Справа № 442/2909/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/118/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2023 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 - ОСОБА_11 ,

обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_14 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_15 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 та заступника прокурора Львівської області ОСОБА_16 на вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 15 квітня 2019 року щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, пунктами 1, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України,

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Уличне Дрогобицького району Львівської області, жителя АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених пунктами 1, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України,

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Стебника Львівської області, жителя АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених пунктами 1, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 15.04.2019 року ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, п.1, 6, 9, 12 ч.2 ст. 115, ч.4 ст.187 КК України, та призначено йому покарання:

-за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України у виді п`яти років позбавлення волі;

-за п.1, 6, 9, 12 ч.2 ст. 115 КК України у виді п`ятнадцяти років позбавлення волі із конфіскацією майна;

-за ч.4 ст.187 КК України у виді дванадцяти років позбавлення волі із конфіскацією майна.

На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно обрано покарання обвинуваченому ОСОБА_10 у виді п`ятнадцяти років позбавлення волі із конфіскацією майна.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_10 ухвалено рахувати з часу затримання, тобто з 10.11.2014 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015 року ОСОБА_10 зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 10.11.2014 року, тобто з моменту затримання до набрання вироком законної сили, з розрахунку, один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_12 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.1, 6, 9, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України, та призначено йому покарання:

-за п.1, 6, 9, 12 ч.2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі із конфіскацією майна;

-за ч.4 ст.187 КК України у виді дванадцяти років позбавлення волі із конфіскацією майна.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно обрано покарання обвинуваченому ОСОБА_12 у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_12 ухвалено рахувати з часу затримання, тобто з 10.11.2014 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015 року ОСОБА_12 зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 10.11.2014 року, тобто з моменту затримання до набрання вироком законної сили, з розрахунку, один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_13 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.1, 6, 9, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України, та призначено йому покарання:

-за п.1, 6, 9, 12 ч.2 ст. 115 КК України у виді п`ятнадцяти років позбавлення волі із конфіскацією майна;

-за ч.4 ст.187 КК України у виді дванадцяти років позбавлення волі із конфіскацією майна.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно обрано покарання обвинуваченому ОСОБА_13 у виді п`ятнадцяти років із конфіскацією майна.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_13 ухвалено рахувати з часу затримання, тобто з 10.11.2014 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015 року ОСОБА_13 зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 10.11.2014 року, тобто з моменту затримання до набрання вироком законної сили, з розрахунку, один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 залишено без змін - тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов ОСОБА_17 залишено без розгляду.

Вирішено питання про судові витрати та речові докази у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_10 , будучи неповнолітнім, ІНФОРМАЦІЯ_6 біля 17.00 год., перебуваючи у м.Стебнику Львівської області, володіючи інформацією про можливу наявність за місцем проживання ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , за адресою: АДРЕСА_3 , цінного майна, грошових коштів, керуючись умислом на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло, знаючи спосіб життя потерпілих, а саме, що у зазначений період нікого немає вдома, підійшов до вказаної квартири з метою таємного викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло. Однак, піднявшись по сходах та підійшовши до вхідних дверей з метою їх відчинити для проникнення, був викритий ОСОБА_18 , яка несподівано повернулась додому. Неповнолітній ОСОБА_10 , усвідомлюючи, що його злочинний намір викритий, покинув місце злочину, не довівши свій умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі. Боячись бути викритим у вчиненні злочину, ІНФОРМАЦІЯ_6 о 17.25 год. зателефонував до свого товариша - ОСОБА_13 і рідного брата ОСОБА_12 та домовився про зустріч поблизу промислового ринку, що по вул. Грушевського в м. Стебнику Львівської області. Зустрівшись в обумовленому місці, неповнолітній ОСОБА_10 повідомив ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , що його викрила ОСОБА_18 при вчиненні замаху на крадіжку, поєднаного з проникнення у житло останньої. З метою приховати раніше вчинений злочин, керуючись умислом вчинення умисного вбивства двох осіб, а саме ОСОБА_18 та її неповнолітнього сина ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з яким вони спільно проживають у квартирі АДРЕСА_4 , переслідуючи корисливий мотив, неповнолітній ОСОБА_10 схилив до скоєння даного злочину ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які погодились вчинити злочин. За попередньою змовою у групі осіб з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , виконуючи роль організатора, ОСОБА_10 запропонував ОСОБА_12 скоїти умисне вбивство неповнолітнього ОСОБА_19 у безлюдному місці, а ОСОБА_13 - спільно з ним скоїти умисне вбивство ОСОБА_18 з метою приховати вчинений ним злочин та одночасно переслідуючи корисливий мотив: після вчинення умисних вбивств заволодіти майном та грошима потерпілих. Для реалізації спільного злочину неповнолітній ОСОБА_10 , ОСОБА_13 спільно з ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_6 о 18.30 год. придбали в магазині «Мандарин», що по вул. Грушевського, 1 в м. Стебнику три пари матерчатих робочих рукавиць, які розділили між собою для вчинення злочину. Знаходячись разом, неповнолітній ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , здійснивши телефонні дзвінки о 18.40 та о 18.52 годин, викликали неповнолітнього ОСОБА_19 на зустріч. З метою реалізації спільного умислу ОСОБА_12 , відділившись від колег, зустрівся з ОСОБА_19 та, вводячи останнього в оману, відвів у безлюдне місце, а саме в закинуте складське приміщення недіючої бази «УВТК», що по вул. Дрогобицькій, 61а в м. Стебнику Львівської області. Перебуваючи у безлюдному місці, ОСОБА_12 , володіючи ножем, який мав при собі, реалізовуючи спільний злочинний умисел, спрямований на вчинення умисного вбивства, несподівано для потерпілого за допомогою вказаного ножа почав наносити множинні удари в різні анатомічні ділянки тіла неповнолітнього ОСОБА_19 , в результаті чого спричинив неповнолітньому потерпілому колото-різані рани: на передньо-бокових поверхнях шиї з обох сторін (кількістю: 5 - зліва, 1 - справа); - на передній поверхні грудної клітки зліва 8 ран, одна з яких в другому міжребер`ї зліва між білягрудинною і середньо-ключичною лінією проникає в ліву плевральну порожнину з пошкодженням легені; - на задній поверхні грудної клітки з обох сторін 13 ран, дві з яких проникають в плевральні порожнини з пошкодженням легень і локалізуються в четвертому міжребер`ї справа по біляхребтовій лінії та в п`ятому міжребер`ї зліва по лопатковій лінії ; - 1 на правому та 3 на лівому передпліччі; - на зовнішній поверхні лівого стегна 1 рану, на передньо-зовнішній поверхні лівої гомілки 1 рану, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 344 від 08.12.2014 року в сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, являлись небезпечними для життя в момент заподіяння та в даному випадку призвели до гострої зовнішньої і внутрішньої кровотечі та смерті, тобто умисно вбив ОСОБА_19 .

В цей час неповнолітній ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , з метою вчинення умисного вбивства ОСОБА_18 , підійшли до квартири АДРЕСА_4 , де в прибудові неповнолітній ОСОБА_10 взяв знаряддя вчинення злочину - розвідний ключ для нанесення ушкоджень та разом почали чекати ОСОБА_18 . Близько 19 години ІНФОРМАЦІЯ_6 неповнолітній ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , діючи за спільним умислом, реалізовуючи умисли на вчинення умисного вбивства з корисливих мотивів та приховання раніше вчиненого злочину, скориставшись темною порою доби, підійшовши збоку, здійснили напад на потерпілу ОСОБА_18 , яка підійшла до вхідних дверей своєї квартири, під час якого неповнолітній ОСОБА_10 за допомогою розвідного ключа наніс кілька ударів в ділянку голови потерпілої, в результаті чого спричинили ОСОБА_18 черепно-мозкову травму у вигляді багатоуламкового перелому кісток основи і склепіння черепа з крововиливами під тверду і м`яку мозкові оболонки та в речовину головного мозку, який згідно з висновком судово-медичної експертизи № 346 від 10.12.2014 року відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, являється небезпечним для життя в момент спричинення та в даному випадку спричинив смерть потерпілої, тобто умисно вбили ОСОБА_18 . Вчинивши умисні вбивства ОСОБА_19 та ОСОБА_18 , неповнолітній ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 зустрілись по вул. Мельника м. Стебника Львівської області, біля торгового кіоску «У Гусака», де, пересвідчившись у виконанні умислу на вчинення умисного вбивства двох осіб, з метою приховати раніше вчинений злочин, спільно, закінчуючи реалізацію корисливого умислу, пішли до квартири АДРЕСА_4 , де ОСОБА_13 залишився на вулиці для подачі сигналу тривоги в разі викриття їхніх злочинних дій. Неповнолітній ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , підійшовши до тіла ОСОБА_18 , взявши в неї ключі, відчинили двері та проникли у квартиру, в результаті чого заволоділи: гаманцем вартістю 50 гривень з грошима в сумі 50 гривень, записником вартістю 5 гривень, золотим ланцюжком вартістю 1240 гривень, банківською карткою № НОМЕР_1 , ПАТ "Кредобанк" на ім`я ОСОБА_18 , банківською карткою № НОМЕР_2 , ПАТ "Укргазбанк" на ім`я ОСОБА_18 , а всього грошима та майном на загальну суму 1345 гривень, після чого покинули місце вчинення злочину.

Таким чином, неповнолітній ОСОБА_10 вчинив замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану з проникненням у житло, умисне вбивство двох осіб, тобто умисне протиправне заподіяння смерті двох або більше осіб, з корисливих мотивів, з метою приховати інший злочин, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з нападом з метою заволодіння чужим майном, за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у житло, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень (розбій) -злочини, передбачені ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, п.1, 6, 9, 12 ч.2 ст. 115, ч.4 ст.187 КК України.

Таким чином, ОСОБА_12 вчинив умисне вбивство двох осіб, тобто умисне протиправне заподіяння смерті двох або більше осіб, з корисливих мотивів, з метою приховати інший злочин, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з нападом з метою заволодіння чужим майном, за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у житло, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень (розбій) - злочини, передбачені п.1, 6, 9, 12 ч.2 ст. 115, ч.4 ст.187 КК України.

Таким чином, ОСОБА_13 вчинив умисне вбивство двох осіб, тобто умисне протиправне заподіяння смерті двох або більше осіб, з корисливих мотивів, з метою приховати інший злочин, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з нападом з метою заволодіння чужим майном, за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у житло, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень (розбій)- злочини, передбачені п.1, 6, 9, 12 ч.2 ст. 115 ч.4 ст.187 КК України.

Даний вирок в апеляційному порядку оскаржили захисник ОСОБА_14 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , захисник ОСОБА_15 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 та заступник прокурора Львівської області ОСОБА_16 .

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок суду в частині призначення неповнолітньому ОСОБА_10 покарання змінити та призначити ОСОБА_10 за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України покарання у виді чотирьох років позбавлення волі. Виключити з резолютивної частини вироку покликання на призначення неповнолітньому ОСОБА_10 додаткового покарання у виді конфіскації майна за ч.4 ст.187, п.п.1,6,9,12 ч.2 ст.115 КК України та остаточного покарання за сукупністю злочинів на підставі ст.70 КК України. В решті вирок суду залишити без змін.

На підтримку своїх апеляційних вимог прокурор покликається на те, що неповнолітній ОСОБА_10 вчинив замах на вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, а тому покарання в силу ч.3 ст.68 КК України не може перевищувати двох третин строку максимального, передбаченого санкцією статті. Таким чином, ОСОБА_10 максимальне покарання за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України не може перевищувати чотири роки позбавлення волі, оскільки санкцією ч.3 ст.185 КК України передбачено покарання на строк від трьох до шести років позбавлення волі.

Окрім цього, прокурор зазначає, що вимогами КК України не передбачено призначення неповнолітній особі додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Захисник ОСОБА_14 в інтересах ОСОБА_12 просить оскаржуваний вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_12 скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_12 виправдати.

