ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1888/23 Справа № 214/3466/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року м.Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні, апеляційну скаргу прокурора на вирок Саксаганського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 13 березня 2023 року відносно ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Саксаганського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 13 березня 2023 року

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. с. Усть-Міас, Каргопольського району, Курганської області, рф, громадянина України, з вищою освітою, директора у ТОВ «ІК Актив», одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину 2014 року народження, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано невинуватим та виправдано за ч. 1 ст. 206 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку, 31 травня 2018 року до суду надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_9 за ч.3 ст. 206 КК України.

16 листопада 2022 року прокурором змінено обвинувачення ОСОБА_9 , дії останнього кваліфіковано за ч.1 ст. 206 КК України. Представник потерпілого ОСОБА_10 не заперечував проти зміни обвинувачення та не забажав підтримувати обвинувачення в раніше пред`явленому обсязі за ч.3 ст. 206 КК України.

Так, відповідно до пред`явленого обвинувачення, ОСОБА_9 , будучи директором товариства з обмеженою відповідальністю «ДНІПРООЛІЯ», створеного та зареєстрованого в якості суб`єкта господарської діяльності виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 16.10.2009 року, відповідно до п. 78.8завтвердженого 05.05.2009 року статуту, виконуючи організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції в підприємстві, тобто будучи службовою особою, в третій декаді грудня 2017 року протидіяв законній господарській діяльності юридичної особи - ТОВ «ДНІПРООЛІЯ ЛОГІСТІК» (IК39530838), за наступних обставин.

Так, 29.02.2012 року відповідно до наказу № 49/1-К ОСОБА_9 переведено з посади комерційного директора на посаду директора ТОВ «ДНІПРООЛІЯ», який в цей же день приступив до виконання своїх безпосередніх обов`язків.

Відповідно до договору оренди № 22/10/12, укладеного 21.10.2012 року з ТОВ «ІК АКТИВ», ТОВ «ДНІПРООЛІЯ» прийняло в оренду від ТОВ «ІК АКТИВ» будинки та споруди для розміщення маслоекстраційного заводу, розташовані на території земельної ділянки за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Коломойцівська, 3; на строк до 31.12.2017 року включно.

Відповідно до п. 1.2 договору суборенди № 04/12/14, укладеного 04.12.2014 року між ТОВ «ДНІПРООЛІЯ» і ТОВ «ДНІПРООЛІЯ ЛОГІСТІК» та акту приймання-передачі від 04.12.2014 року, ТОВ «ДНІПРООЛІЯ ЛОГІСТІК» прийняло в оренду від ТОВ «ДНІПРООЛІЯ» нежитлові приміщення, що розташовані по вул. Коломойцівська, 3 у м. Кривому Розі:

-нежитлове приміщення першого поверху адміністративно-побутового корпусу літера Б-4 площею 843,6 кв.м;

-нежитлове приміщення другого поверху адміністративно-побутового корпусу літера Б-4 площею 855,3 кв.м;

-нежитлове приміщення третього поверху адміністративно-побутового корпусу літера Б-4 площею 806,4 кв.м;

-частину нежитлового приміщення четвертого поверху адміністративно-побутового корпусу літера Б-4 площею 360 кв.м;

-нежитлове підвальне приміщення адміністративно-побутового корпусу літера Б-4 площею 864 кв.м;

-нежитлове приміщення їдальні літера В площею 927,5 кв.м;

-нежитлове складське приміщення літера А загальною площею 1679,9 кв.м, а саме частину нежитлового приміщення № 1 площею 578,4 кв.м, нежитлове приміщення № 2 площею 711,9 кв.м, нежитлове приміщення № 3 площею 67,2 кв.м, нежитлове приміщення № 4 площею 194,6, нежитлове приміщення № 5 площею 6 кв.м, нежитлове приміщення № 6 площею 4,3 кв.м, нежитлове приміщення № 7 площею 4,3 кв.м, нежитлове приміщення № 8 площею 4,3 кв.м, нежитлове приміщення № 9 площею 9,9 кв.м, нежитлове приміщення № 10 площею 44,6 кв.м, нежитлове приміщення № 11 площею 13,8 кв.м, нежитлове приміщення № 12 площею 10,7 кв.м, нежитлове приміщення № 21 площею 29,9 кв.м;

-вимощена літера I загальною площею 908 кв.м та вимощена тротуарна плитка літера IV загальною площею 400 кв.м.

