Дата документу 09.07.2023Справа № 554/4611/23
Провадження № 1-кс/554/8373/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2023 року м. Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м.Полтави ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Полтаві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному 29 грудня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000451, погоджене прокурором, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гайворон, Гайворонського району, Кіровоградської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого,військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Слідчий звернувся до суду з вищезазначеним клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 , яке мотивує тим, що першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Полтаві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000451, внесеного до ЄРДР 29 грудня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18.11.2022 року № 67-РС ОСОБА_5 призначено на посаду бойового медика 3 взводу морської піхоти 1 роти морської піхоти 3 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_2 та наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 20.11.2022 року № 12 його зараховано до списків особового складу частини.

Відповідно до приписів ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на момент вчинення злочину, молодший сержант ОСОБА_5 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу призваним під час мобілізації.

Вимоги ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують молодшого сержанта ОСОБА_5 захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

У відповідності до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (зі змінами), ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, молодший сержант ОСОБА_5 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та інше.

Пунктом 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: на території військової частини або в іншому місці роботи протягом робочого часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком; на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно вимог ст.ст. 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків він зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові. Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Статтями 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, визначено необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із

05 год. 30 хв. 24.02.2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України.

У клопотанні зазначено, що ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно дотримуватись вимог ст.ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, які зобов`язують його: свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків.

Так, слідчий вказує, що молодший сержант ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем призваним під час мобілізації, перебуваючи на посаді бойового медика 3 взводу морської піхоти 1 роти морської піхоти 3 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_2 , реалізуючи свій злочинний умисел, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою незаконно ухилитися від неї, не маючи об`єктивних та поважних підстав для самовільного залишення військової частини, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, за відсутності поважних причин, у ніч з 09 грудня 2022 року на 10 грудня 2022 року (точного часу досудовим розслідування встановити не виявилось можливим) самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_2 , час проводив на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не вживаючи жодних заходів до повернення у військову частину НОМЕР_2 , або звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього. Станом на 18 травня 2023 року ОСОБА_5 до військової частини не повернувся.

Отже, за змістом клопотання, у ніч з 09 грудня 2022 року на 10 грудня 2022 року (точного часу органом досудового розслідування не встановлено) молодший сержант ОСОБА_5 , самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_2 , без поважних причин, в умовах воєнного стану та незаконно перебував за її межами станом на 18 травня 2023 року.

19 травня 2023 року ОСОБА_5 в порядку, передбаченому ст. 135 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Постановою слідчого за погодженням із прокурором від 23 травня 2023 року досудове розслідування у кримінальному провадженні зупинено та ОСОБА_5 оголошено у розшук.

На теперішній час стороною обвинувачення вживаються заходи щодо встановлення всіх обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , у тому числі, щодо проведення допиту свідків, відшукання речей та документів, які можуть бути використані як докази у кримінальному провадженні.

Стороною обвинувачення встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ст.177 України, а саме: підозрюваний ОСОБА_5 через тяжкість інкримінованого йому кримінального правопорушення може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, уникаючи явок до органу досудового розслідування та суду, а також не виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки, оскільки підозрюваний був оголошений у розшук.

Крім того, на переконання слідчого, більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, не зможе запобігти вищевказаним ризикам, а також гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

На підставі наведеного, посилаючись на обґрунтованість підозри та наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а також вимоги ч.8 ст.176 КПК України, слідчий просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

В судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання та просив задовольнити.

Підозрюваний в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання. Зазначив, що він просився у відпустку, але його не відпустили, тому пішов самостійно. Хотів повернутися, але не знав як це зробити. Він щиро розкаюється у скоєному та просить не позбавляти волі. Вказав на час його затримання 13 год.00 хв. 08.07.2023 року.

Захисник в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні клопотання. Зазначила, що ризики не доведені. Підозрюваний не притягувався раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності. Просила обрати запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.

Заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Встановлено, що 19 травня 2023 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, тобто у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчиненому в умовах воєнного стану.

08.07.2023 року о 13 год. 00 хв. ОСОБА_5 було фактично затримано на підставі ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 29.05.2023 року.

В матеріалах кримінального провадження містяться достатні дані, які переконують суд у тому, що підозрюваний міг вчинити інкримінований йому злочин, висунута підозра є обґрунтованою.

При цьому, слідчим суддею при обранні запобіжного заходу лише перевіряється наявність вагомих доказів, що можуть свідчити про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення. Питання щодо доведеності чи недоведеності вини підозрюваного не є предметом розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Так, в судовому засіданні сторонами кримінального провадження надані докази, які на думку слідчого судді свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, що підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами а саме: протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 11 січня 2023 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 11 січня 2023 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 11 січня 2023 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 11 січня 2023 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 11 січня 2023 року; матеріалами службового розслідування щодо ОСОБА_5 , а також матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Відповідно до ст. 178 КПК України, слідчий суддя враховує дані про особу підозрюваного в їх сукупності, у тому числі: вагомість наявних доказів, які вказують на можливість вчинення підозрюваним інкримінованого йому кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, вік та стан його здоров`я, міцність соціальних зв`язків в місці його проживання, репутацію, майновий стан.

Зокрема, підозрюваний ОСОБА_5 має постійне місце проживання, раніше не судимий.

Отже, ОСОБА_5 підозрюється органом досудового розслідування у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, є військовослужбовцем, в Україні введено воєнний стан.

Крім того, враховуючи воєнний стан, запроваджений в Україні, фактичні бойові дії на значній території України, що само по собі, в даному випадку, є достатнім для висновку, що ризики, які визначені в ухвалі слідчого судді та суду не зменшилися, а жоден інший запобіжний захід не може їм запобігти.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що підозрюваний може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню, а відтак вказані ризики є доведеними прокурором.

Крім того, слідчий суддя враховує, що постановою слідчого від 29 травня 2023 року ОСОБА_5 було оголошено у розшук.

Таким чином, на теперішній час існують достатні підстави для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Будь-яких документів про те, що підозрюваний через стан здоров`я не може утримуватися під вартою стороною захисту не надано та судом таких обставин не встановлено.

В свою чергу, відповідно до ч.8 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

З огляду на неможливість застосування іншого запобіжного заходу, слідчий суддя вважає недоцільним визначати заставу як альтернативний запобіжний захід.

З вищевказаних підстав клопотання захисника про застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, задоволенню не підлягає.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя приходить до висновку про задоволення клопотання слідчого та необхідність застосування до підозрюваного виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч.1 ст.197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Керуючись ст. ст. 131, 132, 176-179, 182-183, 193-194, 196-197, 205, 309, 369-372, 376, 395 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, у межах строку, передбаченого ч. 1 ст. 197 КПК України, строком на 60 днів, який обчислювати з 13 год. 00 хв. 08.07.2023 року.

Кінцевим днем тримання під вартою визначити 05.09.2023 року 13 год. 00 хв.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого, в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з часу проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1