КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0002576 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Херсона, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А :

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 20 січня 2023 року змінити та призначити ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 186 КК України покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді трьох років позбавлення волі.

У решті вирок залишити без змін.

Вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 20 січня 2023 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді семи років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з 23 вересня 2022 року.

Запобіжний захід обвинуваченому до набрання вироком законної сили, у виді тримання під вартою залишено без змін.

Також вироком вирішене питання щодо речових доказів та щодо стягнення процесуальних витрат.

За доводами апеляційної скарги захисник ОСОБА_8 не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, вважає вирок суду незаконним у зв`язку із невідповідністю призначеного судом покаранню ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість.

Апелянт звертає увагу на те, що обвинувачений як під час досудового розслідування так і під час судового розгляду щиро розкаявся у скоєному, надав зізнавальні показання, висловив щирий жаль та осуд своєї поведінки.

Крім того, захисник вказує на те, що обвинувачений ОСОБА_6 добровільно відшкодував потерпілій завдану моральну шкоду 5400 грн і майнові збитки у розмірі 5400 грн, щиро вибачився перед нею.

Таким чином, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, сукупності обставин, які пом`якшують покарання, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також особи обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та є особою молодого віку, апелянт вважає, що у суду були усі правові підстави при призначенні обвинуваченому покарання застосувати ст. 69 КК України.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 вересня 2022 року, близько 20 годин 00 хвилин у ОСОБА_6 , який перебував біля парадного № 2 будинку АДРЕСА_3 , виник прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднаного із проникненням у житло, вчиненого в умовах воєнного стану, реалізуючи який ОСОБА_6 діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, у темну пору доби, застосовуючи фізичну силу без використання будь-яких знарядь чи засобів, піднявся по бетонним та металевим конструкціям зовнішньої сторони вказаного будинку з першого на четвертий поверх, заліз на балкон квартири АДРЕСА_4 та шляхом відкриття незачинених металопластикових дверей, проник до приміщення квартири АДРЕСА_4 вказаного будинку.

Проникнувши з балкону до спальної кімнати квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_6 побачив потерпілу ОСОБА_9 та усвідомив, що його дії викриті останньою і почали носити відкритий характер. Але ОСОБА_6 , незважаючи на переляканий стан, крики та зауваження потерпілої ОСОБА_9 продовжив реалізовувати свій злочинний умисел, перейшов зі спальної кімнати до коридору, в приміщенні якого з тумбочки відкрито викрав мобільний телефон марки «Huawei P Smart» 2019 року випуску, «Midnight Black 3 GB RAM 64 GB ROM», чорного кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , вартістю 4 016 грн 67 коп., який належить потерпілій ОСОБА_9 та утримуючи його при собі, відкрив вхідні двері, вийшов з приміщення квартири, спустився по сходах на перший поверх та вибіг на вулицю, після чого розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 4 016 грн 67 коп.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурор щодо задоволення апеляційної скарги заперечував.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 та правильно кваліфікував його дії за ч. 4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з проникнення у житло, в умовах воєнного стану.

Висновки суду в частині доведення винуватості, кваліфікації дій обвинуваченого, захисником не оскаржуються.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Таким чином, колегія суддів переглядає вирок суду лише в частині призначеного ОСОБА_6 покарання.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Як видно з тексту оскаржуваного судового рішення, суд, призначивши ОСОБА_6 покарання, в повній мірі дотримався наведених вимог закону.

Доводи захисника про те, що призначаючи покарання обвинуваченому суд не врахував даних, що характеризують ОСОБА_6 та обставин, які пом`якшують покарання колегія суддів вважає безпідставними, оскільки такі обставини в повному обсязі були враховані судом.

Так, призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого,зокрема те, що ОСОБА_6 раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно.

Судом першої інстанції правильно враховано щире каяття ОСОБА_6 та добровільне відшкодування потерпілій завданої матеріальної та моральної шкоди, як обставини, що пом`якшують покарання та обґрунтовано не встановлено обставин, що обтяжують покарання.

З урахуванням наведеного, суд призначив ОСОБА_6 покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ч. 4 ст. 186 КК України.

При цьому суд дійшов обґрунтованого висновку про неможливість перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Оскаржуючи вирок суду захисник вважає, що існують підстави для призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, однак колегія суддів вважає такі доводи необґрунтованими.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 69 КК України та п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року, призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК України) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що застосування положень ст. 69 КК України є правом суду, а не обов`язком та буде законним лише тоді, коли за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд дійде висновку про можливість призначення основного покарання, нижче від найнижчої межі або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті.

В той же час, колегія суддів вважає, що добровільне відшкодування шкоди та щире каяття, в даному випадку не знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду про призначення ОСОБА_6 покарання у виді семи років позбавлення волі, яке він повинен відбувати реально є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, та його не можна вважати явно несправедливим через суворість.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 20 січня 2023 року, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4