотання слідчого розглянуто несправедливим та неупередженим судом, який підлягав відводу;

- мотивувальна частина оскарженої ухвали ідентична з попередньою ухвалою цього суду, що, на думку захисника, свідчить про відсутність належного судового контролю;

- судове засідання не було підготовчим, а клопотання прокурора не було про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як про це зазначено в ухвалі суду, який в різних частинах ухвали зазначив про "обрання", "застосування" та "продовження" застосування запобіжного заходу;

- ухвалою цього ж суду від 06.04.2023 вже обрано запобіжний захід, а тому, відповідно до статей 184, 197, 199, 331 КПК, застосовувати його додатково неможливо;

- судом в ухвалі взагалі не наведені докази та не надана їм оцінка на яких мають ґрунтуватись висновки суду про наявність ризиків, передбачених ст. 177 та інших обставин, передбачених ст. 178 КПК, які враховуються судом під час вирішення питання щодо запобіжних заходів;

- формулювання, викладені в ухвалі зроблені від імені судді, а не суду і їх зміст свідчить про ставлення до ОСОБА_7 як до винуватої особи, що свідчить про упередженість судді;

- в порушення вимог статей 84, 196, 372 КПК, суд зробив висновки, посилаючись не на докази, а на зміст обвинувачення ОСОБА_7 , заздалегідь вважаючи його достовірним та беззаперечним, попри отримані показання свідків та потерпілих, які це обвинувачення спростовують;

- суд не врахував міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця проживання, вік та стан здоров`я ОСОБА_7 , його позитивну репутацію та відсутність судимостей, тощо;

- в порушення ч. 2 ст. 184 КПК стороні захисту не пізніше ніж за три години не було вручено клопотання з додатками про застосування запобіжного заходу, а ці порушення суд проігнорував та не навів жодних мотивів в оскарженій ухвалі;

- судом проігнорована судова практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема рішення у справах "Орловський проти України", "Ігнатов проти України", "Манчіні проти Італії", "Летельє проти Франції", "Ходорковський проти Росії", "Сааді проти Сполученого Королівства", "Невмержицький проти України", "Дубецька та інші проти України".

Позиції учасників судового провадження.

Захисник в судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції підтримав апеляційну скаргу та з підстав, викладених в скарзі просив її задовольнити, ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Прокурор та обвинувачений про час та дату апеляційного провадження повідомлені належним чином, клопотань про розгляд апеляційної скарги за їх участю не заявляли, захисник в апеляційній скарзі також не ставив питання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін кримінального провадження, у зв`язку з чим та на підставі ч. 4 ст. 422-1 КПК апеляційний суд здійснює розгляд без участі прокурора та обвинуваченого.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно зі ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

У рішення Конституційного Суду України (Велика палата) у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини третьої статті 315 Кримінального процесуального кодексу України від 23 листопада 2017 року № 1-р/2017 акцентовано увагу на наступному.

Обмеження конституційного права на свободу та особисту недоторканність має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина (друге речення абзацу четвертого підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини).

… зважаючи на положення частини другої статті 29 Конституції України, Конституційний Суд України вважає, що слід визначити такі обов`язкові вимоги до правомірного арешту або тримання під вартою: по-перше, арешт чи тримання під вартою має здійснюватися виключно на підставі належним чином вмотивованого рішення суду; по-друге, підстави та порядок застосування цих запобіжних заходів мають бути визначені в законі та повинні відповідати конституційним гарантіям справедливої судової процедури та принципу верховенства права. (абзац восьмий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини).

Конституційний Суд України виходячи з положень частин першої, другої статті 29 Основного Закону України та сформульованих ним юридичних позицій, а також беручи до уваги наведені положення міжнародних правових актів щодо захисту права людини на свободу та особисту недоторканність, вважає, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, визначених законами України. Обмеження конституційного права на свободу та особисту недоторканність має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина та виключно на підставі вмотивованого рішення суду (абзац тринадцятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини).

…продовження дії заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжних заходів у виді домашнього арешту та тримання під вартою, обраних під час досудового розслідування, без перевірки судом обґрунтованості підстав для їх застосування, суперечить вимогам обов`язкового періодичного судового контролю за застосуванням запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, закріпленого у частині другій статті 29 Конституції України, згідно з якою „ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом" (абзац четвертий пункту 4 мотивувальної частини).

В апеляційні скарзі захисник посилається, як на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема на невідповідність оскарженої ухвали вказаним вимогам процесуального закону та гарантій, закріплених в ст. 29 Конституції України в частині її необґрунтованості та невмотивованості, а також суперечливість висновків в мотивувальній частині ухвали, що потягло незрозумілість, яке саме клопотання розглядав суд і яке рішення прийняв: про обрання, застосування чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 .

