Справа № 496/3840/23
Провадження № 1-кп/496/531/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2023 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5

потерпілого - ОСОБА_6

представник цивільного позивача - ОСОБА_7

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду клопотання захисника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України у зв`язку із примиренням винного з потерпілим та закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000740 від 19.10.2022 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сурмачівка, Роменського району, Сумської області, громадянин України, раніше не судимий, тимчасово не працевлаштований, маючий середню освіту, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , 19.10.2022 року, у невстановлений судом час, приступив до керування автопоїздом у складі тягача марки «RENAULT MAGNUM 460.18» реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричепа марки «SCHWARZMULLER SPA-ЗЕ» реєстраційний номер НОМЕР_2 , перебуваючи у стані стомлення що знизило швидкість реакції і увагу, позбавив себе можливості правильно орієнтуватися в дорожній обстановці, достеменно знаючи, що керування транспортними засобами у стані стомлення заборонено вимогами пункту 2.9. Правил дорожнього руху, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1036 від 10.10.2001 року (далі - Правила). Пунктом 2.9. Правил водієві забороняється: б) керувати транспортним засобом у хворобливому стані, у стані стомлення, а також перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу. При цьому гальмівна система зазначеного напівпричепа перебувала в технічно несправному стані що не відповідали вимогам стандартів, несправність полягала в цілеспрямованому від`єднанні від супорту та руйнуванні гальмівного диску правого колеса задньої осі. Фактичний стан гальмівної системи не відповідав вимогам пунктів 31.1 та 31.4.1 Правил і в наслідок цього, експлуатація напівпричепа була заборонена. Технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації. Пунтом 31.4.1 гальмові системи: а) змінено конструкцію л гальмових систем, застосовано гальмову рідину, вузли або окремі деталі, що не передбачені для даної моделі транспортного засобу або не відповідають вимогам підприємства-виробника.

Близько 08:00 год. того ж дня (більш точний час судом не встановлено) в Одеській області Одеському районі автодороги «Одеса-Рені» 18 км + 200 м, на якій організовано двосторонній однорядний рух у кожному напрямку, напрямки якого розділені уривчастою лінією дорожньої розмітки 1.5 Правил, водій ОСОБА_4 , рухаючись в зазначеному транспортному засобі без вантажу по асфальтному сухому дорожньому покриттю в денний час доби при сонячній ясній погоді без опадів при необмеженій видимості, в бік м. Одеса, був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, відволікся від керування цим засобом, не враховував дорожню обстановку, гарантовано не забезпечив рух керованого автомобіля в межах своєї смуги руху, заходів, що виключають виникнення та розвиток аварійної ситуації не вжив, а навпаки нехтуючи особистою безпекою та безпекою інших учасників руху, при відсутності будь-яких перешкод технічного або іншого характеру, втратив контроль над керуванням свого транспортного засобу, в результаті чого у порушення вимог пунктів 1.5, 2.3, 11.3, 12.1 та 12.3. Правил, якими передбачено: п. 1.5 Правил «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»; п. 2.3 Правил «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; п.11.3 Правил «На дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу»; п. 12.1 Правил «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ніш»; п. 12.3 Правил «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».

Допустив неконтрольований виїзд свого транспортного засобу на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автомобілем марки «CITROEN JUMPER» реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався у прямому зустрічному напрямку.

В результаті ДТП, водій ОСОБА_6 отримав наступні ушкодження: закриті переломи 4,5,6,7 ребер справа, 4,5,6,7,8,9 ребер зліва, забій легень. Закритий перелом тіла лівої лобової кістки та обох гілок правої лобової кістки; закритий перелом крила та гребня лівої клубової кістки зі зміщенням уламків. Закритий уламковий перелом середньої третини тіла лівої стегнової кістки зі зміщенням уламків; садно лівої гомілки.