Згідно з п. 7.1 вищевказаного договору цей договір укладено на строк з 04.12.2014 року до 31.12.20158 року включно. Крім того за умовами п. 7.4 даного договору чинність цього договору припиняється внаслідок:

-закінчення строку, на який його було укладено;

-банкрутства орендаря та в інших випадках, прямо передбачених чинним законодавством України.

Згідно п.1 додаткової угоди № 2 від 31.12.2018 року до договору № 04/12/14 від 04.12.2014 року між ТОВ «ДНІПРООЛІЯ» та ТОВ «ДНІПРООЛІЯ ЛОГІСТІК», сторони домовились викласти п. 7.1 договору № 04/12/14 від 04.12.2014 року в наступній редакції: «Цей договір укладено на строк до 31.12.2017 року включно».

Проте, 27.12.2017 року приблизно о 15.50 год. директор ТОВ «ДНІПРООЛІЯ» ОСОБА_9 , шляхом залучення працівників охорони служби безпеки ТОВ «ДНІПРООЛІЯ», які не були обізнані про його злочинні наміри та вважали його вимоги законними до працівників ТОВ «ДНІПРООЛІЯ ЛОГІСТІК», діючи з метою припинення законної діяльності ТОВ «ДНІПРООЛІЯ ЛОГІСТІК» на території орендованих приміщень по вул. Коломойцівська, 3 у Саксаганському районі м. Кривого Рогу, перебуваючи в службовому кабінеті директора ТОВ «ДНІПРООЛІЯ ЛОГІСТІК» ОСОБА_11 , розташованому на першому поверсі адміністративно-побутового корпусу за вищевказаною адресою, умисно висунув директору ТОВ «ДНІПРООЛІЯ ЛОГІСТІК» ОСОБА_11 протиправну вимогу припинити ТОВ «ДНІПРООЛІЯ ЛОГІСТІК» займатися господарською діяльністю в орендованих на підставі договору № 04/12/14 від 04.12.2014 року і додаткової угоди № 2 від 31.12.2015 року до даного договору, нежитловим приміщеннях, розташованих по вул. Коломойцівська, 3 у Саксаганському районі м. Кривого Рогу, здійснив захоплення частини цілісного майнового комплексу, будівель, споруд, інших об`єктів та незаконне припинення діяльності на цих об`єктах та обмеження доступу до них, в результаті чого працівники ТОВ «ДНІПРООЛІЯ ЛОГІСТІК» були примушені ОСОБА_9 покинути офісні приміщення, гаражні бокси, ремонтну базу та інші приміщення свого підприємства, залишити договірну, бухгалтерську, фінансову документацію, транспорті засоби та устаткування, що використовуються ТОВ «ДНІПРООЛІЯ ЛОГІСТІК».

Таким чином, ОСОБА_9 , діючи умисно, 27.12.2017 року протидіяв законній господарській діяльності ТОВ «ДНІПРООЛІЯ ЛОГІСТІК» по вул. Коломойцівська, 3 у Саксаганському районі м. Кривого Рогу.

Прокурором, дії обвинуваченого ОСОБА_9 кваліфіковані за ч.1 ст. 206 КК України - за ознаками протидії законній господарській діяльності, тобто протиправної вимоги припинити займатися господарською діяльністю, захоплення частини цілісного майнового комплексу, будівель, інших об`єктів та незаконне припинення діяльності на цих об`єктах та обмеження доступу до них за відсутності ознак вимагання

Виправдовуючи обвинуваченого, суд першої інстанції вказав, що виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме, верховенства права, законності, рівності перед законом та судом, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін тощо, створивши необхідні умови для реалізації сторонами провадження їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, в тому числі і щодо збирання, подання та оцінки доказів, дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний поданий сторонами доказ та їх сукупність, вважає, що за результатами даного судового розгляду не доведено, що обвинувачений ОСОБА_9 протидіяв законній господарській діяльності «ТОВ «Дніпроолія Логістік», тобто протиправно вимагав припинити займатися господарською діяльністю, захопив будівлю, та інші споруди, які були у оренді та обмежив доступ до них.

Також суд не дає оцінки діям обвинуваченого щодо наявності в діях останнього іншого складу правопорушення, оскільки за ч.1, 3 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, коли, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження. В ході досудового слідства та судового розгляду справи обвинувачений захищався лише в межах обвинувачення за ст. 206 КК України, тому будь-яка інша правова кваліфікація його дій погіршить становище останнього.

На вказане рішення прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким визнати винуватим ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 206 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. На підставі ч. 5 ст. 74 КК України звільнити від покарання у зв`язку з завершенням строків давності передбачені ст. 49 КК України.

Зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Суд помилково прийшов до висновку, що суспільно небезпечне діяння, яке містить склад кримінального правопорушення передбачене ст. 206 КК України визначено усією диспозицією вказаної статті, законодавцем відокремлені ознаки кримінального правопорушення. Вважає, що суд помилково послався на постанову Пленуму ВСУ від 06.11.2009 № 10, оскільки ст. 206 КК України була в іншій редакції. Також суд прийшов до помилкового висновку про не доведення в діях обвинуваченого кваліфікуючої ознаки захоплення частини майнового комплексу та незаконне припинення діяльності, оскільки ці дії підтверджені свідками ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Заслухавши суддю - доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього ж Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ухвалюючи вирок, суд, у відповідності зі ст.368 КПК України, повинен вирішити питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

При цьому, положеннями ст. 94 КПК України встановлено обов`язок суду за його внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів ? з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється в разі, якщо не доведено, що: 1) було вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинив обвинувачений; 3) у діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п.п.1 та 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у справі, як тих, що були зібрані стороною захисту, так і тих, що зібрані стороною обвинувачення, в тому числі і поданих у судовому засіданні.

Згідно зі ст. 62 Конституції України, положень ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності винності особи тлумачаться на її користь.

Роз`яснення суворого додержання, закріпленого у ст. 62 Конституції України принципу презумпції невинуватості, передбачені також у п.18 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя».

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд зобов`язаний неухильно дотримуватися вимог Конституції України, міжнародних договорів, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, тобто з урахуванням рішень Конституційного Суду України та практики Європейського суду з прав людини, ст.62 Конституції України (презумпція невинуватості) та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

У справах "Нечипорук і Йонкало проти України" від 21 квітня 2011 року та "Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї" від 06 грудня 1998 року, Європейський Суд вирішив, що "суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи "поза будь-яким розумним сумнівом" і така "доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою" (п. 150, п. 253).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Апеляційна процедура передбачає оцінку оскаржуваного вироку відповідності нормам кримінального та процесуального закону, фактичним обставинам кримінального провадження, а також дослідженим у судовому засіданні доказам.

Так, колегія суддів вважає, що вищезазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції, в ньому викладено формулювання обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_9 , а також підстави виправдання із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Ухвалюючи виправдувальний вирок, суд, під час розгляду кримінального провадження, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, забезпечивши принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч. 2 ст. 22 КПК України, згідно якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, ретельно перевірив представлені сторонами докази, у тому числі й ті, на підставі яких було пред`явлено ОСОБА_9 обвинувачення, допитав безпосередньо потерпілих, свідків, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них в їх сукупності і взаємозв`язку.

З матеріалів кримінального провадження та, зокрема, виправдувального вироку вбачається, що в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 206 КК України, не визнав та в суді першої пояснив, що він був директором ТОВ «Дніпроолія», яке було розташовано по вул.Коломойційській, 3 в м.Кривому Розі. Між Ген.директором ОСОБА_28 ТОВ «Дніпроолія» та директором ТОВ «Дніпроолія логістік» ОСОБА_14 було укладено договорів суборенди частини приміщень по вул.Коломойцівській, 3 в м.Кривому Розі. Строк дії договору закінчувався 31.12.2017 року. До цього 1.11.2017 року було звільнено директора ТОВ «Дніпроолія логістік» ОСОБА_14 та призначено ОСОБА_15 . В адміністративному корпусі ТОВ «Дніпроолія логістік» займала перший поверх, а ТОВ «Дніпроолія» - четвертий, вхід був спільний. 27 грудня 2017 року був останній день роботи перед новорічними святами. В обідній час цього дня, разом з начальником охорони ОСОБА_16 та головним інженером ОСОБА_17 вони зайшли до кабінету ОСОБА_15 , де він йому сказав, що договір оренди продовжуватися не буде, вони мають звільнити приміщення, їх працівників не будуть пропускати через прохідну ТОВ «Дніпроолія» та підвозити транспортом ТОВ «Дніпроолія». Ця розмова була короткою, через 10 хвилин він виїхав з підприємства. 27 грудня 2017 під час розмови з ОСОБА_15 ніяких ключів він у нього не брав, ніяких розпоряджень щодо діяльності ТОВ «Дніпроолія логістік» не давав, лише завчасно повідомив, що договір не продовжено. Майно, транспорт, особисті речі ТОВ «Дніпроолія логістік» не утримував.