На підтримку своїх апеляційних вимог захисник ОСОБА_14 покликається на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, судом допущена неповнота судового розгляду. Вважає, що вина ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень не доведена. Вказує, що показання потерпілої та свідків, викладені у вироку, не відповідають показам, які вони давали в ході судового слідства. Також захисник вважає неналежними доказами протокол огляду місця події від 09.11.2014 року (т.2 а.с.12), стверджує, що поранення потерпілому ОСОБА_19 . ОСОБА_12 не наносив, оскільки з висновку експерта №344 від 08.12.2014 року слідує, що такі нанесені особою зростом 190 см і більше і смерть потерпілого наступила о 04.00 год. 09.11.2014 року, та не виключається можливість самокаліцтва, кількість ударів по тілу потерпілого свідчить, що останній оборонявся, а на тілі ОСОБА_12 не виявленого жодного тілесного ушкодження.

Окрім цього, захисник ставить під сумнів той факт, чи саме свідками ОСОБА_20 та ОСОБА_21 були проставлені підписи в протоколі огляду місця події від 09.11.2014 року та з приводу цього судом першої інстанції необґрунтовано було відмовлено в проведення почеркознавчої експертизи. Також на думку захисника необґрунтовано покладено в основу вироку суду дані з протоколу слідчого експерименту з участю обвинуваченого ОСОБА_13 , оскільки останній не був присутній як під час застосування сили щодо ОСОБА_18 , так і щодо ОСОБА_19 , та по суті оговорив ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , і такий доказ суперечить показам свідка ОСОБА_21 та висновку експерта №343/2014-мк від 26.01.2015 року, які вказують на боротьбу потерпілої з нападником чи нападниками та наявність колото-різаних пошкоджень на її одязі.

З огляду на викладене, захисник ОСОБА_14 просить повторно дослідити: протокол огляду місця події від 09.11.2014 року, протокол обшуку від 10.11.2014 року, журнал допиту свідка ОСОБА_22 від 25.12.2014 року з аудіо відтворенням, протокол слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_22 та протокол впізнання речей від 07.04.2015 року зі свідком ОСОБА_22 ..

Окрім цього, захисник ОСОБА_14 зазначає, що ОСОБА_12 було затримано 09.11.2014 року, а не 10.11.2014 року. Також захисник вказує, що в разі перекваліфікації дій ОСОБА_12 на більш м`якші статті, то при обранні міри покарання врахувати, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, одружений та має на утриманні неповнолітню дитину, працює, позитивно характеризується по місцю роботи та проживання, на спец обліках не перебуває.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 просить вирок суду відносно ОСОБА_10 скасувати та провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу інкримінованих злочинів.

На підтримку своїх апеляційних вимог захисник ОСОБА_7 покликається на те, що ОСОБА_10 не визнає свою вину у скоєному, в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази його вини за обставин, наведених в обвинувальному акті та вироку суду. При цьому захисник вважає недопустимими докази у справі, зокрема покази потерпілої ОСОБА_23 , свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , не взято до уваги покази свідка ОСОБА_24 , який по суті був на місці вбивства потерпілого ОСОБА_19 , свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 та ОСОБА_37 та доводи сторони захисту про неналежність показів свідка ОСОБА_22 , які отримані з порушенням вимог закону та необґрунтовано покладені судом в основу вироку, при цьому не доводять вини обвинуваченого ОСОБА_10 ..

Окрім цього, захисник ОСОБА_7 вважає неналежними та недопустимими інші докази у справі, зокрема протокол огляду місця події від 09.11.2014 року з додатками, протокол огляду місця події від 10.11.2014 року з участю ОСОБА_13 , протокол обшуку в квартирі ОСОБА_38 від 10.11.2014 року, під час його не вилучено жодного предмету, який має відношення до кримінального провадження, більше того на ОСОБА_39 здійснювався тиск з боку працівників поліції, а тому про добровільну видачу речей вилучених під час обшуку не може йти мова, протокол обшуку від 10.11.2014 року за місцем проживання ОСОБА_13 , протокол проведення слідчого експерименту від 10.11.2014 року з участю ОСОБА_13 , оскільки на останнього здійснювався тиск і внаслідок чого той оговорив інших обвинувачених, журнал допиту свідка ОСОБА_22 з аудіо відтворенням від 25.12.2014 року, з причин того що є недопустимим доказом та не має доказової сили, висновки судових експертиз, які жодним чином не пов`язують ОСОБА_10 зі скоєним, довідки по вхідних та вихідних дзвінках засобів мобільного зв`язку з абонентських номерів ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_22 в період з ІНФОРМАЦІЯ_6 - 09.11.2014 року, оскільки такі не містять змісту розмов між абонентами.

Окрім цього, захисник зазначає, що в судовому засіданні приймав участь прокурор ОСОБА_40 , який не є уповноважений на участь у кримінальних провадженнях щодо неповнолітніх обвинувачених. Вказує, що обвинуваченим не було роз`яснено право про розгляд справи судом присяжних. Всупереч вимогам ст. 496 КПК України у судових дебатах не виступав представник служби у справах дітей з приводу найбільш доцільних заходів щодо обвинуваченого з метою його перевиховання. Покликається на те, що обвинуваченому ОСОБА_10 у порушення вимог п.4 ч. 3 ст. 102 КК України за ст. 187 КК України призначено покарання у виді 12 років позбавлення волі, за обставин, коли дана норма передбачає призначення покарання не більше 10 років.

Також захисник заявив клопотання про повторне дослідження доказів в кримінальному провадженні.

У доповненнях до поданої апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 покликається на те, що згідно отриманої на адвокатський запит інформації з Львівської обласної прокуратури - прокурор ОСОБА_40 , який приймав участь у даному кримінальному провадженні, починаючи з серпня 2015р. по час винесення оскаржуваного вироку (15.04.2019р.) не був уповноважений брати участь у розгляді кримінальних проваджень щодо неповнолітніх, оскільки не працював у цей період у відділі ювенальної юстиції прокуратури Львівської області.

Окрім цього, адвокат ОСОБА_7 покликається на те, що текст проголошеного у судовому засіданні вироку відрізняється від тексту вироку, наявного у матеріалах кримінального провадження. У наявному у матеріалах кримінального провадження вироку зазначені дані, які не оголошувалися під час проголошення вироку, зокрема не зачитано у деяких випадках ініціали учасників судового провадження. Замість деяких зазначених у вироку слів зачитано інші слова, а деякі слова не було оголошено. Захисник вважає, що вказані порушення є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, і відповідно до вимог закону є підставами для скасування оскаржуваного вироку.

Захисник ОСОБА_15 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 просить вирок суду відносно ОСОБА_13 скасувати та визнати ОСОБА_13 невинним в пред`явленому обвинуваченні та виправдати.

На підтвердження своїх апеляційних вимог захисник вказує, що обвинувачення відносно ОСОБА_13 побудоване на припущеннях, стороною захисту не надано жодного доказу вини ОСОБА_13 , жоден свідок в судовому засіданні не вказав, що саме ОСОБА_13 вчинив інкриміновані злочини, висновки експертиз теж не доводять цього факту. Більше того, в матеріалах справи відсутні докази на наявний в ОСОБА_13 умисел на вчинення вбивства двох осіб і його умисел не охоплював дії решти обвинувачених та не бажав настання таких наслідків, оскільки по суті відбувся ексцес виконавців. Крім цього, ОСОБА_13 не міг знати, що відбувається в приміщенні бази УВТК в м. Стебник ІНФОРМАЦІЯ_6, оскільки там не був, а тому відсутній умисел. Також захисник вказує, що деякі слідчі дії було проведено в нічний час доби, тобто з 22.00 год. до 06.00 год., що є не припустимим.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції прокурор ОСОБА_6 частково підтримав апеляційну скаргу прокурора з наведених у ній мотивів, при цьому просив вирок щодо засудження ОСОБА_10 скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_10 закрити у зв`язку зі смертю обвинуваченого, у решті вирок суду першої інстанції залишити без змін, заперечив апеляційні скарги, подані в інтересах обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Обвинувачені ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та їх захисники ОСОБА_9 та ОСОБА_8 підтримали подані апеляційні скарги з наведених у них мотивів та просили такі задоволити. Щодо апеляційної скарги прокурора - заперечили, однак висловились про необхідність закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_10 у зв`язку зі смертю обвинуваченого.

Заслухавши доповідь головуючого, думку прокурора ОСОБА_6 , якій підтримав доводи апеляційної скарги прокурора та заперечив проти апеляційних скарг сторони захисту, захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 - ОСОБА_11 та обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які заперечили проти апеляційних вимог прокурора та підтримали доводи своїх апеляційних скарг, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 підлягають до задоволення частково, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_14 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 та захисника ОСОБА_15 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 не підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, дані вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції при винесенні оскарженого вироку щодо обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 дотримано.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 22 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів, засобами, передбаченими цим кодексом. Обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, тобто винуватості обвинуваченого, форми вини, мотиву і мети вчинення кримінального правопорушення, виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у відповідності до положень ч.1 ст.92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим кодексом випадках, на потерпілого.

Згідно вимог ч.1 ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Статтею 85 КПК України визначено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на позицію, Європейського суду з прав людини, який неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини кримінального провадження, навівши такі у вироку, та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діях обвинуваченого ОСОБА_10 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, п.1, 6, 9, 12 ч.2 ст. 115, ч.4 ст.187 КК України, тобто у вчиненні замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану з проникненням у житло, умисне вбивство двох осіб, тобто умисне протиправне заподіяння смерті двох або більше осіб, з корисливих мотивів, з метою приховати інший злочин, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з нападом з метою заволодіння чужим майном, за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у житло, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень (розбій).

Також, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діях обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 складу кримінальних правопорушень, передбачених п.1, 6, 9, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України, тобто у вчиненні умисного вбивства двох осіб, тобто умисне протиправне заподіяння смерті двох або більше осіб, з корисливих мотивів, з метою приховати інший злочин, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з нападом з метою заволодіння чужим майном, за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у житло, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень (розбій).

Дані обставини підтверджуються наявними у матеріалах кримінального провадження доказами, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку та вірно взяв до уваги, обґрунтувавши своє рішення.

Так, вина обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, за наведених у вироку суду обставин, стверджується, зокрема, показаннями потерпілої ОСОБА_23 , яка у судовому засіданні суду першої інстанції вказала, що загиблі є її мати та брат, які проживали у м.Стебнику Дрогобицького району Львівської області. Зазначила, що 09.11.2014 року в 14 годині вона першою застала закривавлений труп матері біля її квартири АДРЕСА_4 , де на сходах біля матері знаходились золоті сережки. Повідомила про це власницю квіткового магазину, де працювала мати, а та, в свою чергу, повідомила міліцію. Потерпіла вказала, що згодом довідалась, що у матері пропали також її ювелірні прикраси: дві каблучки, золотий ланцюжок на руку та значна сума коштів, приблизно 10 000 гривень. Всі речі в приміщенні квартири були порозкидані, перевернуті. Пояснила, що з братом вона спілкувалась періодично, з матір`ю спілкувалась часто, приходила до неї на роботу. Зазначила, що брат характеризувався позитивно. Зауважила, що чула від знайомих, що її брат - ОСОБА_19 напередодні вбивства проговорився в компанії знайомих про наявність вдома великої суми грошей для купівлі автомобіля.

