Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/339/23 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.05.2023 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01 травня 2023 року, якою стосовно обвинуваченого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луганська, громадянина України, не одруженого, який працює оператором мобільного зв`язку ТОВ «Спецмашкомплект», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23.01.2019 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 до 3 років 3 місяців позбавлення волі,

продовжено строк тримання під вартою на строк на 60 днів до 29 червня 2023 року, включно, без визначення застави.

Також цією ухвалою продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , однак жодними учасниками судове рішення не оскаржуєтсья.

В С Т А Н О В И Л А:

У провадженні Ленінського районного суду м. Кіровограда перебуває кримінальне провадження № 0000061 від 01.04.2022 за обвинуваченням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.307, ч.5 ст.255 КК України, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихч.2 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.307, ч.2 ст.255 КК України.

Прокурором суду надані письмові клопотання, згідно, у яких останній просив продовжити строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_8 , з огляду на те, що на даний час ризики встановлені раніше, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КК України, не зменшилися та продовжують існувати, а також продовжити обвинуваченій ОСОБА_14 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, зважаючи на існуючі ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01 травня 2023 року обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , продовжено строк тримання під вартою без визначення розміру застави.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 255 КК України, які у відповідності до ст.12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, санкція яких передбачають покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, а також дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Суд прийняв до уваги обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема те, що ОСОБА_8 : не одружений, малолітніх та/або неповнолітніх дітей не має, те, що один місяць, а саме з 15.08.2022 по 22 вересня 2022 року офіційно працював на посаді фахівця з реалізації устаткування, вузлів та деталей ТОВ «Спецмашкомплект»; згідно характеристики за місцем проживання, сусіди з сусідніх квартир засвідчили, що обвинувачений характеризується позитивно; має мати, яка проживає в м.Кременчук, Полтавської області, та є ВПО з 01.12.2017; стан здоров`я - відповідно до довідки від 16.09.2022 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на диспансерному лікуванні в КП «ПОКПТД ПОР» КДВ №2 з 03.08.2022 з діагнозом МЛС-ТБ (08.08.2022), РИФ ТБ (02.08.2022) правової легені (інфільтративний) Дестр + МБТ +МГ + Риф + гМТЧ (HR)М +К+ФТМЧ І (HRZ) ІІ (-) Гіст О (ВДТБ) КОГ 3 (2022), з орієнтовним терміном лікування до 02.05.2023; раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів проти власності, останній раз вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04.09.2019 за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, з врахуванням положень ч.ч.1, 4 ст.70 КК України до трьох років п`яти місяців позбавлення волі, звільнений 22.07.2022 по закінченню строку відбуття покарання звільнився з ДУ «Кропивницька виправна колонія (№6)».

Крім того, обраний відносно ОСОБА_8 запобіжний захід, з урахуванням його тривалості, не виходить за межи розумного строку, відповідає характеру і тяжкості кримінальних правопорушень, в яких він підозрюється, не надає можливості вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, ризик щодо цього є дійсним та триваючим, а більш м`яка міра запобіжного заходу не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою обрати її підзахисному запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою у вигляді особистого зобов`язання, домашнього арешту або застави.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає про відсутність законних підстав та об`єктивних даних, які б з достовірністю свідчили про те, що перебуваючи на волі він буде переховуватись від слідства та суду, продовжувати злочинну діяльність, а також недоведеність прокурором ризиків, передбачених положеннями ст. 177 КПК України.

Також, апелянт зазначає про те, що її підзахисному в умовах слідчого ізолятору ставиться на правильний діагноз, як наслідок тривалий час не надається належна медична допомога.

Заслухавши доповідь судді,дослідивши матеріали клопотання, і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до частини п`ятої цієї статті слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали районного суду встановила, що зазначені вимоги кримінального закону суддею не повністю враховіано.

В провадженні Ленінського районного суду м. Кіровограда перебуває кримінальне провадження № 0000061 від 01.04.2022 за обвинуваченням ОСОБА_9 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.307, ч.5 ст.255 КК України, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихч.2 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.307, ч.2 ст.255 КК України.