Доказами сторони обвинувачення, на якому ґрунтувалось обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні ним кримінального правопорушення ч. 1 ст. 206 КК України, та які були досліджені судом першої інстанції є:

-показання представника потерпілого ОСОБА_18 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_13 , ОСОБА_21 , ОСОБА_12 ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_17 , ОСОБА_24 ;

-протокол про прийняття заяви ОСОБА_11 про протидію вчиненню господарської діяльності;

-договір оренди №30/10/09 від 30.10.2009 відповідно до якого ТОВ «ІК Актив» (Орендодавець), в особі представника ОСОБА_25 з одного боку, що діє на підставі Довіреності №2 від 01.10.2019, з одного боку та ТОВ «ДНІПРООЛІЯ» в особі Генерального директора ОСОБА_26 , що діє на підставі статуту, з іншого боку, разом сторони уклали вказаний договір, з якого вбачається, що відповідно до п.1.1 Орендодавець зобов`язується надати, а орендар зобов`язується прийняти строкове платне користування майном, що зазначено в п.1.2 цього Договору та своєчасно сплачувати орендну плату. Відповідно до п.1.2 Орендодавець зобов`язується надати, а Орендар зобов`язується прийняти в строкове платне користування Об`єкт оренди, що розташоване за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Коломойцівська, 3.

-Додаткова угода №4 до договору оренди №22/10/12 відповідно до якої встановлено, що ТОВ «ІК Актив» (Орендодавець) в особі директора ОСОБА_27 , що діє на підставі Статуту з одного боку та ТОВ «ДНІПРООЛІЯ» (Орендар), в особі Генерального директора ОСОБА_28 , з іншого боку, уклали вказану угоду про: 1.Викласти п. 7.1 Договору №22/10/12 від 21.10.12 р. в наступній редакції «Цей договір укладено на строк до «31» грудня 2017 р. включно» (т. 3 а.с.56)

-договори оренди транспортних засобів.

Між тим, вказаними доказами не доводить що у діях обвинуваченого ОСОБА_9 наявний складу інкримінованого йому злочину.

Доводи прокурора про те, що викладені у вироку суду висновки не підтверджуються доказами дослідженими під час судового розгляду, зокрема, те, що суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, а окремі висновки суду, викладені у вироку, містять істотні суперечності є безпідставними, оскільки судом першої інстанції досліджено та оцінено всі надані стороною обвинувачення докази з дотриманням положень ст. 94 КПК України, усі висновки суду підтверджуються доказами, яким дана належна оцінка.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 27.12.2017 року приблизно о 15.50 год. директор ТОВ «ДНІПРООЛІЯ» ОСОБА_9 , в присутності начальника охорони служби безпеки ТОВ «ДНІПРООЛІЯ» ОСОБА_16 та головного інженера ТОВ «ДНІПРООЛІЯ» ОСОБА_17 , на території орендованих у ТОВ «ДНІПРООЛІЯ» ТОВ «ДНІПРООЛІЯ ЛОГІСТІК» приміщень по вул. Коломойцівська, 3 у Саксаганському районі м. Кривого Рогу, а саме, перебуваючи в службовому кабінеті директора ТОВ «ДНІПРООЛІЯ ЛОГІСТІК» ОСОБА_11 , розташованому на першому поверсі адміністративно-побутового корпусу за вищевказаною адресою, умисно висунув директору ТОВ «ДНІПРООЛІЯ ЛОГІСТІК» ОСОБА_11 протиправну вимогу достроково, до закінчення строку дії договору оренди 31.12.2017 року припинити ТОВ «ДНІПРООЛІЯ ЛОГІСТІК» займатися господарською діяльністю в орендованих на підставі договору № 04/12/14 від 04.12.2014 року і додаткової угоди № 2 від 31.12.2015 року до даного договору, нежитловим приміщеннях, розташованих по вул. Коломойцівська, 3 у Саксаганському районі м. Кривого Рогу, в результаті чого, працівники ТОВ «ДНІПРООЛІЯ ЛОГІСТІК» були вимушені покинути офісні приміщення, гаражні бокси, ремонтну базу та інші приміщення свого підприємства, залишити договірну, бухгалтерську, фінансову документацію, транспорті засоби та устаткування, що використовуються ТОВ «ДНІПРООЛІЯ ЛОГІСТІК».

Колегія суддів, погоджується із судом першої інстанції про недоведення в діях обвинуваченого ознаку захоплення частини майнового комплексу, будівель, інших об`єктів та незаконне припинення діяльності на цих об`єктах та обмеження доступу до них за відсутності ознак вимагання.