Вказані ушкодження, у громадянина ОСОБА_8 , утворились від дії тупих твердих предметів, індивідуальні особливості, яких в ушкодженнях не відобразились. Такими предметами могли бути частини салону автомобіля, який рухався, в умовах дорожньо-транспортної пригоди.

Всі зазначені ушкодження утворилися одномоментно та складають єдиний морфологічний комплекс ушкоджень, тому оцінюються разом, як ушкодження що спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад трьох тижнів (більш ніж 21 день) та згідно з пунктів 2.2.2. та 4.6 «Правил судово - медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до ушкоджень середньої тяжкості.

Як встановлено слідством, належні дії водія автопоїзда у складі тягача «RENAULT MAGNUM 460.18» реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричепа марки «SCHWARZMULLER SPA-ЗЕ» реєстраційний номер НОМЕР_2 в умовах пригоди регламентувалися вимогами пункту 12.1 Правил, які вимагають гарантованого забезпечення постійного контролю за керуванням транспортним засобом із забезпеченням безпеки собі та іншим учасникам руху.

Швидкість вказаного автопоїзда у складі тягача в умовах пригоди перед гальмуванням перевищувала 55 км/г і могла складати 70 км/г.

Водій вказаного автопоїзда у складі тягача належним виконанням вимог п. 12.1 Правил мав технічну можливість запобігти пригоді.

Належні дії водія автомобіля «CITROEN JUMPER» реєстраційний номер НОМЕР_3 в умовах пригоди формально регламентувалися вимогами пункту.

Правил, які з моменту виявлення факту руху автопоїзда на зустрічну смугу передбачають зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу.

Водій вказаного автомобіля в умовах ДТП не мав технічної можливості запобігти зіткнення.

Дії водія вказаного автопоїзда у складі тягача, що не відповідали вимогам пункту 12.1 Правил, з експертної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з фактом ДТП.

Таким чином, ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 подав письмове клопотання, узгоджене з потерпілим, про звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням з потерпілим на підставі ст. 46 КК України та закриття кримінального провадження щодо нього, оскільки він вперше притягується до кримінальної відповідальності, вчинив невеликої тяжкості злочин, примирився з потерпілим та відшкодував усі завдані його діями збитки.

Обвинувачений в підготовчому судовому засіданні підтримав думку захисника, та просив задовольнити клопотання.

Потерпілий в підготовчому судовому засіданні також підтримав клопотання захисника та просив задовольнити та підтвердив, що обвинуваченим йому було відшкодовано усі завдані збитки.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання про закриття кримінального провадження, у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілим, посилаючись на те, що на стадії досудового розслідування представником Спільного українсько - естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальності «Оптіма - Фарм, ЛТД» було подано цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, на даний час , товариству, шкоду обвинуваченим не було відшкодовано.

Представник цивільного позивача в підготовчому судовому засіданні проти клопотання захисника заперечував, зазначивши, що на даний час обвинуваченим не було відшкодовано шкоду завдану в результаті ДТП.

Заслухавши пояснення обвинуваченого, захисника, прокурора, потерпілого, представника цивільного позивача, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог статті 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» та є частиною національного законодавства України, кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У п. 113 рішення ЄСПЛ в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006 року, суд наголосив, що «основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість «будь - якого кримінального обвинувачення».

Також ст. 6 Конвенції гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (див. рішення від 16.02.2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»). У рішеннях по справах «Леонід Лазаренко проти України» від 28.10.2010 року та «Боротюк проти України» від 16.12.2010 року, а саме у пунктах 52 та 80, відповідно, зазначено, що « … ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися у відкритий чи мовчазний спосіб від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (див. рішення у справі «Сейдович проти Італії»)».

Судом установлено, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Згідно ст. 44 КК України, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 56 КПК України на всіх стадіях кримінального провадження потерпілий має право примиритися з підозрюваним, обвинуваченим і укласти угоду про примирення. У передбачених законом України про кримінальну відповідальність та цим Кодексом випадках примирення є підставою для закриття кримінального провадження.