Показаннями свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_41 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , які були допитані безпосередньо у суді першої інстанції, дали сої покази під присягою, добровільно і без будь-якого примусу.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції вірно взяв до уваги показання вищевказаних потерпілої та свідків, аналіз таких показань буде наведено далі колегією суддів у контексті доводів апеляційних скарг учасників процесу. Суд першої інстанції належно обґрунтував такими показаннями своє рішення, оскільки дані показання узгоджуються із іншими належними та допустимими доказами, які підтверджують доведеність вини обвинувачених в інкримінованих їм кримінальних правопорушеннях, а саме:

- даними протоколу огляду місця події від 09.11.2014 року, фототаблицею до нього та диску із відео відтворенням, яким є квартира АДРЕСА_4 , де було виявлено труп ОСОБА_18 з ознаками насильницької смерті. З місця події вилучено: пластмасовий коврик зі слідами РБК; медальйон та три перстні з металу жовтого кольору, два відрізки клейкої стрічки зі слідами низу взуття, два відрізки клейкої стрічки зі слідами структури матеріалу з картонної коробки від взуття, два змиви РБК з підлоги коридору, мікрооб`єкти схожі на волосся з РБК, змив РБК з дверної ручки вхідних дверей, мікрооб`єкти з холодильника, студентський квиток ОСОБА_19 , телефон марки «Нокіа 1200», ноутбук марки «Асус» із зарядним пристроєм до нього, книгу користувача «Нокіа 101», флешнакопичувач 8 гб.«Transcend", сім відрізків з слідами пальців рук, два відрізки з слідами долонь, ніж розкладний і два кухонних ножа, газовий ключ (знаряддя), одяг потерпілої (шарф, куртка, светр-гольф, майка, штани, пара черевик), серцевину замка вхідних дверей з ключем. ( Т. 2, а.с. 132-172);

- даними протоколу огляду місця події від 09.11.2014 року, фототаблицею до нього та диску із відеовідтворенням по АДРЕСА_5 , яким є складське приміщення колишнього спортивно-мисливського клубу, де було виявлено труп ОСОБА_19 з чисельними тілесними ушкодженнями, з якого виявлено та вилучено: одяг трупа ОСОБА_19 - куртку, светр, майку, штани джинсові з ременем та кросівки; при трупі виявлено та вилучено - ланцюжок з розп`яттям з білого металу, гарнітуру (навушники) до телефону «Нокіа», зв`язку ключів в кількості 5 штук, пачку з лезом до бритви, гроші в сумі 5 грн. по 1 грн., флеш накопичувач «Transcend", два зліпки слідів низу взуття (з приміщення, де був труп та з підвалу); змив РБК на марлевому тампоні; дванадцять недопалків; серветку з РБК; порожню полімерну пляшку; полімерний пакет з написом «Коффе». ( Т. 2 а.с. 12-76).;

- даними протоколу огляду місця події від 10.11.2014 року, проведеного з участю підозрюваного ОСОБА_13 , з якого вбачається, що на АДРЕСА_6 виявлено та вилучено 6 гумових рукавиць, гаманець, блокнот, 2 банківські картки (речі ОСОБА_18 ) (Т. 3 а.с. 1-10);

- даними протоколу проведення обшуку в квартирі ОСОБА_38 від 10.11.2014 року в АДРЕСА_1 , де виявлено та вилучено одяг і взуття обвинувачених (джинсові штани - 4 шт., п`ять пар кросівок), 4 кухонні ножі та два патрони з маркуванням на них «89 17, 270 77». ( Т. 2 а.с. 184-187);

- даними заяви ОСОБА_39 про добровільну видачу речей та протоколу проведення у неї обшуку від 10.11.2014 року в АДРЕСА_7 , під час якого вона видала горнятко з ланцюжком із жовтого металу, наповненого рідиною сірого кольору, 11 кухонних ножів, 2 щітки для прання одягу, таз пластмасовий, кепку, батнік чорного кольору, рушник ванний, гроші. ( Т. 2 а.с. 194, 195-198).;

- даними протоколу обшуку у квартирі ОСОБА_13 від 10.11.2014 р. у АДРЕСА_8 , звідки вилучено одяг і взуття ОСОБА_13 , (туфлі - 1 пара, кросівки - 5 пар, зимові туфлі - 1 пара; джинсові штани, клітчасту сорочку, светр). ( Т. 2 а.с. 177-180);

- даними заяви ОСОБА_12 від 10.11.2014 року, згідно якої він добровільно надав працівникам міліції свій одяг, в якому був одягнений ІНФОРМАЦІЯ_6, а саме: кросівки білого кольору, джинси та футболку чорну з візерунком. (Т. 2 а.с. 210);

- даними протоколу проведення слідчого експерименту з участю ОСОБА_13 від 10.11.2014 року та диском з відеозаписом, з якого вбачається, що ОСОБА_13 розказав і показав на місці події, як ІНФОРМАЦІЯ_6, після дня народження друга ОСОБА_44 , ОСОБА_10 повідомив його про те, що мав намір вчинити крадіжку майна з квартири ОСОБА_18 , але коли він перебував поблизу даної квартири, остання його побачила, тому він вирішив вбити її та ОСОБА_45 . З цією метою подзвонив до ОСОБА_46 і попросив його зателефонувати до ОСОБА_47 і зустрівся з ним в центрі м. Стебника, гуляв з ним, а в подальшому вбив його ножем. Цей ніж ОСОБА_48 перед зустріччю з ОСОБА_49 їм показував, а потім пішов на зустріч. Він залишився з ОСОБА_50 , так як домовилися, що вдвох підуть на квартиру до ОСОБА_51 , щоб скоїти вбивство та обікрасти її квартиру. Близько 19 год. вони пішли до помешкання ОСОБА_18 , піднялися сходами. Зупинилися поблизу вхідних дверей в квартиру. Він став в невеличкому коридорчику праворуч від вхідних дверей в квартиру, якщо обличчям стояти до даних дверей. ОСОБА_52 , пройшовши по даній прибудові поблизу вхідних дверей в квартиру, знайшов металевий розвідний ключ, який взяв в свою праву руку та став поблизу нього, а саме спереду, так що він опинився за спиною ОСОБА_53 . Перед тим домовилися, що після скоєння вбивства ОСОБА_51 та ОСОБА_54 всі мали зустрітися в центрі м. Стебника. Свої мобільні телефони вимкнули та віддали ОСОБА_55 . Коли до вхідних дверей підійшла ОСОБА_51 , однак ще не встигла їх відчинити, в цей час ОСОБА_52 своєю правою рукою, в якій тримав розвідний ключ, наніс один удар ним по голові ОСОБА_51 , від якого вона впала на підлогу. Він взяв її сумку і витягнув все на землю, але ключів не знайшов. Коли потерпіла щось крикнула, ОСОБА_52 ще один раз наніс їй один удар цим же ключем по голові. Після даного удару ОСОБА_51 почала голосно кричати і тоді вони втекли. Приблизно через 5-ть хвилин знову повернутися до ОСОБА_51 і побачили, що вона лежала та щось бурмотіла собі під ніс, ОСОБА_52 ще раз їй наніс один удар газовим ключем по голові. Другий раз вони повернулися, щоб відшукати ключі від вхідних дверей, але так їх і не знайшли. Вони користувалися матерчатими рукавицями, які заздалегідь придбали ІНФОРМАЦІЯ_6 близько 18.30 год. в магазині «Мандарин», що в м. Стебнику. Пізніше по телефону ОСОБА_56 близько 20.30 год. поблизу кафе « У Гусака » вони зустрілися з ОСОБА_58 , де останній сказав їм, що вбив ОСОБА_59 . Вони троє та ОСОБА_60 пішли до квартири ОСОБА_51 , де ОСОБА_60 направився в сторону відділення Стебницької міліції, щоб стояти для подачі сигналу тривоги. В квартирі грошей чи інших цінних речей не знайшли, лише записник та дві банківські картки Кредобанку. Тоді пішли в центр м. Стебника. По дорозі вони дані картки та записник викинули поблизу магазину «Резон», як і свої рукавиці. Дійшовши до центру м. Стебника, розійшлися по домах. ( Т. 6, а.с. 229-235);

- даними висновку судово-медичної експертизи № 346 від 10.12.2014 року, згідно якого на тілі трупа ОСОБА_18 мались наступні тілесні ушкодження: черепно-мозкова травма у вигляді багатоуламкового перелому кісток основи і склепіння черепа з крововиливами під тверду і м`яку мозкові оболонки та в речовину головного мозку; синці на спинковій поверхні другого і третього пальців правої китиці. Дані тілесні ушкодження були спричинені незадовго до смерті дією твердого тупого предмета, зокрема черепно-мозкова травма була заподіяна твердим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею, та мають ознаки: черепно-мозкова травма - тяжкого ступеня тілесних ушкоджень, як такі, що є небезпечними для життя в момент їх заподіяння; синці - легкого ступеня тілесних ушкоджень. Смерть ОСОБА_18 наступила внаслідок важкої черепно-мозкової травми у вигляді перелому кісток склепіння та основи черепа з крововиливами під оболонки мозку та забоєм речовини головного мозку. Смерть наступила за 16-20 годин до моменту огляду трупа на місці події 09 листопада 2014 року, коли труп на дотик був холодний, трупні плями при натисканні на них о 19 годині 34 хвилини бліднули і відновлювали свій початковий колір через 4 хвилини, трупне заклякання було добре виражене у всіх групах досліджуваних м`язів, ознак гниття не було. Тілесне ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, яка була виявлена на трупі ОСОБА_18 , перебуває у прямому причинному зв`язку зі смертю останньої; тілесні ушкодження у вигляді синців на пальцях правої китиці, які теж були виявлені на трупі, не перебувають у прямому причинному зв`язку зі смертю ОСОБА_18 . При проведенні судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_18 виявлено хворобливі зміни печінки у вигляді жирової дистрофії печінки та нирок у вигляді дистрофічних їх, які не знаходяться у прямому причинному зв`язку зі смертю. При проведенні судово-токсикологічної експертизи крові з трупа ОСОБА_18 не виявлено етилового, метилового, пропілового, бутилового та амілового спиртів. Тілесні ушкодження, які мались на трупі ОСОБА_18 , були нанесені твердим предметом, зокрема, ушкодження черепу були спричинені твердим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею. Тілесні ушкодження, які мались на трупі ОСОБА_18 , були нанесені з силою, достатньою для їх спричинення. Вказати тільки на підставі даних судово-медичної експертизи трупа - одним чи кількома знаряддями заподіяно тілесні ушкодження ОСОБА_18 , не представляється можливим, при цьому схожий характер ушкоджень кісток черепа не виключає можливості заподіяння їх одним тупим предметом. Заподіяти самій собі тілесні ушкодження, зокрема, наявну у ОСОБА_18 черепно-мозкову травму, вбачається малоймовірним. Судово-медичних даних, які б вказували на найбільш ймовірну позу ОСОБА_18 під час заподіяння їй тілесних ушкоджень та найбільш ймовірне взаєморозташування ОСОБА_18 та нападника, під час проведення судово-медичної експертизи трупа не виявлено. Тілесне ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, яка була виявлена на трупі ОСОБА_18 , могло бути заподіяно твердим знаряддям з обмеженою тупою ударяючою поверхнею, при цьому ушкодження кісток черепа в даному випадку не дає змоги конкретно вказати форму контактуючою (ударяючої) поверхні. Беручи до уваги характер та локалізацію тілесних ушкоджень, зокрема, ушкодження кісток черепа, які мались на трупі ОСОБА_18 , можна вважати, що останній було нанесено не менше трьох ударів тупим предметом в ділянку голови. Під час проведення судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_18 був виявлений безструктурний кашицеподібний шлунковий вміст, який не дає змоги ідентифікувати, яку саме їжу приймала остання напередодні смерті. Зріст померлої ОСОБА_18 на момент смерті становив - 161 см. Кров від трупа ОСОБА_18 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВО. (Т. 3, а.с. 160-162).

