Номер провадження: 11-сс/813/1434/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

представників власника майна: адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом та з використанням системи «EasyCon» матеріали справи за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 19.07.2023 року про арешт майна в кримінальному провадженні №0000512 від 28.06.2023року,

встановив:

оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СВ ВП №5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 , в кримінальному провадженні №0000512 від 28.06.2023року та накладено арешт на вилучене 06.07.2023 року в ході обшуку майно, а саме на:

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запаковане до полімерного сейф пакету №PSP 1243933;

- ключ від автомобіля марки «LEXUS» моделі «IS 250» у кузові чорного кольору, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 із номерним знаком НОМЕР_3 .

Цією ж ухвалою слідчого судді заборонено відчуження, розпорядження проведення будь-яких ремонтних робіт та користування, заборонено будь-яким суб`єктам державної реєстрації, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії, в тому числі нотаріусам, іншим акредитованим суб`єктам, посадовим особам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо - автомобіля марки «LEXUS» моделі «IS 250» у кузові чорного кольору, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 із номерним знаком НОМЕР_3 , опечатаний наліпками, який на праві власності належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_6 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно, яке належить на праві власності ОСОБА_8 .

Апелянт посилається на те, що арешт на вилучене в ході обшуку майно накладено безпідставно, оскільки вилучені під час обшуку речі та майно не містять відомостей, які могли б бути використані як доказ обставин вчиненого кримінального правопорушення, та мали б вагоме доказове значення.

На думку апелянта, вилучене під час обшуку майно не має жодного відношення до вчинення кримінального правопорушення, а накладений арешт на майно порушує права як власника ОСОБА_8 , який не має статусу підозрюваного у кримінальному провадженні.

Прокурор та власник майна ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, до апеляційного суду не з`явилися, клопотань про відкладення не подавали.

Прокурор ОСОБА_10 подав до суду клопотання про розгляд апеляційної скарги без його участі, у зв`язку із зайнятістю в іншому процесі.

Представники власника майна - адвокати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , вказали, що власник ОСОБА_8 майна сповіщений про судове засідання, однак з`явитися не має можливості та вважали за можливе здійснювати розгляд без його участі.

За наведених обставин, відповідно до ч.4 ст.405, ст.422 КПК України, апеляційний розгляд проведено за відсутності прокурора та власника майна.

Крім того, в умовах воєнного стану, колегія суддів вважає, що відсутня нагальна потреба очікувати на волевиявлення учасників судового розгляду бажання на прибуття до суду, оскільки це становить загрозу для вказаних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача; вислухавши представників власника майна - адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу; вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Вирішуючи питання про можливість розгляду апеляційної скарги, яка подана особою, яка, відповідно до матеріалів кримінального провадження, не має процесуального статусу і не є стороною цього провадження, апеляційний суд виходить з наступного.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України (далі - КПК) визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно зі ст. 24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК ухвала слідчого судді про арешт майна підлягає апеляційному оскарженню. При цьому, КПК не встановлено чіткого переліку осіб суб`єктів права на апеляційне оскарження цієї ухвали, але п. 10 ч. 1 ст. 393 КПК регламентовано, що апеляційну скаргу мають право подати інші особи у випадках, передбачених КПК.

Одним із учасників як кримінального, так і судового провадження є третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт (п. 25, 26 ч. 1 ст. 3 КПК).

Статтею ст. 64-2 КПК визначається зміст і процесуальний статус третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт.

Водночас, в останньому абзаці ч. 7 ст. 173 КПК передбачено, що треті особи мають право на захисника та право оскаржити судове рішення щодо арешту майна.

За таких обставин, власник майна, щодо якого вирішується питання про арешт, є особою прав, свобод та інтересів якої стосується судове рішення, а отже, належить до категорії «інші особи», які вправі подати апеляційну скаргу на рішення слідчого судді.

Згідно матеріалів судового провадження та долучених до апеляційної скарги документів, вбачається, що власником майна автомобіля марки «LEXUS» моделі «IS 250», номерний знак НОМЕР_3 , є ОСОБА_8 .