Раз з цим, в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі 439/397/17 зазначено, що суд звертає увагу на те, що тлумачення словосполучення "відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду" як обов`язкової умови звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням з потерпілим відповідно до ст. 46 КК України досить тісно пов`язане з тлумаченням самого поняття "потерпілий", яке вживається в цій статті, оскільки кримінально-правове поняття потерпілого більш вузьке, ніж кримінально-процесуальне. Велика Палата Верховного Суду вважає, що поняття "потерпілий", яке використано у ст. 46 КК України, вжито у його кримінально-правовому розумінні, а не кримінально-процесуальному, виходячи з такого. Поняття "потерпілий" в кримінально-правовому значенні є первинним щодо його розуміння в кримінальному процесі, оскільки в кримінальному праві потерпілий з`являється об`єктивно, в результаті вчинення проти нього кримінального правопорушення. Процесуальними умовами появи потерпілого як учасника кримінального провадження є необхідність подання заяви про вчинення щодо нього кримінального правопорушення, надання згоди на визнання потерпілим (у разі, якщо така заява ним не подавалась) або подання заяви про залучення до провадження як потерпілого. У частині 2 статті 55 КПК України визначається момент виникнення в особи статусу потерпілого як учасника кримінального провадження: права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Особа у кримінально-правовому розумінні є потерпілим з моменту вчинення щодо неї кримінального правопорушення, а не з моменту подання нею відповідної заяви, як це передбачено у частині 2 статті 55 КПК України. Звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим базується, зокрема, на принципах гуманізму та економії кримінальної репресії. З огляду на ці принципи, саме потерпілий (тобто особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо спричинено шкоду) може виразити свою волю про прощення винного, на підставі чого приймається рішення про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності згідно зі ст. 46 КК України. Право на примирення у ст. 46 КК України - це особисте право потерпілого. Воно не може бути ніким присвоєне та не може бути нікому делеговане. Таке право є природним правом людини, нерозривно пов`язаним з нею, та похідним від інших прав людини, зокрема права на життя. Окрім цього, звільняючи особу від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, ураховуючи вираження волі потерпілим щодо прощення винного, відбувається своєрідне повернення потерпілого у попередній стан, який існував до вчинення відносно нього кримінального правопорушення. Статтею 46 КК України передбачено такі обов`язкові умови (передумови) та підстави звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим: 1) умова - вчинення особою вперше злочину невеликої тяжкості або необережного злочину середньої тяжкості, крім корупційних злочинів; 2) підстава - примирення винного з потерпілим та відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди. Заподіяна кримінальним правопорушенням шкода у розумінні ст. 46 КК України має бути такою, що за своїм характером піддається відшкодуванню (усуненню).

З матеріалів кримінального провадження слідує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні вперше злочину, який у відповідності до вимог ст. 12 КК України, відноситься до категорії необережного нетяжкого, повністю відшкодував завдані збитки потерпілому, при цьому, примирився з ним.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Статтею 46 КК України передбачено, що особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Так, за правовим змістом ст. 46 КК України передумовою цього виду звільнення від кримінальної відповідальності є вчинення особою вперше кримінального проступку або необережного нетяжкого злочину. Особливістю такого проступку або злочину в даному випадку є обов`язкова наявність потерпілого, тобто особи, якій завдано моральної, фізичної або майнової шкоди і яка визнана потерпілим відповідно до ст. 55 КПК.

Підставами (умовами) для звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 46 КК є два складових елементи, взятих у своїй єдності: це примирення особи, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, з потерпілим від цього кримінального правопорушення; відшкодування зазначеною особою завданих нею збитків або усунення заподіяної шкоди.

Примирення винної особи з потерпілим - це акт прощення ним цієї особи в результаті вільного волевиявлення. Внаслідок такого примирення потерпілий не наполягає на притягненні до кримінальної відповідальності винної особи, а остання відшкодовує завдані нею збитки або усуває заподіяну шкоду. При цьому саме потерпіла особа в даному випадку пропонує конкретні форми та механізм такого відшкодування або усунення. Якщо ж потерпілий незадоволений відшкодуванням, то застосування ст. 46 КК України є неможливим.

Тобто, матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням винного з потерпілим є вчинення кримінального проступку або необережного нетяжкого злочину вперше, факт примирення з потерпілим та відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди (ст. 46 КК України). Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням винного з потерпілим є виключно згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

При цьому, закон не пов`язує можливість застосування правил ст. 46 КК України із визнанням особою вини, обов`язковою передумовою для закриття провадження у справі є наявність згоди особи на звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.

При цьому, суд не приймає до уваги заперечення представника цивільного позивача, оскільки вони спростовуються встановленими в судовому засіданні 06.09.2023 року конкретними обставинами справи та висновками суду.

Також суд зауважує, що закон не пов`язує можливість застосування положень ст. 46 КК України із необхідністю одночасного відшкодування обвинуваченим матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, цивільному позивачеві, який при цьому є юридичною особою та не є одночасно потерпілим у кримінальному провадженні, оскільки КПК України розмежовує за визначенням та процесуальним статусом поняття «потерпілий» (ст.55 КПК України) та «цивільний позивач» (ст. 61 КПК України).

Поряд з цим, суд зважає й на висновки, зазначені у Постанові ВС від 16.01.2019 року у справа № 439/397/17 (провадження № 13-66кс18), згідно яких поняття «потерпілий» у матеріальному кримінальному праві та у кримінальному процесі за змістом не є тотожними. У кримінально-правовому розумінні потерпілий - це особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо заподіюється фізична, моральна та/або матеріальна шкода (або існує безпосередня загроза її заподіяння). Поняття «потерпілий» у кримінальному праві не має законодавчої дефініції.

Велика Палата Верховного Суду вказує, що поняття «потерпілий», яке використано у ст. 46 КК України, вжито у його кримінально-правовому розумінні, а не кримінально-процесуальному.

Вирішуючи питання щодо заявленого цивільного позову Спільного українсько - естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальності «Оптіма - Фарм, ЛТД», суд керується наступним.

Відповідно до ч. 5 ст.128 КПК України цивільний позов в кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності (п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України) є нереабілітуючою підставою, а тому така особа не звільняється від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.

Водночас у разі постановлення ухвали про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов по суті не вирішується, а залишається без розгляду. У такому випадку позивач вправі вирішити свої вимоги в порядку цивільного судочинства.

Наведене обґрунтовано випливає з положень ч. 1 ст. 129 КПК України, згідно з якими вирішення цивільного позову по суті заявлених вимог можливо лише у разі ухвалення обвинувального вироку або постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. У такому випадку суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Подібний правовий висновок викладено у постанові ККС ВС від 10.08.2021 року у справі № 161/694/20.

На підставі викладеного, враховуючи задоволення клопотання захисника ОСОБА_5 від 06.09.2023 року про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням з потерпілим та закриття кримінального провадження, суд доходить висновку про необхідність залишення без розгляду цивільного позову Спільного українсько - естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальності «Оптіма - Фарм, ЛТД» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в сумі 706 769,14 грн.

Принагідно суд роз`яснює, що цивільний позивач Спільна українсько - естонське підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальності «Оптіма - Фарм, ЛТД» вправі звернутися до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в порядку цивільного судочинства.

Вирішуючи питання щодо розподілу процесуальних витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. У разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою (ч. 1 ст. 126 КПК України).

Згідно із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 року у справі № 598/1781/17, суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Очевидно, що, звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або суддя має вирішити питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, розподіл процесуальних витрат тощо. Вирішення питання про розподіл процесуальних витрат полягає у висновку суду про стягнення або відмову у стягненні певної грошової суми, яка є процесуальними витратами у розумінні КПК.