- даними висновку судово-медичної експертизи № 344 від 08.12.2014р., з якого вбачається, що на тілі трупа ОСОБА_19 мались тілесні ушкодження у вигляді колото-різаних ран на передньо - бокових поверхнях шиї з обох сторін (кількістю: зліва-5, справа-1); на передній поверхні грудної клітки зліва (кількістю-8), одне з яких, з локалізацією в другому міжребір`ї зліва між білягрудинною і середньо-ключичною лінією, проникає в ліву плевральну порожнину: пошкодженням легені; на задній поверхні грудної клітки з обох сторін (кількістю-13) два з яких проникають в плевральні порожнини з пошкодженням легень і локалізуються в четвертому міжребір`ї справа по біляхребтовій лінії та в п`ятому міжребір`ї зліва по лопатковій лінії; на обох передпліччях (кількістю: на правому-1, на лівому-3); на зовнішній поверхні лівого стегна (кількістю-1), на передньо-зовнішній поверхні лівої гомілки (кількістю-1), які в сукупності призвели до гострої зовнішньої та внутрішньої кровотечі. Дані тілесні ушкодження були спричинені незадовго до смерті дією гострого предмету, яким міг бути і ніж, та в сукупності мають ознаки тяжкого ступеня тілесних ушкоджень, як такі, що є небезпечними для життя в момент їх заподіяння. Смерть ОСОБА_19 наступила внаслідок колото-різаних ран на передньо-бокових поверхнях шиї з обох сторін (кількістю: зліва-5, справа-1) ; на передній поверхні грудної клітки зліва (кількістю-8), одне з яких, з локалізацією в другому міжребір`ї зліва між білягрудинною середньо-ключичною лінією, проникає в ліву плевральну порожнину з пошкодженням легені; на задній поверхні грудної клітки з обох сторін (кількістю-13) два з яких проникають в плевральні порожнини з пошкодженням легень і локалізуються в четвертому міжребір`ї справа по біляхребтовій лінії та в п`ятому міжребір`ї зліва по лопатковій лінії; на обох передпліччях (кількістю: на правому-1, на лівому-3); на зовнішній поверхні лівого стегна (кількістю-1), на передньо-зовнішній поверхні лівої гомілки (кількістю-1), які в сукупності призвели до гострої зовнішньої та внутрішньої кровотечі. Смерть наступила за 12-16 годин до моменту огляду трупа на місці події 09 листопада 2014 року, коли труп на дотик був холодний, трупні плями при натисканні на них о 15 годині 50 хвилин бліднули і відновлювали свій початковий колір через хвилину 50 секунд, трупне заклякання було добре виражене у всіх групах досліджуваних м`язів, ознак гниття не було. Всі вищевказані тілесні ушкодження, які були виявлені на трупі ОСОБА_19 , перебувають у прямому причинному зв`язку зі смертю останнього. При проведенні судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_19 не виявлено яких-небудь гострих чи хронічних захворювань, якими міг хворіти останній при житті і які б могли знаходитись у причинному зв`язку зі смертю. При проведенні судово-токсикологічної експертизи крові з трупа ОСОБА_19 не виявлено етилового, метилового, пропілового, бутилового та алілового спиртів. Тілесні ушкодження, які мались на трупі ОСОБА_19 , були нанесені колюче-ріжучим знаряддям, типу клинка ножа, який мав одне лезо та обух П-подібної форми. Тілесні ушкодження, які мались на трупі ОСОБА_19 , були нанесені з силою, достатньою для їх спричинення. Вказати тільки на підставі даних судово-медичної експертизи трупа - одним чи кількома знаряддями заподіяно тілесні ушкодження ОСОБА_19 , не представляється можливим, при цьому схожий характер ран не виключає можливості нанесення всіх цих ушкоджень одним гострим колюче-ріжучим предметом. На підставі даних судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_19 вказати довжину леза, форму та ширину клинка, ступінь загостреності знаряддя не вбачається можливим. При дослідженні раневих каналів проникаючих колото-різаних поранень грудної клітки встановлено, що раневий канал поранення на передній поверхні грудної клітки зліва був направлений спереду дозаду і майже перпендикулярно до площини тіла, а раневі канали поранень на задній поверхні грудної клітки були направлені ззаду допереду і теж майже перпендикулярно до площини тіла. Відповідно до ходу цих раневих каналів і було направлене травмуюче знаряддя. 3аподіяти самому собі тілесні ушкодження, які були розташовані на задній поверхні грудної клітки вбачається малоймовірним, локалізація решти ушкоджень є доступною для спричинення їх власноруч. Судово-медичних даних, які б вказували на найбільш ймовірну позу ОСОБА_19 під час заподіяння йому тілесних ушкоджень та найбільш ймовірне взаєморозташування ОСОБА_19 та нападника, під час проведення судово-медичної експертизи трупа не виявлено. Тілесні ушкодження, які були виявлені на трупі ОСОБА_19 , могли бути заподіяні знаряддям по типу ножа. Беручи до уваги характер та локалізацію тілесних ушкоджень, які мались на трупі ОСОБА_19 , можна сказати, що останньому було нанесено не менше 33-ох ударів гострим предметом, послідовність нанесення яких встановити не представляється можливим, так як вони були спричинені прижиттєво у невеликий проміжок часу. Питання про "боротьбу і самозахист" не входить в компетенцію судово-медичного експерта. Характер тілесних ушкоджень, які мались на трупі ОСОБА_19 , не виключає можливість вчиняти які-небудь самостійні дії після отримання їх останнім. Під час проведення судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_19 був виявлений безструктурний кашицеподібний шлунковий вміст, який не дає змоги ідентифікувати, яку саме їжу приймав останній напередодні смерті. Зріст померлого ОСОБА_19 на момент смерті становив - 179 см. Кров від трупа ОСОБА_19 відноситься до групи АВ за ізосерологічною системою АВ. (Т. 3, а.с. 145-148).

- даними висновку судово-медичної експертизи №149 від 23.03.2015 року, яким підтверджено механізм заподіяння тілесних ушкоджень у вигляді черепно-мозкової травми, виявленої на трупі ОСОБА_18 , зазначених ОСОБА_13 під час проведення слідчого експерименту, зокрема, що ОСОБА_18 було нанесено три удари металевим предметом (труба чи гайковий ключ), в ділянку голови. На тілі трупа ОСОБА_18 було виявлено черепно-мозкову травму у вигляді багатоуламкового перелому кісток основи і склепіння черепа з крововиливами під тверду і м`яку мозкові оболонки та в речовину головного мозку, яка була спричинена дією твердого тупого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею, яким міг бути і металевий газовий ключ. ( Т. 4, а.с. 147-148);

- даними висновку експерта № 343/2014-мк від 26.01.2015 року, з якого вбачається, що при проведенні судово-медичної експертизи відділенні судово- медичної криміналістики одягу від ОСОБА_18 було виявлено: одне колото-різане пошкодження на лівій полі куртки у верхній частині та три колото-різані пошкодження на капюшоні. Крім цього, на передній поверхні стійки гольфа було виявлено повне розділення тканини. Колото-різані пошкодження утворилось від дії гострого плоского колюче-ріжучого знаряддя типу клинка ножа, який мав одне гостре лезо та П-подібний обух. Розділення тканини, що на гольфі могло утворитись від дії гострої кромки якогось ріжучого предмету (знаряддя). Будь-яких пошкоджень, морфологічні особливості б яких мали ознаки дії зубів тварин (собак) виявлено не було. Будь-яких пошкоджень, які б свідчили про боротьбу чи самооборону виявлено не було. ( Т.4, а.с. 35-39).

- даними висновку трасологічної експертизи № 5/146 від 31.03.2015 року, з якого вбачається, що слід низу взуття на відрізку темної дактилоплівки №1, розмірами 300x180мм, який був вилучений 09.11.2014 року під час огляду місця події по АДРЕСА_3 , залишений взуттям на праву ногу і придатний для ідентифікації взуття, яке його залишило. Фрагмент сліду низу взуття на відрізку темної дактилоплівки №2, розмірами 75х60мм, який був вилучений 09.11.2014 року під час огляду місця події по АДРЕСА_3 , придатний для встановлення групової належності взуття, яке його залишило. Слід низу взуття, зафіксований у зліпку №1, який був вилучений 09.11.2014 року під час огляду місця події в складських приміщеннях по АДРЕСА_5 залишений взуттям на праву ногу і придатний для встановлення групової належності взуття, яке його залишило. Слід низу взуття, зафіксований у зліпку №2, який був вилучений 09.11.2014 року під час огляду місця події в складських приміщеннях по АДРЕСА_5 придатний для встановлення групової належності взуття, яке його залишило. Слід низу взуття на відрізку темної дактилоплівки №1, розмірами 300x180 мм, який був вилучений 09.11.2014 року під час огляду місця події по АДРЕСА_3 , залишений кросівком «SYSTEMFORMOTION» на праву ногу, вилученим 10.11.2014 року, за місцем проживання обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , по АДРЕСА_1 . Слід низу взуття, зафіксований у зліпку №1, який був вилучений 09.11.2014 року під час огляду місця події в складських приміщеннях по АДРЕСА_5 , залишений кросівком на праву ногу з такою ж конструкцією, розмірами та малюнком підошви, як і підошва кросівка «VЕЕRSPORT» на праву ногу, вилученого 10.11.2014 року, за місцем проживання ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , по АДРЕСА_1 . ( Т. 4, а.с. 110-122);

- даними висновку судово-імунологічної експертизи №1735/2014-ім від 17.12.2014 року, з якого вбачається, що в слідах на пластмасовому килимі, вилученому з кв. АДРЕСА_4 , виявлено кров людини, яка може походити від ОСОБА_18 та громадян ОСОБА_12 і ОСОБА_13 ( Т. 4, а.с. 73-76);

- даними висновку судово-імунологічної експертизи № 1731/2014-ім від 31.12.2014 року, з якого вбачається, що в слідах на трьох змивах, вилучених при ОМП за місцем виявлення трупа ОСОБА_18 , виявлено кров, яка може походити як від ОСОБА_18 , так і від ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , та не може походити від ОСОБА_10 . Виявлений пучок волосся виявлений при цьому ж (ОМП) може походити від трупа ОСОБА_18 (Т. 4, а.с. 78-83);

- даними висновку молекулярно-генетичної експертизи №10/536 від 26.02.2015 року, згідно якого у слідах на правій рукавиці та лівій рукавиці виявлено кров людини. У вибіркових вирізках з виворотної сторони рукавиць виявлено поодинокі епітеліальні клітини без домішку крові. Генетичні ознаки слідів крові людини на лівій рукавиці та поодиноких епітеліальних клітин у вибіркових вирізках з рукавиць не встановлені. Генетичні ознаки слідів крові людини на правій рукавиці збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_18 та не збігаються з генетичними ознаками зразків крові ОСОБА_19 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 . Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак, встановлених у слідах крові людини на правій рукавиці та у зразку крові ОСОБА_18 , складає 5,51 х 10'23. Сукупність генетичних ознак, встановлених у вказаних об`єктах, зустрічається не частіше, ніж у 1 з 18,1 секстильйонів осіб. Походження слідів крові, виявленої на правій рукавиці, від ОСОБА_19 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 виключається. У слідах на поверхні газового ключа виявлено кров людини. У вибіркових змивах з поверхонь газового ключа виявлено поодинокі епітеліальні клітини без домішку крові. Генетичні ознаки поодиноких епітеліальних клітин у вибіркових змивах з поверхонь газового ключа не встановлені. Генетичні ознаки слідів крові людини на газовому ключі збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_18 та не збігаються з генетичними ознаками зразків крові ОСОБА_19 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 . Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак, встановлених у слідах крові людини на правій рукавиці та у зразку крові ОСОБА_18 , складає 5,51 х 10'23. Сукупність генетичних ознак, встановлених у вказаних об`єктах, зустрічається не частіше, ніж у 1 з 18,1 секстильйонів осіб. Походження слідів крові, виявленої на газовому ключі, від ОСОБА_19 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 виключається. ( Т. 4, а.с. 86-98);

- даними висновку експерта №3/1472 від 26.01.2015 року, з якого вбачається, що на газовому ключі виявлено одиничні волокна-нашарування різноманітні за природою та кольором. Вилучені одиничні текстильні волокна-нашарування з газового ключа є волокнами бавовни (білі, червоні), хімічними профільованими волокнами (світло-сірі, білі, сіро-коричневі), хімічними гладкими волокнами (білі, світло-сірі), хімічними матовими волокнами (світло-зелені). Являючись текстильними, виявлені волокна-нашарування раніше могли входити до складу текстильних матеріалів та виробів (тканини, трикотаж, предмети одягу та ін.). Одиничні текстильні волокна не несуть інформації, до складу яких саме виробів вони входили. Серед волокон-нашарувань, які виявлено на ключі (об`єкт № 1) не виявлено волокон, які могли б входити до складу трьох пар рукавиць ( об`єкти 2-7). ( Т. 4 а.с. 101-103);

- даними висновку судово-імунологічної експертизи № 1727/2014-ім від 08.12.2014 року, з якого вбачається, що на речах, виданих ОСОБА_12 , а саме футболці, взутті крові не виявлено, на штанах виявлено кров людини, однак через відсутність ізогемаглютинінів висловитись про групову належність даної крові неможливо. (Т. 4, а.с. 47-50);

- даними висновку експерта № 1728/2014-ім від 18.12.2014 року, згідно якого на підставі даних судово-медичного дослідження речових доказів, а саме чотирьох пар джинсових штанів та п`яти пар кросівок вилучених 10.11.2014 року по АДРЕСА_1 , встановлено, що в слідах на джинсах фірми «SEVILLA FASHION», вилучених під час обшуку кв. АДРЕСА_9 (об`єкти № 4, 5, 7) виявлена кров людини. Антигени А, В і Н та ізогемаглютиніни анти-А, анти-В не виявлені, тому висловитись про групову приналежність крові не можливо. ( Т. 4, а.с. 61-66);

- даними висновку експерта № 1736/2014-ім від 18.12.2014 року, згідно якого на підставі даних судово-медичного дослідження речових доказів, а саме однієї пари черевик, вилучених під час огляду місця події по АДРЕСА_3 , встановлено, що в слідах на парі черевик (об.№1,2), вилучених під огляду місця події, виявлена кров людини. При встановленні групової належності крові за ізосерологічною системою АВ0 в об`єктах №1,2 виявлені антигени А і Н, що не виключає можливість походження крові від будь-якої особи з групою крові А, з ізогемаглютиніном анти-В з супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВ0, в тому числі і від потерпілої ОСОБА_18 та підозрюваних ОСОБА_13 і ОСОБА_10 ( Т. 4, а.с. 68-71);

- даними висновку судово-імунологічної експертизи №296/2015-ім від 06.03.2015 року, з якого вбачається, що у слідах на светрі, штанах, куртці, майці, шарфі, колготах - одязі, що був на трупі ОСОБА_18 виявлено кров людини, що може походити як від самої потерпілої ОСОБА_18 , так і від будь-якої особи з такою ж груповою характеристикою крові за ізосерологічною системою АВО. (Т. 4, а.с. 133-139);

- даними висновку експерта № 1737/2014-ім від 24.12.2014 року, згідно якого при проведенні судово - медичної експертизи двох марлевих тампонів зі змивами з рук ОСОБА_18 , в слідах на марлевому тампоні зі змивом з правої руки (об`єкт № 1), на марлевому тампоні зі змивом з лівої руки (об`єкт № 2) ОСОБА_18 - виявлена кров людини та антигени А, Н що може походити від будь-якої особи з групою крові А з ізогемаглютиніном анти-В зі супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВО, в тому числі як від ОСОБА_18 , ОСОБА_12 так і від ОСОБА_13 ( Т. 3, а.с. 208-211);

- даними висновку медико-криміналістичної експертизи №50/2015-мк від 24.03.2015 року, згідно якого при судово-медичній експертизі у відділенні судово-медичної криміналістики одягу ОСОБА_19 було виявлено: на лівій полі куртки двадцять два наскрізних та ненаскрізних колото-різаних пошкоджень, на правому рукаві куртки одне наскрізне та одне ненаскрізне колото-різане пошкодження, на спинці куртки десять наскрізних колото-різаних пошкоджень, на передній поверхні кофти зліва одинадцять наскрізних колото-різаних пошкоджень, на задній поверхні лівого рукава кофти чотири наскрізних колото-різаних пошкоджень, на задній поверхні правого рукава кофти одне наскрізне колото-різане пошкодження, на спинці кофти шістнадцять наскрізних колото-різаних пошкоджень, на передній поверхні майки зліва сім наскрізних колото-різаних пошкоджень, на спинці майки більше зліва чотирнадцять наскрізних колото-різаних пошкоджень, які утворились від дії гострого плоского колюче-ріжучого знаряддя, типу клинка ножа, який мав одне лезо та обух П-подібної форми. Переважна більшість пошкоджень на одязі співпадають за локалізацією з ранами виявленими на тілі ОСОБА_19 . Невідповідність кількості пошкоджень на різних предметах одягу та кількості ран на тілі можна пояснити тим, що під час нанесення пошкоджень предмети одягу могли зміщуватись одне відносно одного, а клинок ножа міг проходити через складки тканини одягу, внаслідок чого кількість пошкоджень на одязі є більшою. Враховуючи морфологічні характеристики пошкоджень на одязі можна припустити, що всі вони були спричинені одним знаряддям. ( Т. 4, а.с. 124-131);

- даними висновку трасологічної експертизи №5/1802 від 31.03.2015р., з якого вбачається, що три сліди матеріалу, відкопійовані на відрізки прозорої клейкої стрічки, вилучені при огляді місця події 09.11.2014 року за фактом умисного вбивства ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , під час проведення огляду в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , придатні для встановлення групової належності слідоутворюючої поверхні, якою вони залишені. Дані сліди залишені матеріалом типу «трикотаж» - який має такий самий візерунок матеріалу, що і матеріал наданих рукавиць. Сліди залишені ділянками пальцевих фаланг рукавиць та ділянкою манжета рукавиці. Встановити якою саме конкретно рукавицею з числа наданих, залишені дані сліди не виявляється можливим через відсутність комплексу індивідуальних ознак будови візерунку даних слідів. ( Т. 4, а.с. 105-108);

- даними висновку експерта № 413/2015-ім від 30.03.2015 року, з якого вбачається, що в слідах на куртці,светрі,майці - одязі, вилученому у потерпілого ОСОБА_19 , виявлено кров людини та антигени А, В, Н. Ізогемаглютиніни анти-А, анти-В в цих слідах не виявлені. Таким чином, можна припустити, що виявлена кров може походити від будь-якої особи з групою з групою АВ з супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВ0, в тому числі і від потерпілого ОСОБА_19 , і не може походити від потерпілої ОСОБА_18 , підозрюваних ОСОБА_12 , ОСОБА_10 ОСОБА_13 (Т. 4, а.с. 152-154);

- даними висновку експерта № 709 від 12.11.2014 року, згідно якого у ОСОБА_13 виявлено тілесні ушкодження у вигляді саден на тильній поверхні лівої кисті, проксимальній фаланзі другого пальця правої кисті, рубці на лівому лікті, тильній поверхні лівої кисті, долонній поверхні правої кисті. Вищевказані тілесні ушкодження, зокрема, садна - могли виникнути в термін декілька діб до моменту огляду, внаслідок контакту з твердим тупим предметом і по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. (Т. 3, а.с. 133).;

- даними протоколу впізнання речей від 04.04.2015 та фототаблиці до них, за участю потерпілого ОСОБА_17 проведено впізнання речей, згідно яких останній впізнав речі: газовий ключ, як ключ, що перебував в його користуванні; гаманець, блокнот-записник, золотий ланцюжок, як речі, які були в користуванні його дружини ОСОБА_18 ( том № 5, а.с. 82-105);

- даними висновку службового розслідування за скаргами ОСОБА_39 та ОСОБА_12 , з якого вбачається, що дані про вчинення неправомірних дій працівниками міліції під час обшуку у квартирі ОСОБА_39 не підтвердились, поняті ОСОБА_61 та ОСОБА_62 пояснили, що обшук проводився добровільно, з письмової згоди ОСОБА_63 , заяв чи зауважень під час та після обшуку до працівників міліції не було. ( Т.3, а.с. 100-110);

- даними протоколу огляду речей від 07.04.2015 року та фототаблицею до протоколу огляду речей, які були виявлені і вилучені під час проведення ОМП 09.11.2014 року за адресою: АДРЕСА_5 (місце виявлення трупа ОСОБА_19 ) від 07.04.2015 року; фототаблицею до протоколу огляду речей, які були виявлені і вилучені під час проведення ОМП 09.11.2014 року за адресою: АДРЕСА_3 (місце виявлення трупа ОСОБА_18 ) від 07.04.2015 року; фототаблицею до протоколу огляду речей, які були виявлені і вилучені під час проведення обшуку 10.11.2014 року за адресою: АДРЕСА_1 (за місцем проживання ОСОБА_12 та ОСОБА_10 ) від 07.04.2015 року; фототаблицею до протоколу огляду речей, які були виявлені і вилучені під час проведення обшуку 10.11.2014 року за адресою: АДРЕСА_8 (за місцем проживання ОСОБА_13 ) від 07.04.2015 року; фототаблицею до протоколу огляду речей, які були виявлені і вилучені під час проведення обшуку 10.11.2014 року за адресою: АДРЕСА_7 (за місцем тимчасового проживання ОСОБА_39 ) від 07.04.2015 року; фототаблицею до протоколу огляду речей, які працівникам міліції добровільно видав 10.11.2014 року ОСОБА_12 ; фототаблицею до протоколу огляду речей, які були виявлені і вилучені під час слідчого експерименту з ОСОБА_13 10.11.2014 року, адреса АДРЕСА_6 від 07.04.2015 року; фототаблицею до протоколу огляду речей (біологічних зразків: зразків крові, змивів з рук, змивів речовин бурого кольору та інших, що були вилучені в ході розслідування даного провадження) від 07.04.2015 року; та фото таблицею до протоколу огляду речей (магнітних носіїв-дисків, на яких зафіксовані слідчі дії та інша інформація) від 07.04.2015 року; постановою про визнання їх речовими доказами у справі. ( Т. 10, а.с. 1-78, 81-84);

- даними довідок по вхідних та вихідних дзвінках засобів мобільного зв`язку з абонентського номеру ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_22 , в період часу з ІНФОРМАЦІЯ_6 - 09.11.2014 року, з яких, зокрема, відомо, в які періоди часу ОСОБА_10 телефонував ОСОБА_19 ; ОСОБА_22 - ОСОБА_12 ; ОСОБА_12 - ОСОБА_22 ; ОСОБА_12 - ОСОБА_13 ; ОСОБА_13 - ОСОБА_12 ; ОСОБА_10 - ОСОБА_13 ; ОСОБА_13 - ОСОБА_10 ; ОСОБА_64 - ОСОБА_22 ; ОСОБА_10 - ОСОБА_12 ; яка тривалість розмов та за якою адресою перебували під час дзвінка абонент, яким телефонували. Також відомі місця перебування абонентів, яким надсилались SMS повідомлення. ( Т. 5, а.с. 12-50, 52-73).

На переконання колегії суддів, вищенаведені докази у своїй сукупності, які обґрунтовано визнано судом першої інстанції допустимими, належними, достатніми та достовірними, повністю доводять винуватість ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, та спростовують апеляційні доводи їх захисників щодо відсутності у діях обвинувачених складу кримінальних правопорушень, за вчинення яких їх засуджено оскаржуваним вироком суду.

Згідно ст.85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ч.1 ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Як передбачено ч.1 ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Так, у суді апеляційної інстанції допитано свідка ОСОБА_22 , який вказав, що у ході досудового розслідування, до нього застосовувалися недозволені методи досудового розслідування, у зв`язку із чим він дав показання під час його допиту в порядку ст. 225 КПК України такі як сказав йому слідчий, окрім того під час впізнання опізнав ті речі на які йому вказав слідчий.

У подальшому під час його допиту судом першої інстанції давав правдиві показання .

Прокурором надано суду витяг з ЄРДР від 30 травня 2023 року №0000143 зареєстрований за фактом застосування до неповнолітнього свідка ОСОБА_22 , під час розслідування кримінального провадження N° 0002603 від 09.11.2014, недозволених методів ведення досудового розслідування, зокрема незаконного затримання та застосування спеціальних засобів, застосування фізичного насильства та морального тиску зі сторони працівників Дрогобицького MB ГУ МВС України у Львівській області, починаючи з 09 листопада 2014 року і у подальшому.

На даний час досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000143 від 30 травня 2023 року за фактом застосування до неповнолітнього свідка ОСОБА_22 , недозволених методів ведення досудового розслідування, не завершено, у зв`язку із вищезазначеним слід вважати недопустимими доказами, виключивши із тексту судового рішення покликання на дані журналу допиту свідка ОСОБА_22 , із аудіо відтворенням від 25 грудня 2014 року в порядку ст. 225 КПК України, дані протоколу слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_22 з відео відтворенням від 22 січня 2015 року, дані протоколу впізнання речей від 7 квітня 2015 року та фототаблиці до нього за участі свідка ОСОБА_22 , у присутності матері ОСОБА_30 , проведеного впізнання речей, тому доводи захисника ОСОБА_7 у цій частині слід визнати обґрунтованими.

Висновок суду першої інстанції про визнання належним та допустимим доказом протоколу слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_13 колегія суддів вважає вірним. Надаючи правову оцінку даному доказу, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги, що дана слідча дія, під час якої здійснювалась відеозйомка, відбувалась за участю адвоката, без здійснення будь якого тиску та за відсутності скарг щодо неправомірності проведення цього слідчого експерименту.