Перевіривши в цій частині доводи скарги захисника та оскаржену ухвалу суду першої інстанції, колегія суддів доходить висновку про обґрунтованість таких тверджень захисника, оскільки вони підтверджуються текстом оскарженого судового рішення, яке з цих підстав підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали відповідно до ч. 3 ст. 331, ч. 3 ст. 407 КПК.

Як слідує з матеріалів контрольного провадження, в провадженні Самарського районного суду м. Дніпропетровська є обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК.

В судовому засіданні суду першої інстанції від 18 травня 2023 року прокурор звернувся з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 строком на шістдесят діб.

В обґрунтування клопотання прокурор посилався на зміст обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті та на наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, які на час звернення з клопотанням не відпали та існують, а саме:

(1) про наявність ризику, передбаченого у п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК свідчить те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні, зокрема особливо тяжкого злочину за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 15 років, тому усвідомлюючи суворість покарання, яке йому може бути призначено, може переховуватись від органу досудового розслідування, прокуратури та суду;

(2) про наявність ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК, а саме, що обвинувачений може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, на думку прокурора свідчить те, що під час досудового розслідування можуть бути відшукані не всі речові докази у кримінальному провадженні, зокрема знаряддя вчиненого злочину, яке може містити сліди злочину та інші речі необхідні для повного, всебічного проведення досудового розслідування;

(3) про існування ризику, передбаченого у п. 3 ч. 1 ст.177 КПК свідчить те, що ОСОБА_7 знаходячись на волі може незаконно впливати на свідків, оскільки обвинувачення проти нього базується у тому числі на показаннях свідків та потерпілих, з якими ОСОБА_7 перебуває в родинних відносинах та йому відомі їх місця проживання, тому може на них здійснювати незаконний вплив з метою схиляння до зміни показань.

Зазначені обставини, на думку прокурора, свідчать про неможливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаним ризикам.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку про задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого, виходячи з наступного.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що він 09.02.2023, приблизно о 18 годині 15 хвилин, перебуваючи на дорозі поруч з будинком АДРЕСА_2 , дістав з кишені, одягнутої на ньому куртки пістолет та, направивши його в бік вікна спальної кімнати будинку АДРЕСА_2 , безпричинно, з особливою зухвалістю, здійснив не менше двох пострілів у секцію вказаного вікна, де на його думку мав знаходитися ОСОБА_9 , чим грубо порушив громадський порядок в частині забезпечення спокійних умов проживання та відпочинку ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які перебували в цей час у будинку, а також інших громадян, які мешкають неподалік.

Зазначені дії кваліфіковані стороною обвинувачення за ч. 4 ст. 296 КК, а саме як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням вогнепальної зброї.

В подальшому, 09.02.2023 приблизно о 22 годині 20 хвилин, ОСОБА_7 перебував в приміщення спальної кімнати за місцем свого мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 .

Того ж вечора, приблизно о 22 годині 20 хвилин до будинку ОСОБА_7 прийшов ОСОБА_9 , який у зв`язку з вчиненими ОСОБА_7 хуліганськими діями та пошкодженням вікон будинку АДРЕСА_2 , вирішив пошкодити належне тому майно, а саме вікна будинку АДРЕСА_1 .

В цей самий час, ОСОБА_7 , перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, взяв з тумби кімнати будинку наявний й нього пістолет з магазином, спорядженим 8 саморобними кулевими пістолетними патронами калібру 9 мм Р.А., та реалізуючи свій злочинний умисел на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 до кінця, розуміючи, що останній перебуває в безпосередній близькості та усвідомлюючи протиправність своїх дій, бажаючи настання смерті ОСОБА_9 , через розбиту секцію вікна здійснив не менше двох прицільних пострілів у ОСОБА_9 .

Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_7 , потерпілому ОСОБА_12 були спричинені тілесні ушкодження від яких останній помер.

Зазначені умисні дії ОСОБА_7 , які виразились у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК.

Крім того, ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що приблизно на початку лютого 2023 року придбав сигнальний пістолет «SUR2608» калібру 9 mm Р.А.К. № НОМЕР_1 виробництва Туреччина, в конструкції якого були внесені зміни саморобним способом та одноствольний дульнозарядний пістолет із гнотним запаленням, тим самим придбав вогнепальну зброю та став зберігати за місцем свого мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 .

10.02.2023, в період часу з 10 годин 04 хвилин - 11 годин 05 хвилин, було проведено санкціонований обшук домоволодіння АДРЕСА_1 , у якому мешкає ОСОБА_7 , в ході якого було виявлено та вилучено сигнальний пістолет «SUR2608» калібру 9 mm Р.А.К. № НОМЕР_1 виробництва Туреччина та одноствольний дульнозарядний пістолет із гнотним запаленням, які останній без передбаченого законом дозволу, які останній придбав та зберігав.