Таким чином, з урахуванням конкретних обставин справи, керуючись приписами глави 8 КПК України, та оскільки кримінальне провадження підлягає закриттю з нереабілітуючої підстави, суд вважає, що процесуальні витрати на залучення експерта у загальному розмірі 16 479,48 грн., які складаються із витрат: за проведення судової експертизи технічного стану автопоїзда у складі тягача марки «RENAULT MAGNUM 460.18» реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричепа марки «SCHWARZMULLER SPA-ЗЕ» реєстраційний номер НОМЕР_2 , витрати на проведення експертизи становлять 4 530,48 грн. на користь Одеського НДІСЕ Міністерства юстиції України; судової експертизи технічного стану автомобіля марки «CITROEN JUMPER» реєстраційний номер НОМЕР_3 , витрати на проведення експертизи становлять 4779,60 грн. на користь Одеського НДІСЕ Міністерства юстиції України; судової експертизи по транспортно-трасологічного дослідження обставин зіткнення автопоїзда у складі тягача марки «RENAULT MAGNUM 460.18» реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричепа марки «SCHWARZMULLER SPA-ЗЕ» реєстраційний номер НОМЕР_2 та автомобіля марки «CITROEN JUMPER» реєстраційний номер НОМЕР_3 , витрати на проведення експертизи становлять 4779, 60 грн. на користь Одеського НДІСЕ Міністерства юстиції України; судової автотехнічної експертизи обставин зіткнення автопоїзда у складі тягача марки «RENAULT MAGNUM 460.18» реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричепа марки «SCHWARZMULLER SPA-ЗЕ» реєстраційний номер НОМЕР_2 та автомобіля марки «CITROEN JUMPER» реєстраційний номер НОМЕР_3 , витрати на проведення експертизи становлять 2 389, 80 грн. на користь Одеського НДІСЕ Міністерства юстиції України, відповідно до ст. 122, 124 КПК України, слід покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 ..

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог статті 100 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 КПК України скасувати арешт, накладений на речові докази.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого під час досудового розслідування та судового розгляду не обирався.

Керуючись ст. 46 КК України, ст.ст. 128, 284, 314, 372, 376, 392, 393 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України у зв`язку із примиренням винного з потерпілим та закриття кримінального провадження - задовольнити.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000740 від 19.10.2022 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України закрити, у зв`язку із його звільненням від кримінальної відповідальності на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України.

Цивільний позов Спільного українсько - естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальності «Оптіма - Фарм, ЛТД» до обвинуваченого ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення - залишити без розгляду.

Роз`яснити цивільному позивачу право пред`явлення цивільного позову в порядку цивільного судочинства.

Речові докази: тягач марки «RENAULT MAGNUM 460.18» р.н. НОМЕР_1 червоного кольору; напівпричіп марки «SCHWARZMULLER SPA-3E» р.н. НОМЕР_4 білого кольору, автомобіль марки «CITROEN JUMPER» р.н. НОМЕР_3 білого кольору - повернути за належністю власникам.

Стягнути із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у загальному розмірі 16 479,48 грн.

Скасувати арешти накладені ухвалами слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 27.10.2022 року на:

- тягач марки «RENAULT MAGNUM 460.18» р.н. НОМЕР_1 червоного кольору, шасі: НОМЕР_5 та напівпричіп марки «SCHWARZMULLER SPA-ЗЕ» р.н. НОМЕР_2 білого кольору, шасі: НОМЕР_6 , які згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належать ОСОБА_10 та перебуває у користуванні та перебував під керуванням ОСОБА_4 ;

- автомобіль марки «CITROEN JUMPER» р.н. НОМЕР_3 білого кольору, шасі: НОМЕР_7 , який належить ТОВ «Оптіма Фарм ЛТД» та перебуває у користуванні ОСОБА_6 .

Ухвала суду про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, може бути оскаржена, через суд, який ухвалив судове рішення, протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1