Суд першої інстанції, перевіряючи доводи сторони захисту про те, що на ОСОБА_13 під час досудового розслідування зі сторони працівників міліції чинився сильний фізичний та психологічний тиск, внаслідок чого він оговорив себе та інших обвинувачених у справі, встановив, що постановою старшого слідчого СВ прокуратури Львівської області ОСОБА_65 від 30.07.2018 року кримінальне провадження за скаргою ОСОБА_13 закрито за відсутності у діях працівників Дрогобицького МВ ГУ МВСУ у Львівській області ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України ( Т. 9, а.с.26-29). Наведені обставини свідчать про відсутність доказів, які б підтвердили, що на обвинуваченого ОСОБА_13 здійснювався будь який вплив під час досудового розслідування.

За наявності даних, які спростовують доводи сторони захисту про те, що на досудовому слідстві на ОСОБА_13 чинився тиск, колегія суддів вважає, що подальше заперечення обвинуваченим ОСОБА_13 відомостей, які було отримано у ході проведення слідчого експерименту, не ставить під сумнів достовірність отриманих відомостей і не може автоматично свідчити про недопустимість як доказу протоколу слідчого експерименту.

При цьому, колегія суддів враховує правовий висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеного у постанові від 14.09.2020р. у справі № 740/3597/17, згідно якого заперечення обвинуваченим у судовому засіданні відомостей, які слідчий, прокурор перевіряли або уточнювали за його участю під час слідчого експерименту, не може автоматично свідчити про недопустимість як доказу протоколу слідчого експерименту.

Враховуючи вказані у вироку дані, які було отримано за результатами проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_13 , і які узгоджуються із іншими вищенаведеними доказами у справі, суд першої інстанції підставно звернув увагу на те, що особа, яка не була на місці скоєння злочину, не могла настільки детально відтворити обставини вчиненого кримінального правопорушення, вказати що було викрадено і куди викинуто викрадені речі та рукавиці, якими користувались обвинувачені під час скоєння злочину, яким чином було скоєно вбивство ОСОБА_18 , кількість нанесених потерпілій ударів. За таких обставин суд першої інстанції вірно взяв до уваги протокол слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_13 , обґрунтувавши цим доказом свої висновки.

Окрім цього, суд першої інстанції перевірив і доводи сторони захисту, на які покликається в апеляційній скарзі, зокрема адвокат ОСОБА_7 , про недопустимість доказу - протоколу огляду місця події квартири ОСОБА_18 з тих підстав, що у ньому не зазначено носія інформації, на який здійснювалась відеофіксація огляду місця події з трупом ОСОБА_18 , не зазначено всіх учасників проведення даної слідчої дії, та виготовлення відбитку низу взуття.

З урахуванням встановлених обставин, те, що вказаний слід взуття вилучався, і всі учасники слідчої дії підтвердили правильність складання відповідного протоколу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що проведення огляду місця події (квартира АДРЕСА_4 ) відбулась у порядку ст. 237 КПК України. Як вірно визнав суд першої інстанції незначні неточності не можуть бути підставою для визнання даного доказу недопустимим, у розумінні ст. 87 КПК України.

У ході апеляційного розгляду не знайшло свого підтвердження обґрунтованість доводів сторони захисту про недопустимість доказу - протоколу огляду місця події від 09.11.2014 року, із фототаблицею до нього та диску із відеовідтворенням по АДРЕСА_5 , яким є складське приміщення колишнього спортивно-мисливського клубу, де було виявлено труп ОСОБА_19 ( Т. 2, а.с. 12-76).

Колегією суддів не встановлено обставин, наявність яких дала б підстави визнати цей доказ недопустимим, зокрема і з врахуванням показань свідка ОСОБА_24 , який був понятим при проведенні даної слідчої дії, і на які покликається захисник ОСОБА_7 в своїх апеляційній скарзі, як на підставу для визнання даного доказу недопустимим.

Як вбачається з вищенаведених показань свідка ОСОБА_24 , останній у судовому засіданні суду першої інстанції ствердив, що був понятим при проведенні огляду місця події де було виявлено труп ОСОБА_19 . Зазначив про вилучення одягу потерпілого, який був у крові. Вказав про відсутність у учасників слідчої дії зауважень до проведення огляду місця події та ствердив, що усе зачитане в протоколі відповідало дійсності.

Аналогічно, у судовому засіданні суду першої інстанції було допитано свідка ОСОБА_25 , який також був понятим при проведенні огляду місця події, де було виявлено труп ОСОБА_19 , ОСОБА_25 вказав на речі, які вилучались з місця події, та зазначив про відсутність зауважень щодо правильності складання протоколу огляду місця події, з яким він був ознайомлений та підписав.

Суд першої інстанції, перевіряючи версію сторони захисту про непричетність обвинувачених до вчинення інкримінованих злочинів з тих підстав, що у ході проведення огляду місця події - складського приміщення виявлено клаптик паперу зі слідами крові, який не належить жодному з обвинувачених та померлим особам, слідів слини та недопалок, прийшов до обґрунтованого висновку, що згідно протоколу огляду місця події по АДРЕСА_5 , яким є складське приміщення колишнього спортивно - мисливського клубу, де було виявлено труп ОСОБА_19 від 09.11.2014 року, даними допиту свідка ОСОБА_24 , встановлено, що вхід у дане складське приміщення є вільним, а отже туди може потрапити будь-яка особа. Про вільний вхід у вказане приміщення також ствердив і свідок ОСОБА_25 .. За наведених обставин, виявлений на місці події клаптик паперу зі слідами крові, який не належить жодному з обвинувачених та померлим особам, не спростовують висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинувачених.

Також, не заслуговують на увагу і апеляційні доводи сторони захисту про незаконність вилучення під час огляду місця події речей, сліду від взуття, з тих підстав, що їх вилучення було незаконним, всупереч процедурі, передбаченої нормами КПК України, оскільки слідчим чи прокурором не подавалось клопотання у порядку ч.5 ст.171 КПК України про арешт тимчасово вилученого майна і рішення слідчого судді про арешт вказаного майна відсутнє.

При цьому, колегія суддів враховує положення ч.5 ст.237 КПК України, згідно якої при проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу. Усі вилучені речі і документи підлягають негайному огляду і опечатуванню із завіренням підписами осіб, які брали участь у проведенні огляду. У разі якщо огляд речей і документів на місці здійснити неможливо або їх огляд пов`язаний з ускладненнями, вони тимчасово опечатуються і зберігаються у такому вигляді доти, доки не буде здійснено їх остаточні огляд і опечатування. Отже, відсутні підстави вважати, що вилучення з місця події речей, у тому числі сліди взуття, проведено у незаконний спосіб. Відповідно відсутні підстави ставити під сумнів допустимість як доказів і висновки експертиз, у ході проведення яких досліджувались вилучені у ході огляду місця події речі.

З аналогічних підстав колегія суддів визнає неспроможними апеляційні доводи сторони захисту про незаконність вилучених речей відповідно до протоколу огляду місця події від 10.11.2014р. за участю обвинуваченого ОСОБА_13 та не вбачає підстав для визнання даного протоколу недопустимим доказом.

Вирішуючи питання про допустимість як доказів заяви ОСОБА_39 про добровільну видачу речей та протоколу проведення у неї обшуку від 10.11.2014 року в АДРЕСА_7 , під час якого вона видала горнятко з ланцюжком із жовтого металу, наповненого рідиною сірого кольору, 11 кухонних ножів, 2 щітки для прання одягу, таз пластмасовий, кепку, батнік чорного кольору, рушник ванний, гроші, суд першої інстанції досліджував доводи сторони захисту, на які захисник ОСОБА_7 покликається і в апеляційній скарзі.

Колегія суддів вважає, що враховуючи положення ч.4 ст.223, ст.234 КПК України проведення вказаного обшуку у нічний час доби відповідало нормам КПК України. А доводи захисника про те, що обірваний ланцюжок було підкинуто працівниками міліції нічим об`єктивно не підтверджено.

При цьому, колегія суддів враховує, що у судовому засіданні суду першої інстанції було допитано свідків ОСОБА_31 та ОСОБА_32 , які, ствердили, що були присутні про проведенні обшуку за місцем проживання ОСОБА_39 увесь час. В квартиру зайшли всі разом, першою зайшла ОСОБА_39 , поводилась спокійно. Вказали про вилучені речі, зокрема про виявлений ланцюжок. Крім цього, апеляційні доводи захисника про те, що на ОСОБА_39 чинився тиск з боку працівників міліції спростовуються даними висновку службового розслідування за скаргами ОСОБА_39 та ОСОБА_12 ( Т.3, а.с. 100-110).

Апеляційний суд вважає, що вищенаведеним показанням свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_28 та ОСОБА_41 з приводу обставин проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_39 , які як оперативні працівники проводили дану слідчу дію, суд першої інстанції дав належну правову оцінку та вірно взяв до уваги, оскільки такі відповідають встановленим обставинам справи, не є суперечливими, та узгоджуються із показаннями свідків ОСОБА_31 та ОСОБА_66 .

Розбіжності в показаннях свідків з приводу подій, що мали місце у квартирі АДРЕСА_4 , де було виявлено труп ОСОБА_18 , у складському приміщенні колишнього спортивно-мисливського клубу, по АДРЕСА_5 , де було виявлено труп ОСОБА_19 , а також при проведенні обшуку у квартирі ОСОБА_39 10.11.2014 року є несуттєвими, обумовлені тривалим проміжком часу, який пройшов, не впливають на встановлені судом першої інстанції обставини кримінального провадження та не спростовують висновки суду першої інстанції про наявність у діях обвинувачених інкримінованих їм кримінальних правопорушень.

З приводу апеляційних доводів сторони захисту про те, що судом першої інстанції належним чином не встановлено обставин кримінального провадження, оскільки не враховано, що з висновку експерта № 343/2014-мк від 26.01.2015 року (медико - криміналістична експертиза) вбачається, що під час нападу на ОСОБА_18 було застосовано два знаряддя для заподіяння їй тілесних ушкоджень, оскільки на одягу ОСОБА_18 було виявлено колото-різані пошкодження, і про це не зазначено у висновку судово-медичної експертизи, колегія суддів враховує, що дана обставина досліджувалась судом першої інстанції, про що вказано у вироку суду.

З урахуванням наведених у вироку даних висновку судово-медичної експертизи № 346 від 10.12.2014 року (Т.3, а.с. 160-162) щодо виявлених у потерпілої тілесних ушкоджень та причин її смерті, даних висновку судово-медичної експертизи № 149 від 23.03.2015р. ( Т. 4, а.с. 147-148) у ході проведення якої підтверджено механізм заподіяння тілесних ушкоджень у вигляді черепно-мозкової травми, виявленої на трупі ОСОБА_18 , зазначеним ОСОБА_13 під час проведення слідчого експерименту, зокрема, що ОСОБА_18 було нанесено три удари металевим предметом (труба чи гайковий ключ), в ділянку голови. На тілі трупа ОСОБА_18 було виявлено черепно-мозкову травму у вигляді багатоуламкового перелому кісток основи і склепіння черепа з крововиливами під тверду і м`яку мозкові оболонки та в речовину головного мозку, яка була спричинена дією твердого тупого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею, яким міг бути і металевий газовий ключ, який у свою чергу із нашаруванням одягу та крові, яка походить від ОСОБА_18 було виявлено на місці події, а також вірно врахованих судом першої інстанції показань експерта ОСОБА_67 , яка надала експертний висновок № 343/2014-мк від 26.01.2015 року, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції з належною повнотою досліджено дані обставини кримінального провадження.

У ході судового розгляду суд першої інстанції з належною повнотою дослідив і доводи сторони захисту про сумнівний характер обвинувачення ОСОБА_12 у вбивстві ОСОБА_19 , з огляду на дані висновку експерта № 708 від 12.11.2014 року, висновку експертизи № 344 від 08.12.2014 року, висновку експертного дослідження № 1732 від 18.12.2014 року, і на які сторона захисту покликається в апеляційних скаргах. Зокрема, що стосується виявленої на місці події серветки з кров`ю, яка згідно висновку відповідної експертизи не належить ні потерпілому, ні ОСОБА_12 , про яку зазначалось вище, а також щодо даних про ріст потерпілого та обвинуваченого ОСОБА_12 , які не узгоджуються із даними висновку експертизи № 344 від 08.12.2014 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дані обставини, з огляду на сукупність вищенаведених доказів, не дають підстав вважати, що у діях ОСОБА_12 відсутній складу інкримінованого кримінального правопорушення, та не вбачає підстав для кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_12 за ч.2 ст. 121, ч.3 ст. 185 КК України, як покликається захисник ОСОБА_14 у поданій апеляційній скарзі.

