КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

адвоката ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , подану в інтересах ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26 травня 2023 року у кримінальному провадженні № 0000982 від 22.03.2023, -

ВСТАНОВИЛА:

Зазначеною ухвалою задоволено клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_5 та накладено арешт на майно у кримінальному провадженні №0000982 від 22.03.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, яке було вилучено 16.05.2023 року в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон «iPhone 12 Pro», іМЕІ: НОМЕР_1 , сім-картою мобільного оператору «Водафон».

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про доведеність тієї обставини, що майно, відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України є речовим доказом у кримінальному провадженні №0000982 від 22.03.2023 року, а тому наявні достатні підстави для арешту, відповідно до вимог ч.1,2,3 ст.170 та ч.3 ст. 171 КПК України.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову, якою відмовити органу досудового розслідування в задоволенні клопотання про накладення арешту на мобільний телефон.

Апелянт вказує на те, що майно не відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що в клопотанні органу досудового розслідування відсутнє обґрунтування накладення арешту на майно. Апелянт додає, що ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно винесена без належного з`ясування обставин кримінального провадження, оскільки органом досудового розслідування жодним чином не доведено, що саме мобільний телефон має важливе доказове значення для кримінального провадження, а саме був знаряддям вчинення кримінального правопорушення або зберіг на собі йогосліди,або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження №0000982.

Окрім того вказує апелянт на те, що слідчий суддя при прийнятті рішення не врахував положення ст.168 КПК України та не звернув увагу на те, що слідчим суддею органу досудового розслідування дозвіл на вилучення мобільного телефону не надавався.

Заслухавши пояснення адвоката ОСОБА_6 який просив задовольнити апеляційні вимоги в повному обсязі, думку та пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судової справи за клопотанням органу досудового розслідування, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про його арешт.

Відповідно до положень ч. 2 п.1 ст. 171 КПК України в клопотанні слідчого про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень ст.170 КПК України та належне обґрунтування необхідності арешту.

З матеріалів справи вбачається, що слідчим відділом СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесене до ЄРДР за № 0000982 від 22.03.2023 за ч. 5 ст. 191 КК України, за фактом розтрати майна службовими особами ТОВ «Гідробест», а саме директором та співзасновником товариства ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , співзасновником ОСОБА_8 , НОМЕР_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та колишніми президентами ДП «Антонов», а саме ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в особливо великих розмірах.В межах зазначеного кримінального провадження орган досудового розслідування з метою забезпечення збереження речових доказів звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, яке було вилучено за місцем проживання ОСОБА_8 , оскільки останнє відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вищезазначене майно, а саме з тих підстав, що воно відповідає критеріям, передбачених ч. 1 ст. 98 КПК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками слідчого судді, виходячи з того, що ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України, що має місце в даному випадку.

Тому, з огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, користування, розпорядження) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

На думку колегії суддів, в клопотанні органу досудового розслідування доведено наявність ризиків, передбачених ст. 170 КПК України, у відповідності до яких необхідно накласти арешт на майно, а саме: мобільний телефон «iPhone 12 Pro», іМЕІ: НОМЕР_1 , сім-картою мобільного оператору «Водафон» з метою його збереження.

Більш того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання відчуження, знищення чи пошкодження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно, зазначене у клопотанні органу досудового розслідування, з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому вимоги апелянта, слід визнати непереконливими.

Що стосується доводів апелянта про те, що клопотання органу досудового розслідування про арешт майна розглянуто без додержання вимог ст.168 КПК України і тимчасово вилучене майно підлягало поверненню, то вони не заслуговують на увагу колегія суддів, так як слідчий суддя при розгляді клопотання органу досудового розслідування про накладення арешту на вищезазначене майно дотримався вимог ст. 170 КПК України, за якою арешт допускається, зокрема з метою збереження речових доказів. При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що у ході огляду вищезазначеного мобільного телефону спеціалістом за допомогою СПАК було здійснено витяг інформації, яку в подальшому було проаналізовано за допомогою САБ. За результатами аналізу огляду інформації, що міститься в телефоні встановлено відомості, які можуть бути використані у кримінальному провадженні, зокрема, скріншоти листувань в месенджері «WhatsApp» та месенджері «Viber», які містяться в протоколі огляду від 22.03.2023. Також колегія суддів враховує ту обставину, що постановою органу досудового розслідування від 16.05.2023 року вищезазначене майно визнано речовим доказом.

Не підтвердив апелянт належними доказами обставин, за якими він вважає що дане майно не стосується кримінального провадження, яке розслідується.

Керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26 травня 2023 року у кримінальному провадженні №0000982 - залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 подану в інтересах ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/3698/2023

Єдиний унікальний номер 761/17598/23

Доповідач: ОСОБА_1