Таким чином, з урахуванням аналізу норм закону, закріплених в ст.41 Конституції України, ст.ст. 24, 64-2, 173, ч.1 ст.174, п.10 ч.1 ст.393 КПК, представник власника майна адвокат ОСОБА_6 є особою, яка вправі звернутися з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно.

Перевіривши доводи апеляційної скарги щодо незаконності ухвали слідчого судді про накладення арешту на вказане в клопотанні майно, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши матеріали судової справи, апеляційний суд дійшов до висновку про те, що, розглянувши клопотання слідчого, слідчий суддя, не звернув уваги на необґрунтованість та невідповідність клопотання вимогам ст.171 КПК, та дійшов до помилкового висновку про наявність підстав для накладення арешту на вказане майно, безпідставно задовольнивши клопотання слідчого.

Дане рішення слідчого судді не може бути визнано законним та обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню, з огляду на таке.

Частиною 1 статті 173 КПК визначено, що слідчий суддя вправі відмовити в задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, яка його подала не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст.170 КПК.

Ініціювання слідчим питання про накладення арешту на вказане в клопотанні майно, не відповідає положенням Конституції України, кримінального процесуального закону України та практиці Європейського суду з прав людини, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.171 КПК з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач.

Клопотання слідчого про арешт майна не відповідає вимогам ч.2 ст. 171 КПК, оскільки відсутнє належне обґрунтування підстав та мети відповідно до положень ст.170 КПК та обґрунтування необхідності арешту майна.

В порушення абз.2 ч.2 ст.171 КПК до клопотання не додано відповідних оригіналів або копій документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

З представлених апеляційному суду матеріалів вбачається, що в провадженні СВ відділу поліції № 5 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000512 від 28.06.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 28.06.2023 року, о 09:31 год., до ЧЧ ВП №5 Одеського РУП №1 ГУНП в Одеській області із заявою звернувся ОСОБА_11 , приватний підприємець у сфері продажу автозапчастин ФОП « ОСОБА_11 », про те, що у період часу з 19:00 год. 22.06.2023 року по 09:00 год. 28.06.2023 року, невстановлена особа, в умовах воєнного стану, шляхом примусового провертання циліндру з поводком урізного замку з циліндровим механізмом, проникла до приміщення квартири на АДРЕСА_1 , звідки із картонної коробки у гардеробній, таємно викрала грошові кошти у розмірі 500000 доларів США, що за курсом НБУ на 28.06.2023 року становить 18284300 грн., чим спричинила матеріального збитку ОСОБА_11 в особливо великих розмірах на зазначену суму. Вказану заяву зареєстровано у ІТС ІПНПУ журналі ЄО відділу поліції №5 Одеського РУП №1 ГУНП в Одеській області за № 8429.

06.07.2023 року згідно ухвали слідчого судді Приморського районного суду м.Одеса від 05.07.2023 року було проведено обшук автомобіля марки «LEXUS» моделі «IS 250» у кузові чорного кольору, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 із номерним знаком НОМЕР_3 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який розташований біля буд. АДРЕСА_2 , зі слів ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останній користувався даним авто.

В ході вказаного обшуку виявлено та вилучено:

1) свідоцтво про реєстрацію т/з серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запаковане до полімерного сейф пакету №PSP 1243933;

2) ключ від автомобіля марки «LEXUS» моделі «IS 250» у кузові чорного кольору, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 із номерним знаком НОМЕР_3 ;

3) автомобіль марки «LEXUS» моделі «IS 250» у кузові чорного кольору, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 із номерним знаком НОМЕР_3 , опечатаний наліпками.

07.07.2023 року до слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання слідчого СВ відділу поліції №5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 , в рамках кримінального провадження №0000512 від 28.06.2023 року за ч.5 ст.185 КК України про арешт вказаного в клопотанні майна, яке належить на праві власності належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.п.1-33).

