Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/522/23

Номер провадження: 1-кп/511/122/23

26.04.2023 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

судді- доповідача - ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області клопотання прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_5 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000096 від 27.02.2022 року відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мукачево Закарпатської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 1, 5, 7 ч. 2 ст.115 та ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 5, 7 ч. 2 ст. 115 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

27.02.2023 року до Роздільнянського районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0000096 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 27.02.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених п.п. 1, 5, 7 ч. 2 ст.115 та ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 5, 7 ч. 2 ст. 115 КК України.

Ухвалою суду від 27.02.2023 року по вказаному провадженню було призначено підготовче судове засідання на 01.03.2023 року.

Під час досудового розслідування та в підготовчому судовому засіданні обвинуваченому ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк застосування якого спливає 29.04.2023 року.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання, в якому зазначив про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 на 60 днів, оскільки вважає, що ризики, передбачені п.п.1,3,4,5 ч.1ст.177 КПК України, які були встановлені слідчим судом та судом при обранні запобіжного заходу, на даний час не відпали та не зменшилися.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 заперечував проти задоволення клопотання, просив обрати більш м`який запобіжний захід у виді застави або домашнього арешту для можливості обвинуваченому продовжувати військову службу в зоні бойових дій та можливості годувати свою смію, яка складається з цивільної дружини та двох неповнолітніх дітей. На думку сторони захисту, ризики стороною обвинувачення в котрий раз не доведені, доказів на підтвердження клопотання прокурора суду не надано, обвинувачений не має жодного наміру ухилятись від суду, має міцні соціальні зв`язки.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав думку захисника.

Потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в судове засідання не прибули.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, суд прийшов до висновку, що клопотання прокурора належить задовольнити. Висновок суду обґрунтовується наступним.

Згідно з ч.1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч.2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, наголошує на тому, що під час розгляду клопотання та прийняття рішення, суд ураховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнають судового переслідування.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі інші обставини.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду від 02.03.3022 року «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану» при розгляді клопотань органів досудового розслідування суд використовує всі наявні документи і матеріали справи, зокрема і судові рішення у формі, в якій вони внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень.

Вирішуючи питання продовження запобіжного заходу, суд може зважати на по передню оцінку окремих фактичних обставин, здійснену ним при вирішенні попередніх клопотань у цьому кримінальному провадженні на підставі відповідних матеріалів і не здійснювати надмірного витребування матеріалів у сторін кримінального провадження.

У даному випадку слід взяти до уваги те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину проти життя особи, за вчинення якого законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічне позбавлення волі, не проживає за місцем реєстрації, не одружений, будучи військовослужбовцем, призваним захищати суверенітет держави, обвинувачується у вчинені злочину проти життя п`яти цивільних осіб шляхом використання вогнепальної зброї в період воєнного стану, враховуючи суспільну небезпеку кримінального правопорушення, відсутність міцних соціальних зв`язків (доказів їх наявності стороною захисту не надано), що може свідчити про те, що обвинувачений може переховуватись від суду, чинити вплив на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При цьому, ризик втечі повинен оцінюватися й у світлі інших факторів, а тому суд, вирішуючи питання щодо застосування запобіжного заходу, враховує тяжкість злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_6 .А у сукупності з іншими обставинами.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті23, стаття224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (частина 4 статті 95 КПК України).

В свою чергу, частиною 11 ст. 615 КПК України визначено, що показання, отримані під час допиту свідка, потерпілого, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо хід і результати такого допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації. Показання, отримані під час допиту підозрюваного, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо у такому допиті брав участь захисник, а хід і результати проведення допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації.

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом.

Судовий розгляд даного кримінального провадження по суті ще не розпочався, свідки та потерпілі не допитані, обвинувачений ОСОБА_6 на теперішній час володіє інформацією щодо місця проживання свідків, а відтак, є підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони обвинуваченого на свідків з метою схилення їх до зміни показів на свою користь або відмови від показів, оскільки часина свідків є його товаришами по службі.

Доказів загибелі двох свідків обвинувачення стороною захисту суду не надано, а отже, твердження захисника про неможливість впливу обвинуваченого на свідків судом не приймається до уваги.

Крім того, суд вважає доведеним ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки будучи на свободі і маючи бажання повернутись на військову службу, не буде виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки.

Також, ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачений хоча і не судимий, має постійне місце проживання, однак обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, тому є достатні підстави вважати, що він з метою ухилення від кримінального покарання може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на свідків, тим самим вчинити інше кримінальне правопорушення.

Доводячи існування вищевказаних ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, сторона обвинувачення зауважує про те, що ризиком є дія, яка може вчинятись з високим ступенем ймовірності.

Суд вважає, що прокурором доведено недостатність застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним вище. Наявні наведені ризики є дійсними та тривають, і вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який.

Враховуючи існування зазначених ризиків та з метою їх запобігання, а також забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та оцінюючи сукупність наведених обставин, наявність на території України воєнних дій, застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту є неможливим.

Обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку.

Застосований запобіжний захід відносно обвинуваченого кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому, зокрема, не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя шляхом ухилення від суду вчинити інше кримінальне правопорушення.

Доводи захисника та обвинуваченого щодо необхідності зміни запобіжного заходу є необґрунтованими з огляду на те, що вони не спростовують вищенаведених обставин, а також не свідчать ані про відсутність, ані про недостатню вагомість встановлених щодо цього обвинуваченого ризиків, у зв`язку із чим суд не знаходить підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що стороною захисту не спростовано наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає задоволенню.

Суд вважає, що підстави для продовження запобіжного заходу - тримання під вартою, не відпали, стан здоров`я обвинуваченого не перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення, а альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого, тому наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Однак, з огляду на характер кримінального правопорушення (злочину), у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , який вчинено із застосуванням насильства, керуючись правилами п.1 ч.4 ст. 183 КПК України, суд не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 331 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 24 червня 2023 року (включно), з утриманням його в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор», місцезнаходження юридичної особи: Люстдорфська дорога, 11, місто Одеса, Одеська область, 65059.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали вручити обвинуваченому.

Копію ухвали направити Державній установі "Одеський слідчий ізолятор" - для виконання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_2