На думку колегії суддів, суддя прийшов до обґрунтованого висновку про наявність обґрунтованої підозри, яка пред`явлена ОСОБА_8 вчиненні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.307, ч.2 ст.255 КК України, оскільки такий висновок підтверджується доданими до клопотання доказами, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_8 міг вчинити кримінальні правопорушення.

Такий висновок також повною мірою узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), відповідно до якої термін «обґрунтована підозра», зокрема викладеного у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування або суду були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру або пред`явлено обвинувачення.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті та під час винесення вироку, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочинів, що пред`явлені в обвинуваченні, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що суд дійшов передчасного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим та прокурором у клопотанні ризику переховування від суду, адже тяжкість злочину у якому обвинувачується ОСОБА_8 в сукупності з мірою покарання, яка загрожує у разі визнання його винуватим, свідчать про наявність високого ступеню ризиків переховування його від суду.

Ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_8 від суду продовжує існувати та обумовлений тяжкістю ймовірного покарання та суворістю можливого вироку, а також можливістю переховування його від суду.

Враховуючи те, що ОСОБА_8 будучи раніше судимим, на шлях виправлення не став та знову вчинив особливо тяжкий злочин у складі організованої групи, на думку колегії суддів, не застосування запобіжного заходу - не сприятиме дієвості та ефективності кримінального провадження (зокрема, може перешкодити дотриманню строків вчинення слідчих та процесуальних дій, може призвести до затягування строків досудового розслідування), в якому йому оголошено підозру.

Особисте зобов`язання, як запобіжний захід, не забезпечить усунення встановлених ризиків.

При оцінці заявлених прокурором ризиків колегія суддів встановила, що

- посилаючись на п.1 ч.1 ст.177 КПК України прокурор вказує про можливість підозрюваного ОСОБА_8 переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до особливо тяжких. Разом з цим відсутні будь-які відомості, яки б свідчили про можливість чи висловлювання наміру ОСОБА_8 ухилитисявід суду.

- посилаючись на п.3 ч.1 ст.177 КПК України прокурор стверджує про можливість впливу на свідків, іншу підозрювану. суду не надано відомостей які саме свідки підпадають під дану вірогідність, в наслідок чого орган досудового розслідування дійшов такого висновку. Належно обґрунтованих відомостей про те, що ОСОБА_8 підтримуючи контакти із своїми знайомими висловлює намір прямо чи опосередковано здійснювати вплив на свідків, інших обвинувачених у кримінальному провадженні, з метою зміни їхніх показань не надано;

- посилання на п.5 ч.1 ст.177 КПК України на вчинення підозрюваним інших кримінальних правопорушень, не має належного підтвердження.

Згідно з п. 88 рішення Європейського суду з прав людини від 05 лютого 2013 року у справі «Мхітарян проти Російської Федерації» на національній владі лежить обов`язок встановити існування конкретних фактів, які можуть стати підставою для тримання під вартою. Перекладання на затриману особу тягаря доведення цих аргументів рівносильно скасуванню правил статті 5 Конвенції, яка оголошує взяття під варту винятком з права на свободу, яке допустимо тільки в суворо визначених обставинах.

Що стосується тверджень захисника про те, що до обвинуваченого можливо застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою,то такі доводи на переконання колегії суддів не спростовують висновок судді про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

Можливість підозрюваного ухилятись від кримінальної відповідальності шляхом переховування від органів досудового розслідування та/або суду шляхом залишення постійного місця проживання зумовлена відсутністю достатніх стримуючих факторів.

Таким чином підстав для обрання більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою з визначенням розміру застави на даний час не має..

Отже, ризики передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які мали місце та були враховані судом при обранні міри запобіжного заходу та продовженні строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати на даний час та не вичерпались і будуть продовжувати мати місце. Можливість настання ризиків безпосередньо залежить від застосування до обвинуваченої, більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, зокрема таких як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт.

Водночас колегія суддів відмічає, що п.п. 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України про існування якого вказує прокурор, зокрема те, що ОСОБА_8 може впливати на інших обвинувачених свідків перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином є недоведеним. Жодного посилання або обґрунтування про те, як саме обвинувачений зможе перешкодити кримінальному провадженню не зазначено.