Згідно з висновком експерта Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України СЕ-19/104-23/6011-БЛ від 07.03.2023 наданий на дослідження пістолет, вилучений 10.02.2023 в ході обшуку домоволодіння за місцем проживання обвинуваченого, є вогнепальною зброєю.

Умисні дії ОСОБА_7 в цій частині кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК, як придбання та зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.

За змістом статей 407, 422, 422-1 КПК, постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про... продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу, з урахуванням особливостей, передбачених Главою 31 розділу V КПК.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Отже, всі питання, що виникають під час кримінального провадження, вирішуються стадійно і лише тим судом, який має повноваження на відповідній стадії.

Протилежне може призвести до одночасного вирішення одних й тих самих питань в різних судових провадженнях в одному кримінальному провадженні, в тому числі різними судами.

Суд апеляційної інстанції не входить у вирішення питання про обґрунтованість підозри, як підстави для продовження строку тримання ОСОБА_13 під вартою, з огляду на стадію кримінального провадження, а саме наразі триває стадія судового розгляду обвинувального акта, яким пред`явлено ОСОБА_13 обвинувачення.

Обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Державне обвинувачення - процесуальна діяльність прокурора, що полягає у доведенні перед судом обвинувачення з метою забезпечення кримінальної відповідальності особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений, чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення, чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення та інші (ст. 368 КПК).

Також, суд апеляційної інстанції зауважує, що стандарт доказування "обґрунтованої підозри" є нижчим, ніж "поза розумним сумнівом", яким керується суд під час ухвалення судового рішення за результатами судового розгляду обвинувального акта.

Так, суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для... продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції: (1) ухвалу про... продовження строку тримання під вартою; (2) клопотання про... продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті (ч. 2 ст. 422-1 КПК).

Апеляційний суд зауважує на особливостях апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який з одного боку має забезпечити судовий контроль та перевірку законності судового рішення про обмеження права обвинуваченого на свободу, а з іншого боку обмежений кримінальним процесуальним законом досліджувати докази, обставини та витребувати у суду першої інстанції матеріали кримінального провадження окрім тих, які регламентовані ч. 2 ст. 422-1 КПК, здійснювати перевірку та давати оцінку на цій стадії показання потерпілих, свідків, які вони надали суду, перевіряти об`єм вже досліджених доказів місцевим судом, тощо. В іншому випадку, апеляційний суд візьме на себе функцію судового розгляду обвинувачення по суті, яке ще не розглянуто судом першої інстанції, що є неприпустимим.

Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції не входить в перевірку доводів захисника щодо недоведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинів, оскільки це є завданням судового розгляду, за результатами проведення якого суд першої інстанції має оцінити докази та ухвалити відповідне судове рішення.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК).

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів передбачених, зокрема й за ч. 1 ст. 115 КК, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років, що є матеріально-правовою підставою для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Як зазначалось вище, прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК, а саме, переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків та потерпілих, а також знищення, схову або спотворення речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що прокурором частково доведені зазначені вище ризики.

Відповідно до пунктів 2, 3, 4, 8, 12 ч. 1 ст. 178 КПК при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Так, ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК підтверджується тим, що обвинуваченому ОСОБА_7 інкримінується вчинення, зокрема особливо тяжкого злочину, за який законом України про кримінальну відповідальність, передбачене покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років.

Згідно з відомостями, викладеними в обвинувальному акті, обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків, не працевлаштований, не одружений, не має на утриманні малолітніх або неповнолітніх дітей, відповідно до ст. 89 КК не судимий.

Вищезазначені обставини, фактично не оспорюються і стороною захисту в апеляційній скарзі, а також стороною захисту не надані належні документи щодо стану здоров`я обвинуваченого та його позитивної репутації.

Суд апеляційної інстанції погоджується з твердженнями захисника, що тяжкість вчинених злочинів, у вчиненні яких обвинувачується особа та суворість можливого покарання, яке може бути йому призначено у випадку визнання його винуватими у їх вчиненні, відповідно до ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК не можуть бути єдиною підставою для прийняття рішення про продовження строку тримання під вартою, а тим більше для автоматичного продовження такого строку.

В той же час, характер, тяжкість інкримінованих злочинів та суворість ймовірного покарання, як за національним законодавством (ст. 178 КПК), так і за судовою практикою Європейського суду з прав людини, визнаються вагомими факторами при оцінці ризику переховування особи від суду.

