Справа № 128/2285/15-к
Провадження №11-кп/801/875/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2023 року м. Вінниця
Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 10.07.2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 10.07.2023 року клопотання прокурора задоволено.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії застосованого запобіжного заходу в виді тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто по 07 вересня 2023 року включно.

Одночасно визначено запобіжний захід у вигляді застави для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_6 обов`язків, визначених КПК України.

Визначено обвинуваченому ОСОБА_6 заставу в розмірі 50 (п`ятдесяти ) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних особі, що становить 134 200 ( сто тридцять чотири тисячі двісті) гривень.

Роз`яснено, що обвинувачений або його заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про тримання під вартою, протягом дії ухвали. У разі внесення застави надати суду протягом двох днів підтверджуючі документи. У разі внесення застави на обвинуваченого ОСОБА_6 покладено обов`язки, передбачені ст.194 КПК України, зокрема: 1) повідомляти суд про своє місце проживання та зміну свого місця проживання та/або місця роботи, навчання; 2) утримуватися від спілкування із потерпілими та свідком у даному кримінальному провадженні; 3) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в України; 4) не відлучатися із фактичного місця проживання - без дозволу суду.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначено по 07.09.2023 включно.

Обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просив скасувати ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 10.07.2023 року та змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Вимоги апеляційної скарги обвинуваченого мотивовано тим, що з 31.01.2023 року з діагнозом туберкульоз перебуває під вартою. На протязі терміну перебування під вартою не відбулося жодного судового засідання у кримінальному провадженні відносно нього.

За весь час тримання під вартою та очікування судових засідань він міг присвятити належному та кваліфікованому медичному лікуванню, перебуваючи під домашнім арештом.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, зазначив, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України на даний час не зменшилися, продовжують існувати, оскільки ОСОБА_6 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, перебуваючи на волі може переховуватися від суду, тому ухвала суду першої інстанції є законною та обгрунтованою, обвинуваченого ОСОБА_6 , який просив задоволити апеляційну скаргу, змінити запобіжний захід на домашній арешт, оглянувши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1, ч.2 ст331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу .

Згідно ч.3 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 дотримався вимог кримінального процесуального закону.

З матеріалів провадження убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000547 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України, перебуває на розгляді у суді першої інстанції.

Вирішуючи питання щодо продовження строків тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, врахував тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Як убачається з рішення суду першої інстанції, суд, вирішуючи питання щодо доцільності продовження запобіжного заходу ОСОБА_6 , врахував, що ОСОБА_6 раніше судимий, останній раз вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 20.12.2021 за ч.1 ст.185 КК України; неодноразово порушував обов`язок прибувати за викликом суду в даному проваджені, тим самим перешкоджав розгляду кримінального провадження, двічі перебував у розшуку; не має постійного місця проживання та також місця реєстрації на території України; обвинуваченому інкримінується вчинення злочину, який відносить до тяжких злочинів та категорії кримінальних правопорушень проти власності, тому, перебуваючи на волі, обвинувачений може продовжувати переховуватися від суду та вчинити інші злочини, та дійшов висновку, що більш м`який запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_6 не зможе запобігти встановленим судом ризикам, передбаченим п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України

Суд першої інстанції обґрунтовано продовжив запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки на час розгляду клопотання ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшилися, а жоден із більш мяких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо застосування більш м`якого запобіжного заходу, суд апеляційної інстанції вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, оскільки розгляд кримінального провадження щодо обвинуваченого триває, судом не допитано обвинуваченого ОСОБА_6 , не досліджено письмові та речові докази, тому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є саме таким запобіжним заходом, який буде достатнім стримуючим засобом, що здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти ризикам, доведеним прокурором.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про погіршення стану його здоров"я, потреби у лікуванні, як на підставу застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд апеляційної інстанції не бере до уваги, оскільки обвинуваченим не надано доказів, що зазначені обставини перешкоджають утриманню його під вартою.

В матеріалах провадження відсутні відомості, що обвинувачений ОСОБА_6 з заявами про надання медичної допомоги щодо його стану здоровя до адміністрації установи, в якій він утримується звертався.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, невзявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Суд апеляційної інстанції вважає, що, приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини, рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Суд продовжив відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід, який є співмірним кримінальному правопорушенню, у вчиненні якого обвинувачується останній.

Підстави для скасування ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 10.07.2023 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченому відсутні

Керуючись ст.404, 405, 407, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 .

Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 10.07.2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3