Номер провадження: 11-кп/813/1106/23
Справа № 521/2329/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Малиновського райсуду м. Одеси від 08.02.2023 у кримінальному провадженні №001276 від 24.09.2021 відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Голиця, Болградського району, Одеської обл., громадянина України, одруженого, із середньотехнічною освітою, працюючого водієм в ТОВ «Віраж», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.

Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції, ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 3 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 51 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експертів в загальній сумі 2 745, 76 грн. Вирішено питання щодо долі речових доказів.

Вказаним вироком суду 1-ої інстанції, ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що 23.09.2021 приблизно о 15:30 год., допустив порушення вимог п.п. 2.3(6), 18.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001.

Так, водій ОСОБА_7 керуючи технічно справним транспортним засобом марки «Богдан А-09201», д.н.з. НОМЕР_1 рухаючись по проїзній частині вул. І. Рабіна зі сторони вул. М. Малиновського у напрямку вул. Академіка Філатова, під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу навпроти буд. №2 по вул. І. Рабіна в Малиновському районі м. Одеси, за кермом транспортного засобу уважним не був, діючи необережно, проявивши злочинну недбалість, в ході руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, продовжив рух виїхав на пішохідний перехід де здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перетинав пішохідний перехід справа наліво. В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 , отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травма в формі забою головного мозку середньої важкості, забійна рана та садна обличчя, перелом внутрішньої стінки правої орбіти, які складають єдиний морфологічний комплекс тілесних ушкоджень, і оцінюються разом та відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка їх подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 зазначив, що вважає оскаржуваний вирок надто суворим, оскільки судом 1-ої інстанції не в повній мірі враховано того, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше не судимий, працює водієм в ТОВ «ВІРАЖ», на роботі характеризується позитивно, щиро розкаявся у скоєному правопорушенні, визнав свою вину, від покарання уникнути не намагався, слідству по справі сприяв у повному обсязі, показання на досудовому слідстві та у судових засіданнях надавав правдиві, потерпіла сторона не має претензій до обвинуваченого, а також те, що на стадії досудового розслідування обвинуваченим добровільно відшкодовано матеріальні збитки та моральну шкоду потерпілому.

На підставі викладеного, захисник ОСОБА_8 просить змінити вирок в частині призначеного покарання, призначивши покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 2 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, без призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

Правові позиції інших учасників апеляційного розгляду.

У своїх письмових запереченнях прокурор Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 не погодилась із поданою захисником ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 апеляційною скаргою та зазначила, що відповідно до вироку, обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 визнано щире каяття, разом із цим, зазначена обставина, в даному провадженні не відіграє вирішального значення для вирішення питання про наявність підстав для застосування положень ст. 69 КК України, за відсутності обставини, яка істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого засудженим злочину.

Посилаючись на зазначені обставини, прокурор ОСОБА_10 просить апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

В судове засідання апеляційного суду законний представник потерпілого ОСОБА_11 не з`явилась, водночас надала заяву в якій просить апеляційний розгляд провидити без участі потерпілого ОСОБА_9 та її участі, не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 .

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила залишити вирок суду 1-ої інстанції без змін, натомість обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник вимоги апеляційної скарги підтримали, просили задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз вироку суду 1-ої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення приписам наведеної норми кримінального процесуального закону не відповідає.

Як вбачається із журналу судового засідання (а.с. 40-41) та мотивувальної частини вироку суду 1-ої інстанції (а.с. 44), обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, внаслідок чого, суд, за погодженням учасників судового провадження, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав за недоцільне дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оскаржуються та обмежився лише допитом обвинуваченого та дослідженням обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого та обтяжують чи пом`якшують покарання.

При цьому, суд встановив що учасники судового провадження не оспорюють фактичні обставини справи, правильно їх розуміють та їм роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку.

Отже, враховуючи те, що сторони кримінального провадження не оспорюють фактичні обставини справи та вони не є предметом апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції вважає, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Що стосується доводів сторони захисту про надмірну суворість призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, колегія суддів вважає такі доводи безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до приписів ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд 1-ої інстанції, зазначив, що враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії необережних нетяжких злочинів, думку потерпілого та його представника, які просили призначити обвинуваченому найменше покарання, а також те, що вчинений злочин не обтяжений перебуванням обвинуваченого в стані будь-якого сп`яніння, особу обвинуваченого, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності та на обліку у лікаря психіатра, нарколога не перебуває, його сімейний стан, а саме одружений.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , судом було віднесено щире каяття у скоєному, а обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому судом встановлено не було.

Аналізуючи викладені обставини, суд 1-ої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, про те, що обвинуваченому ОСОБА_7 можливо призначити покарання у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, що є необхіднім та достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Апеляційний суд вважає, що врахувавши сукупність зазначених вище обставин, характеристику особи обвинуваченого, суд 1-ої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, передбаченого нижньою межею санкції ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу у розмірі 3 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, у зв`язку із чим колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги захисника про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 надто суворого покарання необґрунтованими.

Водночас, що стосується вимог сторони захисту про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 положень ст. 69 КК України та призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Частина 1 ст. 69 КК України передбачає, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 р., призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Таким чином, з огляду на зазначені положення кримінального процесуального закону та судової практики, застосування відносно обвинуваченої особи ст. 69 КК України та пом`якшення покарання є правом, а не обов`язком суду.

Апеляційний суд враховує обставини вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, а саме грубе порушення вимог ПДР - виїзд на пішохідний перехід та здійснення наїзду на пішохода, що як наслідок, стало травмування неповнолітньої особи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд 1-ої інстанції, всебічно, повно та об`єктивно розглянувши кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 та оцінивши всі обставини справи, а також характеристику його особи, призначив обвинуваченому покарання, яке є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до припису п. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Отже, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 та скасування законного, обґрунтованого та вмотивованого вироку суду 1-ої інстанції немає.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Малиновського райсуду м. Одеси від 08.02.2023, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскарження в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4