Так, лише свідок ОСОБА_11 стверджував, що обвинувачений ОСОБА_9 прийшов до його кабінету з охоронцями ТОВ «Дніпроолія», які змусили припинити діяльність підприємства ТОВ «Дніпроолія логістік», захопили частину цілістного майнового комплексу ТОВ «Дніпроолія логістік». Так, свідок ОСОБА_22 , якій зі слів був присутній при розмові ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , не підтвердив дані твердження. Свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , які прийшли до кабінету ОСОБА_11 разом з ОСОБА_9 не підтвердили покази ОСОБА_11 , в тій частині, що були присутні охоронці ТОВ «Дніпроолія», які залучались ОСОБА_9 до захоплення приміщень, те що ОСОБА_11 на вимогу ОСОБА_9 , передав останньому ключі. При проведені обшуку 5.01.2018, свідок ОСОБА_11 відкриває офісні приміщення ТОВ «Дніпроолія логістік» ключами, а вже після того, слідча група оглядає гаражні та ремонтні приміщення, ключі від яких передав з пункту охорони ОСОБА_19 . Ніхто із опитаних судом свідків не вказує на те, що обвинувачений давав вказівки на захоплення приміщень. Сторона обвинувачення мала достатньо можливостей для перевірки цих обставин, оскільки вилучала графіки чергувань охоронців та їх особові справи.

Так, посилання прокурора щодо допущеної судом першої інстанції неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням кримінального процесуального закону, є необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Навпаки, суд першої інстанції, керуючись законом, всебічно, повно та неупереджено дослідив наявні у справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності та достатності. Доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що стороною обвинувачення не доведено належними, достатніми та допустимими доказами винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.206 КК України.

Об`єктивна сторона злочину виражається в протидії законній господарській діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 206 КК вона розуміється як протиправна вимога: а) припинити займатися законною господарською діяльністю; б) обмежити таку діяльність; в) укласти угоду, виконання якої може заподіяти матеріальної шкоди або обмежити законні права чи інтереси того, хто займається господарською діяльністю; г) не виконувати укладену угоду, невиконання якої може заподіяти матеріальної шкоди або обмежити законні права чи інтереси того, хто займається господарською діяльністю, поєднана з погрозою насильства над потерпілим або близькими йому особами; пошкодження чи знищення їхнього майна. Для об`єктивної сторони достатньо поєднання одного виду вимоги з одним видом погрози.

Основним безпосереднім об`єктом злочину є встановлений порядок здійснення господарської діяльності, а також право громадян на свободу підприємницької діяльності. Додатковим обов`язковим об`єктом є психічна недоторканність особи.

Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Відповідно до ч.2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

У справі «Барбера, Мессеґе і Хабардо проти Іспанії» від 6 грудня 1988 року ЄСПЛ встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться у вину, обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь обвинуваченого (підсудного).

Тягар доведення факту вчинення обвинуваченим злочину покладений на сторону обвинувачення і не може перекладатися на захист, що чітко та недвозначно висловлено у низці рішень Європейського Суду з прав людини, зокрема, у § 39 Рішення Страсбурзького суду «Капо проти Бельгії» № 4291/98 від 13 січня 2005 року.

Перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи апеляційних скарг, обставин та фактів, які могли б вплинути на обґрунтованість прийнятого судом рішення щодо визнання невинуватим та виправдання ОСОБА_9 за ч.1 ст.206 КК України і не були досліджені чи належним чином оцінені судом першої інстанції, апеляційний суд не вбачає.

Разом з тим, колегія судів зазначає, що фактично всі дії ОСОБА_9 зводились до того, що він напередодні 27.12.2017 року нагадав директору ТОВ «Дніпроолія логістік» ОСОБА_15 про завершення строку дії договору оренди та, що він не буде пролонгований. ОСОБА_9 вказав на необхідність звільнити орендовані приміщення. Фактично жодних протиправних дій він не вчиняв.

Як зазначається вище, доводи прокурора, про те що свідки стверджують про незаконне припинення господарської діяльності ОСОБА_9 , не знайшли свого підтвердження, а навпаки, за таких обставин, його дії не містять складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 206 КК України та іншого будь-якого складу правопорушення передбаченого КК України, про що правильно зазначив суд першої інстанції у оскаржуваному вироку.

Таким чином, виправдувальний вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_9 є законним, обґрунтованим та вмотивованим, оскільки постановлений згідно з нормами матеріального права та з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, з наведенням належних і достатніх мотивів для його ухвалення, а тому підстав для його скасування, про що ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404 - 407 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Вирок Саксаганського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 13 березня 2023 року відносно ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала набуває чинності негайно та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді