УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2023 року

м. Київ

справа №161/6420/20

провадження № 51-4582ск23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 січня 2023 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 27 квітня 2023 року щодо

ОСОБА_5 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 129 КК, і

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 січня 2023 року ОСОБА_5 визнано винуватим та призначено йому покарання за ч. 1 ст. 125 КК у виді громадських робіт на строк 150 годин; за ч. 1 ст. 129 КК у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_5 покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 жовтня 2022 року остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці.

Вирішено інші питання, визначені кримінальним процесуальним законодавством.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 27 квітня 2023 року вирок місцевого суду залишено без змін.

Судовими рішеннями встановлено, що ОСОБА_5 26 березня 2020 року приблизно о 09:00 перебував у спальній кімнаті будинку АДРЕСА_1 та в ході конфлікту з ОСОБА_6 завдав останньому орієнтовно 10 ударів кулаками по обличчю, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Крім того, ОСОБА_5 того ж дня приблизно о 15:30 після висловлення погрози вбивством потерпілому заподіяв останньому кухонним молотком один удар у ділянку лівого колінного суглоба та один удар кулаком у нижню щелепу, чим спричинив останньому легкі тілесні ушкодження. Надалі ОСОБА_5 демонстрував потерпілому кухонний молоток, розмахував ним та висловлював погрозу вбивством цим предметом, прямо зазначивши про такий намір ОСОБА_6 .

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник посилається на невідповідність висновків судів фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати судові рішення в частині засудження ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 129 КК і призначити новий розгляд у суді першої інстанції в цій частині.

Вказує на те, що в діях ОСОБА_5 відсутній склад ч. 1 ст. 129 КК. Стверджує, що суди послалися на показання лише свідка ОСОБА_7 , якому засуджений не спричиняв ударів. Вважає, що у потерпілого були відсутні підстави побоюватися за своє життя, оскільки в кімнаті він перебував ще з двома особами та мав можливість захиститися. На його думку, обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 129 КК є неконкретним.

Мотиви Суду

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги, додані до неї судові рішення та дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Під час касаційного розгляду кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, встановлених судами нижчих інстанцій.

Зі змісту касаційної скарги слідує, що захисник не оспорює висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 125 КК, проте не погоджується з висновками суду щодо кваліфікації дій засудженого за ч. 1 ст. 129 КК. Вважає, що його вина в інкримінованому діянні не доведена поза розумним сумнівом.

Колегія суддів касаційного суду не погоджується з таким твердженням, оскільки при перевірці судових рішень не встановлено обставин, які б ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків судів першої та апеляційної інстанцій про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК.

Погроза вбивством з об`єктивної сторони виявляється в погрозі потерпілому позбавити його життя. Сама ж реальність підстав для побоювання реалізації такої погрози визначається потерпілою особою з урахуванням змісту висловленої погрози, місця, часу та обстановки її вираження, характеру попередніх відносин винного з потерпілого.

Як слідує з вироку місцевого суду, у цьому кримінальному провадженні в ході встановлення винуватості ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 129 КК було допитано потерпілого та свідків, які були очевидцями події, що мала місце 26 березня 2020 року.

Потерпілий ОСОБА_6 розповів, що того дня в його кімнату прийшов засуджений і почав бити його по голові, а після обіду знову прийшов і бив його молотком для відбивання м`яса, яким також вдарив його товариша. В ході спричинення ударів ОСОБА_5 постійно погрожував та кричав, щоб вони вставали на коліна або він їх повбиває. Вказував, що злякався, бо засуджений поводив себе дуже агресивно.

З відображених в оскаржуваному вироку показань свідка ОСОБА_7 вбачається, що коли він був в кімнаті потерпілого, то до них забіг засуджений та почав бити ОСОБА_6 молотком, а потім і його вдарив в коліно, внаслідок чого молоток впав і вони його забрали. Наголошував, що якби молоток не випав, то незрозуміло чим би це все закінчилося, а сам ОСОБА_5 постійно погрожував та залякував, що вб`є їх.

Судами в основу доказової бази по цьому кримінальному провадженню також було покладено показання свідка ОСОБА_8 , яка є бабусею потерпілого та засудженого. Вона вказувала, що зранку останній забіг в кімнату ОСОБА_6 , де почав його бити, а її вкусив за руку. Він бив його дуже сильно. Засуджений постійно погрожував, що вб`є потерпілого, а того дня погрожував молотком для відбивання м`яса.

Згідно з висновком судово-медичного експерта від 08 квітня 2020 року № 260 у ОСОБА_6 виявлено такі тілесні ушкодження: синці навколо правого ока, в ділянці лівого передпліччя, лівої кисті, садно біля зовнішнього краю правої брови, внутрішньо-шкірні крововиливи в ділянці шиї, лівого плеча, синець з внутрішньо-шкірним крововиливом в ділянці лівого колінного суглобу. Дані тілесні ушкодження виникли в результаті травмуючої дії тупих предметів та за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Зазначені тілесні ушкодження кореспондують тій інформації, яка була повідомлена потерпілим та свідками щодо механізму їх спричинення ОСОБА_5 , у тому числі факту заподіяння удару молотком в колінний суглоб.

Сам засуджений в місцевому суді стверджував, що він поставив всіх на коліна, проводив з ними бесіду та при цьому тримав в руці молоток, яким потім вдарив потерпілого. Зазначав, що хлопці хотіли захистити потерпілого від нього, то він їх трошки злякав.

Сукупність зазначених доказів свідчить про те, що у потерпілого були реальні підстави побоюватися за своє життя, адже засуджений не лише погрожував потерпілому молотком для відбивання м`яса, але й заподіяв ним удар ОСОБА_6 . Обстановка, знаряддя, які використовував ОСОБА_5 , його агресивна поведінка як щодо потерпілого, так і щодо інших присутніх давали підстави потерпілому побоюватися за своє життя.

При цьому злочинна поведінка засудженого супроводжувалася криками та спонуканнями, щоб всі стали на коліна, оскільки у протилежному випадку він їх повбиває. Факт неодноразових погроз вбивством потерпілому з боку засудженого було встановлено з показань свідка ОСОБА_8 .

Окрім наведених вище доказів суди послалися на протокол огляду місця події від 15 квітня 2022 року, в якому зафіксовано обстановку в будинку та загальний вигляд молотка, протоколи слідчих експериментів від 15 квітня 2020 року за участю потерпілого та свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , а також інші докази, зміст яких відображено у вироку.

Таким чином, місцевий суд встановив, що наявні у цьому провадженні докази є взаємоузгодженими, оцінив їх сукупність з точки зору належності, допустимості, достатності та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК.

З судових рішень видно, що висновки судів про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні погрози вбивством щодо ОСОБА_6 ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджені доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду й оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК.

Переглядаючи кримінальне провадження в апеляційному порядку, апеляційний суд відповідно до вимог КПК дав належну оцінку викладеним в апеляційні скарзі сторони захисту доводам та обґрунтовано відмовив у їх задоволенні.

Суд касаційної інстанції погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК, та правильністю кваліфікації його дій за цією статтею кримінального закону, оскільки його винуватість доведена поза розумним сумнівом.

Вирок місцевого суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК, а ухвала апеляційного суду - ст. 419 КПК. Ці судові рішення є законними, обґрунтованими і вмотивованими.

Обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 січня 2023 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 27 квітня 2023 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3