Отже, колегія суддів вважає, що належна процесуальна поведінка обвинуваченого не може бути забезпечена застосуванням менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

В той же час, в суді апеляційної інстанції захисником порушується питання про неналежний стан здоров`я ОСОБА_8 та не можливість надання кваліфікованої медичної допомоги в умовах закладу попереднього ув`язнення.

Так захисником надано довідку від 16.09.2022 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на диспансерному лікуванні в КП «ПОКПТД ПОР» КДВ №2 з 03.08.2022 з діагнозом МЛС-ТБ (08.08.2022), РИФ ТБ (02.08.2022) туберкульоз правової легені (інфільтративний) Дестр + МБТ +МГ + Риф + гМТЧ (HR)М +К+ФТМЧ І (HRZ) ІІ (-) Гіст О (ВДТБ) КОГ 3 (2022).

Згідно вказаних довідок ОСОБА_8 має неналежний стан здоров`я та потребує лікування від хвороб: хронічна лімфо-венозна недостатність нижніх кінцівок змішаного генезису 2 ст. Інтоксаційний поліневрит нижніх кінцівок. Дегенеративно-дистрофічні зміни хребта: м`язово тонічний синдром. Міжреберна невралгія з ліва. Астоневротичний синдром. Хронічний гастрит, стадія не повної ремісії. ПТХ нижніх кінцівок. Сегматарний тромбофлебіт ВПВ (великої підшкірної вени) справа. ХВН 2 ступеню та призначене лікування-носіння компресійної білизни 2 класу. Наслідки при неотриманні лікування при діагнозі тромбофлебіт можуть бути непередбачувані ( висновок ТОВ «Європейська медицина»).

Також, захисником надано довідку, що ОСОБА_8 після звільнення з місць позбавлення волі з 15.08.2022 по 22 вересня 2022 року офіційно працював на посаді фахівця з реалізації устаткування, вузлів та деталей ТОВ «Спецмашкомплект»; згідно характеристики за місцем проживання, сусіди з сусідніх квартир засвідчили, що обвинувачений характеризується позитивно; має матір, яка проживає разом з ним в м. Кременчук, Полтавської області, та є ВПО з 01.12.2017, що свідчить про міцні соціальні звязки.

Згідно вимог ст. 49 Конституції України, кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування.

Так, порушення права на медичну допомогу осіб, взятих під варту, необхідно розцінювати не як просте порушення прав людини, а як катування чи нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України визначення застави щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів право суду, а не обов`язок.

Згідно з п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Положення ч.4 ст.183 КПК України визначають право слідчого судді, суду не визначати розмір застави у певних випадках, у тому числі щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України.

Тобто, в даному випадку, продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, саме слідчий суддя або суд з урахуванням передбачених ст.178 КПК України обставин має вирішити, чи є підстави для визначення розміру застави, обґрунтувати своє рішення та навести в ухвалі відповідні мотиви.

Як убачається з клопотання прокурора, при зверненні із клопотанням про продовження запобіжного у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , прокурор навів обґрунтування щодо неможливості застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою. Проте, стороною обвинувачення не обґрунтовано та не зазначено можливість визначення обвинуваченому розміру застави у якості альтернативного запобіжного заходу.

В свою чергу і суд першої інстанції вирішуючи питання продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишив поза увагою вимоги ч. 3 ст. 183 КПК України, оскільки взагалі не розглянув питання щодо можливості визначення застави ОСОБА_8 .

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що районний суд не вмотивувавши своє рішення в цій частині, в порушення вимог ч.4 ст.182 КПК України, не визначив обвинуваченому та взагалі не розглянув питання можливості визначення застави, що призвело до істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Викладені обставини є підставою для скасування оскарженої ухвали.

Згідно до п.4 ч.1 ст.407 КПК України, апеляційний суд, скасувавши ухвалу суду, постановляє нову ухвалу.

Позиція Європейського суду стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та призначення її розміру, цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28 вересня 2010 року. У цій справі, Суд, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції, підтвердив, що внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи, а також те, що уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Більше того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Таким чином, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Враховуючи вказані обставини, і те, що в ухвалі суду про продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою містяться посилання, фактично, на ті самі обставини, які слугували підставами для застосування запобіжного заходу без урахування зменшення ризиків з часом, колегія суддів приходить до висновку, що таку тривалість тримання особи під вартою не можна вважати виправданою, і що належна процесуальна поведінка обвинуваченого може бути забезпечена шляхом визначення можливості внесення застави.

Приймаючи рішення про визначення розміру застави, в якості альтернативного запобіжного заходу, апеляційний суд враховує особу ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочину, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна. При цьому відсутні невідворотні наслідки.

А тому, враховуючи те, що ОСОБА_8 на даний час потребує невідкладної медичної допомоги в умовах медичного закладу, має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем проживання, має матір, яка проживає в м. Кременчук, Полтавської області, та є ВПО з 01.12.2017, до затримання працював та займався суспільно-корисною працею, колегія суддів вважає за необхідне надати можливість обвинуваченому ОСОБА_8 внести заставу, у розмірі вісімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків тим самим надавши можливість останньому провести належне лікування в умовах закладу охорони здоров`я.

Крім того, колегія суддів враховує, роль та ступінь участі у виконанні об`єктивної сторони інкримінуємого йому злочину , а також те, що після повного відбування покарання та після звільнення з місць позбавлення волі ОСОБА_8 нового злочину не вчинив, суспільно-небезпечною діяльністю не займався, працював, має матір, яка працює, зобов`язується контролювати поведінку обвинуваченого та буде намагатися сплатити мінімальний розмір застави, має неналежний стан здоров`я та потребує лікування в умовах медичного закладу, - колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 необхідно задовольнити частково, скасувавши ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01 травня 2023 року, в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, продовживши обвинуваченому ОСОБА_8 строк тримання під вартою з визначенням розміру застави.

Внесення визначеного судом апеляційної інстанції розміру застави буде вагомим стримуючим фактором, який забезпечуватиме належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 .

Враховуючи викладене, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової, якою клопотання прокурора необхідно задовольнити частково та продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави в межах, передбачених п.3 ч.5 ст.182 КПК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 376, 405, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01 травня 2023 року, в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою на строк на 60 днів до 29 червня 2023 року, включно, без визначення застави, -скасувати.

Клопотання прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_15 в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 ,- задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід - тримання під вартою на 60 днів до 29 червня 2023 року, включно.

Визначити розмір застави обвинуваченому ОСОБА_8 у сумі 80 (вісімдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, (2684 грн х 80), що складає 214720,00 гривень.

Застава може бути внесена на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а саме на депозитний рахунок Кропивницького апеляційного суду № UA0086310, ; МФО:

820172; банк одержувача: Держказначейська Служба України м. Київ; призначення платежу - застава за обвинуваченого ОСОБА_8 , по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР № 0000061 від 01.04.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбаченихч.2 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.307, ч.2 ст.255 КК України,

Після внесення застави обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити з-під варти негайно.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народження наступні обов`язки:

1)прибувати до прокурора та суду за кожною вимогою;

2) не відлучатися із м. Кременчук, Полтавської області без дозволу прокурора та суду, крім випадків явки до суду;

3)повідомляти слідчого або суд про зміну свого місця проживання та/або роботи;

4) утримуватись від спілкування як особисто так і через третіх осіб з свідками та іншими обвинуваченими у кримінальному провадженні, за винятком участі в суді.

Надати можливість ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звертатись до закладу охорони здоров`я, з метою проведення належного лікування, за винятком участі в суді.

Роз`яснити ОСОБА_8 , що відповідно до ч. ч. 8, 9 ст. 182 КПК України у разі, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Питання про звернення застави в дохід держави вирішується слідчим суддею, судом за клопотанням прокурора або за власною ініціативою суду в судовому засіданні за участю підозрюваного, обвинуваченого, заставодавця, в порядку, передбаченому для розгляду клопотань про обрання запобіжного заходу. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя вирішує питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч.7 ст.194 КПК України.

Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4