Ризик переховування від суду об`єктивно збільшується з урахуванням ведення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

За встановлених обставин відсутності міцних соціальних зв`язків ОСОБА_7 та працевлаштування, ризик переховування від суду, в тому числі і на тимчасово непідконтрольній українській владі території, збільшується.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні апеляційний суд враховує встановлений КПК порядок отримання показань, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Таким чином, ризик незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні підтверджується тим, що свідки ще не допитані у судовому засіданні, а тому обвинувачений може здійснювати на них незаконний вплив, з метою зміни їх показів.

Разом з тим, апеляційний суд вважає явно необґрунтованим заявленим прокурором ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК, у виді знищення, схову або спотворення речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Зазначений ризик прокурор обґрунтовує тим, що обвинувачений може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, на думку прокурора свідчить те, що під час досудового розслідування можуть бути відшукані не всі речові докази у кримінальному провадженні, зокрема знаряддя вчиненого злочину, яке може містити сліди злочину та інші речі необхідні для повного, всебічного проведення досудового розслідування.

Як слідує з матеріалів провадження, стадія досудового розслідування закінчена, а обвинувальний скерований до суду. Після закінчення досудового розслідування збирання доказів та проведення органом слідства слідчих дій, окрім випадків, передбачених ст. 333 КПК, заборонено.

Отже, викладене в клопотанні прокурора обґрунтування цього ризику є явно безпідставним та формальним.

Слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам (ч. 3 ст. 176 КПК).

Запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою (ч. 1 ст. 176 КПК).

Розглянувши можливість запобігти встановленим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що на даному етапі кримінального провадження, а саме стадії судового розгляду на якій триває допит свідків запобігти вказаним ризикам, є неможливим.

Відомості про особу обвинуваченого, на які посилається захисник не є достатнім фактором для нівелювання встановлених ризиків і не можуть забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Крім того, як слідує з відомостей, зазначених в реєстрі матеріалів досудового розслідування, свідки та потерпілі проживають неподалік від місця проживання обвинуваченого ОСОБА_7 , що підвищує ризик можливого на них впливу зі сторони обвинуваченого, а з огляду на те, що інкриміновані ОСОБА_7 злочини, вчинені із застосуванням насильства та використанням вогнепальної зброї, що свідчить про наявність ризику летальності, що його створює обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї, такий ризик є суттєвим.

Отже, застосування домашнього арешту у цьому кримінальному провадженні на цій стадії, є недоцільним.

За змістом пунктів 1, 2 ч. 4 ст. 183 КПК, суд має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: (1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; (2) щодо злочину, який спричинив загибель людини.

В цьому кримінальному провадженні наявні дві підстави, які дають право суду не визначати заставу, як альтернативний запобіжний захід, а саме обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочину із застосуванням насильства, яке спричинило загибель людини, тому апеляційний суд не вбачає підстав також і для визначення застави.

Переглядаючи матеріали контрольного провадження, суд апеляційної інстанції враховує строк судового розгляду та строк перебування обвинуваченого під вартою, при цьому зазначає наступне.

За змістом ст. 28 КПК під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є, зокрема складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо, поведінка учасників кримінального провадження тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КПК заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Як слідує з матеріалів провадження, подія інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, за версією обвинувачення, мала місце 09 лютого 2023 року. Згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування, ОСОБА_7 затриманий 10 лютого 2023 року, 11 лютого 2023 року йому повідомлено про підозру, а вже 03 квітня 2023 року затверджений обвинувальний акт та скерований до суду.

З інформації наведеної захисником в апеляційній скарзі слідує, що наразі судовий розгляд триває, допитані потерпілі та допитуються свідки.

Вказані обставини дають підстави для висновку про відсутність затягування судового розгляду і надмірного тримання обвинуваченого під вартою.

Крім того, згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні беруть участь двоє потерпілих, їх представник, шість свідків та проведено п`ятнадцять експертиз, що об`єктивно потребує часу для організації судового розгляду та належного дослідження доказів.

Апеляційний суд під час оцінки тривалості судового розгляду та надмірного тримання обвинуваченого під вартою, бере до уваги складність кримінального провадження, обсяг обвинувачення та необхідність часу для організації належного судового розгляду та доходить висновку, що не встановлено невиправданої затримки розгляду цього кримінального провадження.

Отже, для запобігання встановленим вище ризикам, забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та забезпечення проведення судового розгляду у розумні строки, суд апеляційний інстанції вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора та продовжити стосовно ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на... ухвали суду... про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу суду першої інстанції з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та постановляє нову ухвалу, апеляційний суд не входить в обговорення інших доводів апеляційної скарги захисника, які він наводить як підставу для скасування оскарженої ухвали.

Керуючись статтями 199, 331, 405, 407, 419, 422-1 КПК, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК скасувати.

Постановити нову, якою клопотання прокурора ОСОБА_8 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до 13 липня 2023 року, включно.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4