Звертаючись до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту, слідчий посилається на те, що враховуючи, що на місці проведення слідчих дій збереглися сліди кримінального правопорушення, з метою подальшого експертного дослідження, а також з метою виключення можливості пошкодження, втрати та зникнення речових доказів у кримінальному провадженні, виникла необхідність в накладенні вказаного арешту.

Апеляційний суд вважає, що посилання в клопотанні про накладення арешту на майно, на те, що є достатні підстави вважати, що вказаний автомобіль, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключ від нього є речовими доказами у кримінальному провадженні, є безпідставними та необґрунтованими, з огляду на таке.

Звертаючись із клопотанням про накладення арешту на вказане майно, органом досудового розслідування не наведено достатніх даних на підтвердження того, що зазначені автомобіль, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключ від нього є речовим доказом та мають доказове значення у даному кримінальному провадженні.

Апеляційний суд також звертає увагу, що слідчим до клопотання не долучено постанови про визнання зазначеного майна речовими доказами у кримінальному провадженні.

Вказані обставини слідчим суддею при прийнятті рішення про накладення арешту на майно враховані не були.

З врахуванням викладеного доводи слідчого та прокурора про те, що вказані в клопотанні транспортний засіб, свідоцтво про реєстрацію вказаного автомобілю та ключ від нього є речовими доказами кримінального правопорушення, відповідно до ст.98 КПК, є необґрунтованими та не підтверджуються матеріалами судового провадження.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про те, що матеріали додані до клопотання про накладення арешту на вказане майно не містять доказів того, що вони містять на собі сліди кримінального правопорушення, є засобом, предметом чи знаряддям кримінально караного діяння, та відповідно є речовими доказами у кримінальному провадженні.

Апеляційним судом також встановлено, що клопотання слідчого не містить належного обґрунтування підстав та мети накладення арешту на зазначене майно, крім посилання слідчого на загальні норми кримінального процесуального законодавства, які регламентують застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Крім того, слідчим суддею не взято до уваги, що клопотання слідчого про накладення арешту на майно, в тому числі на транспортний засіб, було подано в рамках розслідування кримінального провадження за ч.5 ст.185 КК України, за фактом викрадення грошових коштів за місцем проживання ОСОБА_11 .

Із викладу встановлених органом досудового розслідування обставин не вбачається, яким чином автомобіль «LEXUS» моделі «IS 250», номерний знак НОМЕР_3 , який на праві власності належить ОСОБА_8 , свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу та ключ від нього, відносяться до цього кримінального провадження.

З матеріалів судового провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 05.07.2023 року надавався дозвіл на проведення обшуку в автомобілі «LEXUS» моделі «IS 250», номерний знак НОМЕР_3 , з метою відшукання та вилучення грошових коштів, знаряддя кримінального правопорушення, а також предметів та речей, які мають відношення до скоєного кримінального правопорушення, або вилучені законом обігу (справа №522/13257/23, провадження №1-кс/522/4190/23) (а.с.5-8).

В ході проведення обшуку 06.07.2023 року в автомобілі «LEXUS» моделі «IS 250», номерний знак НОМЕР_3 , були виявлені та вилучені свідоцтво про реєстрацію цього транспортного засобу, ключ від нього та цей же автомобіль. Тобто із протоколу обшуку не вбачається про виявлення та вилучення якихось грошових коштів чи заборонених предметів. Не зазначає слідчий в клопотанні і про те, що вказаний автомобіль, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключ від нього є знаряддям кримінального правопорушення, чи речами, які мають відношення до скоєного кримінального правопорушення.

Колегія суддів також звертає увагу, що в клопотанні слідчий посилається на необхідність накладення арешту зокрема з метою подальшого експертного дослідження, однак не обґрунтовано якого саме, з яких питань та не долученого жодних документів про підтвердження їх призначення та не мотивовано їх можливого планування.

В клопотанні слідчий також зазначає, що вказаний автомобіль на праві власності належить ОСОБА_8 , та яким зі слів користувався ОСОБА_8 . Однак лише обставина користування особою автомобілем без доведення наявності ознак речових доказів у кримінальному провадженні, предметів, знарядь, засобів скоєння кримінального правопорушення, без доведення мети та завдання у кримінальному провадженні, не може бути підставою для накладення арешту на майно.

З урахуванням встановлених під час апеляційного перегляду оскарженої ухвали обставин, колегія суддів констатує, що на день розгляду слідчим суддею клопотання та апеляційного перегляду ухвали слідчого судді, відсутні підстави для застосування щодо майна, власником якого є ОСОБА_8 , обмежувальних заходів.

За таких обставин, ініціювання в клопотанні питання про накладення арешту на вилучене в ході обшуку місця події майно, а саме автомобіль марки «LEXUS» моделі «IS 250», номерний знак НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_8 , та ключ від вказаного автомобіля, право власності на які належать особі та не скасоване у передбаченому законом порядку, не відповідає положенням Конституції України, кримінального процесуального закону України та практиці Європейського суду з прав людини.

Під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно поза увагою слідчого судді залишилося те, що для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону. Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності, володіння повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

З урахуванням наведених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що на день розгляду слідчим суддею клопотання та апеляційного перегляду ухвали слідчого судді, відсутні підстави для застосування щодо транспортного засобу марки «LEXUS» моделі «IS 250», номерний знак НОМЕР_3 , свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 та ключа від вказаного автомобіля, обмежувальних заходів, а тому оскаржена ухвала слідчого судді про накладення арешту є необґрунтованою.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що оскарженою ухвалою слідчий суддя наклав арешт на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключ, однак не накладаючи арешту на автомобіль «LEXUS» моделі «IS 250», номерний знак НОМЕР_3 , заборонив його відчуження, розпорядження проведення будь-яких ремонтних робіт та користування, заборонив будь-яким суб`єктам державної реєстрації, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії, в тому числі нотаріусам, іншим акредитованим суб`єктам, посадовим особам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо нього.

Апеляційний суд наголошує про недопустимість встановлення заборон, обмежень розпорядження, користування майном, без наявності на те відповідних підстав та без накладення арешту на нього.

З огляду на зазначене, приймаючи до уваги положення п.2 ч.3 ст.407 КПК, згідно з якими апеляційний суд, має право скасувати ухвалу слідчого судді і постановити нову ухвалу, апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу, скасувати оскаржену увалу слідчого судді про накладення арешту на вказаний транспортний засіб, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключ від нього та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на вказане майно.

Керуючись ст.ст. 132, 170, 171, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 19.07.2023 року, в кримінальному провадженні №0000512 від 28.06.2023року, якою накладено арешт на майно, вилучене в ході обшуку 06.07.2023 року, а саме свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запаковане до полімерного сейф пакету №PSP 1243933; ключ від автомобіля марки «LEXUS» моделі «IS 250» у кузові чорного кольору, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 із номерним знаком НОМЕР_3 , а також заборонено відчуження, розпорядження проведення будь-яких ремонтних робіт та користування, заборонено будь-яким суб`єктам державної реєстрації, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії, в тому числі нотаріусам, іншим акредитованим суб`єктам, посадовим особам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо автомобіля марки «LEXUS» моделі «IS 250» у кузові чорного кольору, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 із номерним знаком НОМЕР_3 , який на праві власності належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого СВ ВП №5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 в кримінальному провадженні №0000512 від 28.06.2023року про накладення арешту на вилучене 06.07.2023 року в ході обшуку автомобіля марки «LEXUS», номерний знак НОМЕР_3 , майно, а саме на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запаковане до полімерного сейф пакету №PSP 1243933; ключ від автомобіля марки «LEXUS» моделі «IS 250» у кузові чорного кольору, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 із номерним знаком НОМЕР_3 , а також накладення арешту із забороною відчуження, розпорядження проведення будь-яких ремонтних робіт та користування, заборонено будь-яким суб`єктам державної реєстрації, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії, в тому числі нотаріусам, іншим акредитованим суб`єктам, посадовим особам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо - автомобіля марки «LEXUS» моделі «IS 250» у кузові чорного кольору, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 із номерним знаком НОМЕР_3 , опечатаний наліпками, який на праві власності належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4