Апеляційні доводи сторони захисту про недоведеність наявності в обвинуваченого ОСОБА_13 умислу на вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, спростовуються дослідженими судом першої інстанції доказами, які покладено в основу оскаржуваного вироку.

Сукупність наведених у вироку доказів у повній мірі підтверджує висновок суду першої інстанції про наявність, зокрема, в обвинуваченого ОСОБА_13 умислу на вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, та спростовує версію сторони захисту про наявність ексцесу виконавця. Вищенаведеними доказами доведено, що обвинувачений ОСОБА_13 знав про наміри вбивства ОСОБА_18 і ОСОБА_19 та прийняв пропозицію обвинуваченого ОСОБА_10 вчинити ці вбивства, приймав участь у підготовці до вказаних злочинів, зокрема у купівлі рукавиць, був обізнаний про розподіл ролей усіх учасників, знаходився на місці вбивства ОСОБА_18 , слідкував за навколишньою обстановкою.

Дані акту судово-психіатричної експертизи № 204 від 24.12.2014р., згідно якого ОСОБА_13 «в період інкримінованих йому дій не повною мірою міг усвідомлювати значення свої дій та керувати ними», на які покликається в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_15 , жодним чином не спростовують встановлені судом першої інстанції фактичні обставини кримінального провадження, та не є свідченням того, що мав місце ексцес виконавця.

Апеляційні доводи сторони захисту про те, що під час досудового розслідування слідчі дії за участю обвинуваченого ОСОБА_13 проводились у нічний час, що є істотним порушенням прав людини і основоположних свобод та грубим порушенням вимог КПК України, є неспроможними, оскільки положення ч.4 ст.223 КПК України дозволяють проведення слідчих (розшукових) дій у нічний час (з 22 до 6 години) у невідкладних випадків, коли затримка в їх проведенні може призвести до втрати слідів кримінального правопорушення чи втечі підозрюваного.

Судом першої інстанції вірно враховано і те, що наявність між обвинуваченими змови на вчинення інкримінованих їм злочинів стверджується даними слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_13 , з якого відомо про роль кожного обвинуваченого, їх попередню змову та готування до злочинів, що у свою чергу підтверджують і телефонні роздруківки, згідно яких у день вбивств обвинувачені спілкувались між собою та свідком ОСОБА_22 , зокрема і з телефону свідка ОСОБА_26 , що остання підтвердила і у судовому засіданні суду першої інстанції.

Апеляційні доводи сторони захисту про неналежність та недопустимість ряду доказів, зокрема показання свідків, висновків експертиз, оскільки такі не мають доказового значення через те, що не вказують, хто спричинив потерпілим тілесні ушкодження, та прямо не вказують на обвинувачених, як на осіб, які вчинили дані злочини, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки відповідно до ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції провів судове слідство у повному обсязі, з належною повнотою дослідив усі представлені докази та дав їм належну правову оцінку. При цьому, суд першої інстанції детально проаналізував кожен аргумент сторони захисту щодо недопустимості ряду доказів, зокрема і ті, на які покликаються захисники у своїх апеляційних скарга. В оскаржуваному вироку наведено достатні та обґрунтовані висновки та мотиви, пов`язані з правовою оцінкою судом першої інстанції доказів, а також спростування доводів сторони захисту про визнання ряду доказів недопустимими.

З наведеною у вироку правовою оцінкою доказів колегія суддів погоджується та вважає таку правильною та обґрунтованою.

Не заслуговують на увагу апеляційні доводи захисника ОСОБА_14 про те, що обвинуваченого ОСОБА_12 було фактично затримано не 10.11.2014р., а 09.11.2014р., оскільки згідно матеріалів кримінального провадження затримання ОСОБА_12 за підозрою у вчиненні злочину відбулось саме 10.11.2014р. о 06 год. 40 хв., що стверджується даними протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 10.11.2014р. (Т.10, а.с. 18-19).

Щодо вимог, які вказані у апеляційній скарзі захисника ОСОБА_68 та у доповненнях, наданих обвинуваченим ОСОБА_12 , про відсутність процесуальних повноважень на участь у справі прокурора ОСОБА_69 , то з цього приводу слід вказати наступне.

Повноваження на участь у справі прокурора ОСОБА_69 підтверджуються постановою заступника прокурора Львівської області ОСОБА_70 від 12.10.2016р. про призначення групи прокурорів (а.с. 193-196, Т.5) та постановою заступника прокурора Львівської області ОСОБА_70 від 19.10.2016р. про призначення групи прокурорів (а.с. 203-206, Т.5), з яких вбачається, що прокурор ОСОБА_71 визначений у групу прокурорів у даному кримінальному провадженні, а також визначений старшим прокурором у цій групі.

Тобто, з урахуванням положень ст.37 КПК України, повноваження прокурора ОСОБА_69 у даному кримінальному провадженні є належними.

Апеляційні доводи захисника ОСОБА_68 про те, що обвинуваченим не було роз`яснено право заявити клопотання про розгляд справи щодо них судом присяжних спростовуються журналом підготовчого судового засідання від 21.10.2016р. (Т.5, а.с. 223-224) та звукозаписом даного судового засідання.

Так, згідно журналу підготовчого судового засідання від 21.10.2016р. та звукозапису до нього у підготовчому судовому засідання прокурор ОСОБА_72 у відповідності до вимог ст.384 КПК України роз`яснив обвинуваченим їх право заявити клопотання про розгляд справи щодо них судом присяжних. На що обвинувачені ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , кожен по черзі, зазначили, що для розгляду даної справи достатньо колегії суддів і суду присяжних не потрібно. А захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 з цього приводу підтримали думку обвинувачених.

Щодо апеляційних доводів захисника ОСОБА_7 про те, що усупереч вимогам ст.496 КПК України у судових дебатах не виступав представник служби у справах дітей з приводу найбільш доцільних заходів щодо обвинуваченого з метою його перевиховання, колегія суддів враховує, що положеннями даної норми закону передбачено права представника служби у справах дітей, який приймає участь у судовому розгляді. Факт того, що представник служби у справах дітей давав показання, проте не виступав у судових дебатах, не свідчить про істотні порушенням вимог кримінального процесуального закону, а отже не є підставою для скасування оскаржуваного вироку.

Апеляційний суд, перевіривши доводи захисника ОСОБА_7 про те, що текст проголошеного у судовому засіданні вироку відрізняється від тексту вироку, наявного у матеріалах кримінального провадження, прийшла до висновку, що ті неточності, на які покликається апелянт, є незначними, не впливають на суть вироку, не змінюють його зміст, не призводять до неправильного сприйняття та розуміння судового рішення, а тому не свідчать про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону. Окрім того, текст вироку, наявний у матеріалах справи повністю збігається із його текстом, наявним у Єдиному державному реєстрі судових рішень, що не викликає жодних сумнівів щодо його автентичності та правильності, викладених у ньому фактичних обставин справи.

Щодо клопотання сторони захисту та обвинуваченого ОСОБА_12 про повторне дослідження фактично усіх без винятку доказів у даній справі, то слід вказати наступне.

З огляду на те, що стороною захисту у клопотанні про повторне дослідження усіх доказів по справі та при підтриманні цього клопотання у судовому засіданні апеляційного суду захисниками ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , обвинуваченим ОСОБА_12 і законним представником ОСОБА_11 не було надано відомостей про те, що докази досліджені судом першої інстанції не повно або з порушенням, тому у відповідності до ч.3 ст.404 КПК України у апеляційного суду не було підстав для повторного дослідження доказів у кримінальному провадженні.

Так, відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Васильєв проти України» (заява N 11370/02) від 21 червня 2007 року «повноваження судів вищої інстанції переглядати справи повинне використовуватись для виправлення судових помилок та неправильності у здійсненні правосуддя, а не для проведення нового розгляду справи».

При апеляційному розгляді захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , обвинувачений ОСОБА_12 і законний представник ОСОБА_11 вказали, що не погоджуються із оцінкою, яку дав суд першої інстанції дослідженим доказам, проте будь-яких вагомих порушень під час дослідження судом першої інстанції доказів по справі, вказані особи апеляційному суду не надали.

Крім того, клопотання про повторне дослідження доказів не було підтримане прокурором, захисником ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_13 , а тому з врахуванням вищевикладеного та за відсутності встановлених порушень з боку суду першої інстанції під час дослідження доказів по справі, у клопотанні про повторне дослідження доказів колегія суддів апеляційного суду відмовила.

Як убачається з доповнення обвинуваченого, ОСОБА_12 , поміж іншого, посилаючись на статті 86, 87 КПК, указував про недопустимість низки доказів, які отримав слідчий СУ ГУМВСУ у Львівській області ОСОБА_73 , оскільки він не входив до групи слідчих. Так, акцентував, що 10 листопада 2014 року цей слідчий долучив до матеріалів кримінального провадження Ф. 1 на ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , допитав підозрюваного ОСОБА_13 , виніс постанову про призначення стаціонарної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_12 , 11 листопада 2014 року звернувся із запитом до директора магазину «Мандарин» у м. Стебнику про витребування запису камер відеоспостереження, а 12 числа цього ж місяця отримав такий запис і провів допит неповнолітнього свідка ОСОБА_22 .

Свою позицію обвинувачений мотивував тим, що в матеріалах кримінального провадження є постанова від 09 листопада 2014 року про створення групи слідчих, відповідно до якої до останньої включено лише слідчих СВ Дрогобицького МВ ГУМВС України у Львівській області, а слідчий СУ ГУМВСУ у Львівській області ОСОБА_73 у ній не зазначений. При цьому вказав на постанову про закриття кримінального провадження від 30 липня 2018 року, згідно з якою, зі слів ОСОБА_74 , здійснювати провадження йому було доручено 13 листопада 2014 року і на те, що всупереч вимогам ст. 110 КПК відповідна постанова відсутня.

Однак, колегія суддів не бере до уваги зазначені вище доводи апеляційної скарги сторони захисту, оскільки як вбачається із постанови заступника начальника СУ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_75 від 09.11.2014 року слідчий ОСОБА_73 був включений у групу слідчих у кримінальному провадженні № 0002603 від 09.11.2014 р.

Отже, аргументи, наведені в доповненні до апеляційної скарги сторони захисту, у частині щодо належних повноважень слідчих не заслуговують на увагу, у зв`язку з чим указані обставини не беруться колегією суддів до уваги, узгоджуються із висновками об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладених у постановах від 04 жовтня 2021 року у справі № 724/86/20 та від 14 лютого 2022 року у справі № 477/426/17 щодо питань перевірки доказів з точки зору їх допустимості через виникнення в учасників провадження відповідних сумнівів, з огляду на те чи були вони зібрані уповноваженими особами.

Щодо доводу обвинуваченого ОСОБА_12 з приводу неналежної, на його думку, правової процедури реалізації керівником обласної прокуратури повноважень, передбачених ч. 5 ст. 36 КПК. Так, скаржник стверджував про недопустимість та неналежність усіх доказів, зібраних слідчими СУ ГУМВСУ у Львівській області, у зв`язку з тим, що в матеріалах провадження відсутня постанова прокурора про визначення підслідності від Дрогобицького МВ ГУМВС за СУ ГУМВСУ у Львівській області.

Водночас суд апеляційної інстанції наголошує, що норма ч. 5 ст. 36 КПК покликана вирішити питання фактично про передоручення досудового розслідування у випадку, коли воно здійснюється неефективно. Однак це не означає, що слідчий підрозділ вищого рівня в межах одного органу, якому підслідне кримінальне провадження, не вправі проводити досудове розслідування відразу після внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР (постанова Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 263/15845/2019 (провадження 51-6165км19)).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 КПК України, слідчі органів Національної поліції здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, крім тих, які віднесені до підслідності інших органів досудового розслідування.

Відповідно до ч.5 ст. 38 КПК України, орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Відтак, у цій частині колегія суддів не бере до уваги доводи сторони захисту, оскільки такі є необґрунтованими, а слідчий орган вищого рівня може розслідувати підслідні справи слідчого органу нижчого рівня, що визначено кримінальним процесуальним законом.

Також захисник ОСОБА_7 подавав клопотання про дослідження в ході апеляційного розгляду доказів та про призначення судово-почеркознавчої експертизи (а. п. 207-210 т. 10).

Щодо цих доводів, то слід зазначити наступне.

Свідок ОСОБА_20 у судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що в листопаді 2014 року він на запрошення працівників міліції був присутній у якості понятого під час проведення огляду місця події в ОСОБА_76 у АДРЕСА_5 . Вказав, що біля вхідних дверей коридору, де вони проживали, побачив газовий ключ, а неподалік побачив простирадлом накрите тіло. Біля трупа була калюжа крові. Покійна ОСОБА_51 лежала на боці і її голова була розбита. Загибла була одягнена в кофту, спідницю, колготи. В кінці огляду місця події слідчий склав протокол, правильність складання якого він засвідчив своїми підписами на кожному аркуші. Свідок зазначив, що ніхто з учасників не робив жодних зауважень. Слідчий протокол зачитував. Також свідок вказав, що у нього, внаслідок давньої виробничої травми відсутні фаланги пальців, що впливає на його почерк, а тому він не може каліграфічно писати, і ставить підписи так, як у нього виходить. Свідок ствердив правильність складеного протоколу та показав, що у зв`язку з тривалим періодом часу та гіпертонічною хворобою детальних обставин проведення даної слідчої дії не пам`ятає. Пригадав, що при огляді місця події проводилась відеозйомка і він зазначав своє прізвище та адресу.

Аналогічними є і показання свідка ОСОБА_21 , який у судовому засіданні суду першої інстанції зазначив, що на місці події було виявлено біля пічки наявний слід взуття, збоку біля покійної виявлено кусок ланцюжка, золотий чи срібний він не придивлявся, газовий ключ, біля потерпілої лежала її сумка. ці речі упаковувались в пакети, на яких він ставив свій підпис. Вказав, що огляд проводився із застосуванням відеозйомки в період з 16 до 23 години. Речі в квартирі були порозкидані. Свідок зазначив, що по завершенню даної слідчої дії слідчий зачитав протокол, який він підписав, і зауважень щодо змісту протоколу ні в кого не було. Ствердив, що зазначене в протоколі, відповідало дійсності.

Апеляційний суд вважає, що стороною захисту не наведено обставин, наявність яких була б підставою для визнання протоколу огляду місця події від 09.11.2014р.(квартира АДРЕСА_4 ) (Т.2, а.с. 132-172) недопустимим доказом. Сумніви сторони захисту про те, що саме свідками ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , як понятими під час даної слідчої дії, були проставлені підписи у протоколі огляду місця події від 09.11.2014р. досліджувались у ході судового розгляду судом першої інстанції.

Так, у судовому засіданні суду першої інстанції допитано в якості свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , які були присутніми у якості понятих при проведенні 09.11.2014р. огляду місця події (квартира АДРЕСА_4 ) де було виявлено труп потерпілої ОСОБА_18 . Як вбачається і показань даних свідків, останні ствердили, що були присутні при огляді місця події. Під час проведення даної слідчої дії проводилась відеозйомка, було складено відповідний протокол, який зачитав слідчий і який вони підписали, що і підтвердили зазначені вище свідки у судовому засіданні.

Ураховуючи отримані судом першої інстанції показання свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , які ствердили про свою участь у проведенні 09.11.2014р. огляду місця події (квартира АДРЕСА_4 ), а також засвідчили факт підписання відповідного протоколу огляду місця події, суд першої інстанції підставно відмовив у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_14 про призначення почеркознавчої експертизи з метою перевірки показань вказаних свідків. Відтак, і у суду апеляційної інстанції немає підстав для призначення почеркознавчої експертизи. Сумніви сторони захисту щодо справжності підписів свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_21 не беруться колегією суддів до уваги, є необґрунтованими та надуманими, а тому в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_77 - адвоката ОСОБА_14 від 29.11.2027 року про проведення почеркознавчої експертизи підписів понятих ОСОБА_20 та ОСОБА_21 апеляційним судом було відмовлено.

Щодо призначеного обвинуваченим покарання, то слід зазначити наступне.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Призначаючи покарання обвинуваченим, судом першої інстанції враховано конкретні обставини справи, характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного, обставини, що обтяжують покарання обвинувачених, відсутність обставин, що пом`якшують таке покарання, особи обвинувачених та їх посткримінальну поведінку.

Так, неповнолітній ОСОБА_10 вчинив замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану з проникненням у житло, умисне вбивство двох осіб, тобто умисне протиправне заподіяння смерті двох або більше осіб, з корисливих мотивів, з метою приховати інший злочин, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з нападом з метою заволодіння чужим майном, за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у житло, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень (розбій) -злочини, передбачені ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, п.1, 6, 9, 12 ч.2 ст. 115, ч.4 ст.187 КК України.

Обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_13 вчинили умисне вбивство двох осіб, тобто умисне протиправне заподіяння смерті двох або більше осіб, з корисливих мотивів, з метою приховати інший злочин, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з нападом з метою заволодіння чужим майном, за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у житло, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень (розбій) - злочини, передбачені п.1, 6, 9, 12 ч.2 ст. 115, ч.4 ст.187 КК України.

Відповідно до ст. 3 Загальної Декларації прав людини кожна людина має право на життя, свободу та особисту недоторканність. Згідно з положеннями ст. 6 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права та ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на життя є невід`ємним правом людини, яке охороняється законом. Зазначені положення міжнародних правових стандартів мають універсальний характер і відображені в Конституції України. Зокрема, у ст. 3 Конституції України закріплено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст. 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя, а обов`язок держави - захищати життя людини. Формою державного захисту життя та особистої недоторканності людини є встановлення кримінальної відповідальності за злочини проти життя і здоров`я.

Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_12 покарання за п.п.1, 6, 9, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України із застосуванням ст.70 КК України у виді довічного позбавлення волі із конфіскацією майна, та призначене обвинуваченому ОСОБА_13 покарання за п.п.1, 6, 9, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України із застосуванням ст.70 КК України у виді п`ятнадцяти років позбавлення волі із конфіскацією майна, - у повній мірі відповідає вимогам закону. При обранні їм покарання суд першої інстанції врахував усі встановлені законом обставини, навівши такі у вироку. На переконання апеляційного суду, призначене обвинуваченим ОСОБА_12 та ОСОБА_13 покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень.

Так обвинувачений ОСОБА_12 , будучи молодою, фізично здоровою, працездатною людиною, не вважаючи життя людини найвищою цінністю, жорстоко та безжально, шляхом нанесення численних ножових поранень, холоднокровно вбив, раніше знайомого йому неповнолітнього потерпілого, який перебував із ним у дружніх відносинах, не створював для нього ніякої небезпеки, не чинив щодо нього протиправних дій та опору.

При оцінці міри покарання, яке призначено обвинуваченому ОСОБА_12 , колегія суддів також враховує вкрай негативну посткримінальну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_12 , який з метою спотворення істини у справі та уникнення справедливого покарання за вчинене, при апеляційному перегляді вироку під час ознайомлення з матеріалами справи здійснив знищення доказів у справі, а саме знищив (поламав) компакт-диск (т.6 а.с.229 у конверті) з відеозаписом проведеного 10.11.2014 року слідчого експерименту з участю підозрюваного ОСОБА_13 , на яких останній добровільно у присутності захисника дав викривальні покази щодо домовленості між ним та ОСОБА_10 і ОСОБА_12 на умисне вбивство двох осіб з метою приховати інший злочин, та про безпосереднє вчинення ОСОБА_12 умисного вбивства неповнолітнього ОСОБА_19 та про безпосереднє вчинення ОСОБА_10 умисного вбивства ОСОБА_18 (т.6 а.с.230-235)

Вказаний факт стверджується актом від 23.11.2020 року, складеного помічниками судді Львівського апеляційного суду ОСОБА_78 , ОСОБА_79 та секретарем судового засідання Львівського апеляційного суду ОСОБА_80 (т.12 а.с.126).

Знищений обвинуваченим ОСОБА_12 вказаний доказ (компакт диск із відеозаписом слідчого експерименту) був відновлений шляхом надіслання Львівською обласною прокуратурою на запит апеляційного суду копії відеозапису слідчої дії на цифровому носії інформації (DVD-R) - слідчого експерименту за участю ОСОБА_13 від 10.11.2014 року, який зберігався у матеріалах наглядового провадження обласної прокуратури (т.12 а.с.159-161).

Таким чином, засудження судом першої інстанції ОСОБА_12 до довічного позбавлення волі, відповідає вимогам справедливості при застосуванні покарання і відображає співмірність злочину та кари, і тільки таке покарання буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Суд апеляційної інстанції погоджується із думкою суду першої інстанції про те, що призначення покарання у виді позбавлення волі на певний строк не забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та не слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст. 2 КПК України.

Покарання, призначене обвинуваченому ОСОБА_13 у виді позбавлення волі на строк 15 років із конфіскацією майна, на думку колегії суддів, також відповідає вимогам ст. 2 КПК України та ст.ст. 50, 65 КК України, враховуючи те, що останній раніше не притягався до кримінальної відповідальності, його ставлення до скоєного після вчинених злочинів, роль в групі, оскільки особисто не вбивав потерпілих, а лише спостерігав за вчиненням вбивств; на досудовому слідстві під час проведення слідчого експерименту детально розповів про обставини вбивств.

Щодо апеляційних вимог захисника ОСОБА_7 та заступника прокурора Львівської області ОСОБА_16 про не відповідність вимогам чинного законодавства покарання, яке призначено обвинуваченому ОСОБА_81 , то слід вказати наступне.

Оскільки, відповідно до листа Львівської установи виконання покарань №19 (слідчий ізолятор) №9/4490 від 26.07.2021 року встановлено, що обвинувачений ОСОБА_10 , 1997 р.н., помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , попередній діагноз: гостра серцево-легенева недостатність (т.12 а.с.188), то у відповідності до п.5 ч.1 ст.284, ст.417 КПК України у такому випадку оскаржуваний вирок у частині засудження ОСОБА_10 підлягає скасуванню, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, п.1, 6, 9, 12 ч.2 ст. 115, ч.4 ст.187 КК України, підлягає закриттю у зв`язку із смертю обвинуваченого.

За наведених обставин, на переконання колегії суддів, апеляційні скарги сторони захисту не містять правових підстав для скасування оскаржуваного вироку суду щодо ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що вирок суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, а доводи сторони захисту про недоведеність вини обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_13 у вчинені інкримінованих їм кримінальних правопорушень не впливають та не спростовують висновки суду першої інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції належно та повно оцінив і перевірив усі зібрані по справі докази. Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді справи судом першої інстанції, які б дали підстави для скасування чи зміни вироку, колегією суддів не встановлено, тому вирок суду щодо ОСОБА_12 та ОСОБА_13 слід залишити без змін.

Відтак, апеляційні скарги захисника ОСОБА_14 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_15 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 слід залишити без задоволення, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та заступника прокурора Львівської області ОСОБА_16 слід задоволити частково.

Вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 15 квітня 2019 року в частині засудження ОСОБА_10 слід скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, п.1, 6, 9, 12 ч.2 ст. 115, ч.4 ст.187 КК України, - закрити на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку зі смертю обвинуваченого. У решті вирок суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 284, 404, 405,407,409,419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційні скарги захисника ОСОБА_14 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_15 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 залишити без задоволення.

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та заступника прокурора Львівської області ОСОБА_16 задоволити частково.

Вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 15 квітня 2019 року відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в частині засудження ОСОБА_10 скасувати.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, п.1, 6, 9, 12 ч.2 ст. 115, ч.4 ст.187 КК України, закрити на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку зі смертю обвинуваченого.

У решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути безпосередньо оскаржена до суду касаційної інстанції шляхом подання касаційної скарги на протязі трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка утримується під вартою, в цей же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4