Провадження № 1-кп/369/1023/23
В И Р О К

іменем України

14.09.23 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0002300 від 16 вересня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, який офіційно працює в ТОВ «НВФ Сімокс» оператор, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України визнається таким, що судимості не має,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі КК України),

встановив:

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався у тому, що він 07 вересня 2021 близько 19:00 год. (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 маючи прямий умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_5 , тобто посягаючи на найвищу соціальну цінність здоров`я людини, усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання на ґрунті раптово виниклого конфлікту, в той час коли потерпіла ОСОБА_5 перебувала в своїй кімнаті та відчула удар у вхідні двері свої кімнати, після даного удару до кімнати увірвався ОСОБА_6 та наблизившись до потерпілої ОСОБА_5 кулаком правої руки наніс удар в область правого плеча потерпілої ОСОБА_5 . Виявлений у потерпілої ОСОБА_5 синець правого плечового суглобу згідно з висновком експерта № 142 від 21.09.2021 відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Враховуючи викладені обставини, сторона обвинувачення дійшла висновку, що ОСОБА_6 своїми діями вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст.125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що того дня будь-яких тілесних ушкоджень потерпілій він не заподіював. Просив суд визнати його невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України й виправдати, у зв`язку з недоведеністю вчинення ним інкримінованого кримінального правопорушення. Крім того, зазначив, що потерпіла є дружиною рідного брата його дружини, з потерпілою вони проживають в одній квартирі, але в різних кімнатах, в одній кімнаті батьки дружини, в іншій потерпіла з чоловіком та в наступній вони з дружиною та дітьми. Вказав, що у нього не дружні стосунки з потерпілою. При цьому, зазначив, що того дня був на роботі та збирався додому, це було близько 18 год. У цей час йому подзвонила дружина і сказала, що ОСОБА_7 (потерпіла) кидалась в неї сковорідкою. Коли він приїхав додому, то потерпіла йшла по коридору або виходила з туалету, він точно не пам`ятає, та коли вона йшла та прямувала до себе в кімнату, то він їй в спину сказав: «скільки це буде відбуватись?». Але потерпіла промовчала, зайшла в кімнату до себе прикрила перед ним двері і він штовхнув двері та зробив крок в кімнату. В цей час чоловік потерпілої сидів за столом з правого боку та їв. Зазначив, що він мав намір поговорити з потерпілою, проте навіть не поговорив з нею, так як на нього накинувся чоловік потерпілої, повалив його на крісло і почав бити. Вказав, що ймовірно, якщо дійсно мало місце тілесне ушкодження у потерпілої, то синець на плечі потерпілої міг утворився тоді, коли він відштовхнув двері та можливо вони й вдарили потерпілу, бо він її і пальцем не чіпав, умислу на заподіяння тілесних ушкоджень він не мав. Крім того зазначив, що у них з потерпілою та її чоловіком конфлікт був з приводу майна, оскільки його дружина дала гроші своєму брату чоловіку потерпілої на купівлю квартири, щоб ті з`їхали, але вони продовжували проживати в квартирі батьків.

Допитана потерпіла ОСОБА_5 пояснила суду, що проживає зі своїм чоловіком ОСОБА_8 в одній квартирі з обвинуваченим та його сім`єю, а також з батьками чоловіка, але в різних кімнатах. Того дня вони з чоловіком були вдома, чоловік вечеряв в кімнаті за столом. В хаті була п`яна дружина обвинуваченого та п`яний батько, вони часто вживають алкоголь. Дружина обвинуваченого мила ванну, вона вийшла з туалету, закрила двері і пішла до себе в кімнату, закривала двері в кімнату і почула, що їх вибивають. Обвинувачений двері відкрив правою рукою та наніс їй удар кулаком в голову в потиличну частину, потім в праве передпліччя. Її чоловік побачив, що її б`ють і почав битись з обвинуваченим. Вказала, що вона пройшла судово-медичну експертизу, до лікарні вона звернулась не відразу через десять днів - до приватної клініки, в неї підвищився тиск, їй робили узд. Після нанесення тілесних ушкоджень син обвинуваченого ОСОБА_9 просив не дзвонити в поліцію, проте вона закрилась на балконі і зателефонувати в поліцію.

У судовому засіданні допитані свідки надали наступні показання:

-свідок ОСОБА_8 , який є чоловіком потерпілої та рідним братом дружини обвинуваченого вказав, що потерпіла з обвинуваченим не спілкувались, конфліктів між ними не було, відносини у них були неприязні. Того дня він сидів у кімнаті та вечеряв, обвинувачений увірвався до кімнати, він не зрозумів, що він хоче. Він сказав його дружині: «доки вона буде травити його дітей?» і вдарив дружину в обличчя в район голови один раз, удар від якого був синець він не бачив, синець правового суглобу з`явився після конфлікту. Зранку синця у потерпілої не було, після конфлікту з обвинуваченим був. В кімнаті їх було троє, пізніше в кімнату забігла дружина обвинуваченого та його батько;

-свідок ОСОБА_8 , яка є дружиною обвинуваченого надала суду показання, що мала неприязні відносини з потерпілою, оскільки вона зневажливо ставиться до всієї їх родини та не поважає комунальну власність. Вони проживають в трикімнатній квартирі, справа кухня, потім довгий коридор, далі їх кімната з обвинуваченим з правового боку, в кінці ванна кімната і туалет, а зліва від них кімната потерпілої, справа - кімната батьків. Того дня, вона з потерпілою посварилась, раніше у них були часто сварки, потерпіла провокувала конфлікти, виражалась нецензурною лайкою, раніше потерпіла побила їх 14 річного сина - подерла спину. В той день вона готувала їжу, а потерпіла її відштовхнула і тоді вона по телефону поскаржилась своєму чоловіку обвинуваченому. Коли обвинувачений прийшов додому, вона була в коридорі біля ванної кімнати, йдучи по коридору десь біля ванної кімнати, побачивши потерпілу чоловік запитав її: «скільки це буде відбуватись?». Потерпіла нічого не відповіла і пішла до себе в кімнату, прикривши перед ним двері, після чого обвинувачений вдарив двері і зайшов в кімнату потерпілої порозмовляти, двері були привідкриті, вона знаходилась за 1 м від події. В кімнаті був її брат, на її думку мабуть сидів за комп`ютером, оскільки повною мірою вона не спостерігала за подією, із-за обмеженої оглядовості. В кімнаті було шумно, сварились усі, конфлікт тривав десь півхвилини, коли вона зайшла до кімнати, то потерпіла знаходилась в іншому кінці кімнати, стояла і посміхалась, була задоволена тим, що відбулось. Потім в кімнату забігли батько з її страшим сином ОСОБА_9 та батько розтягнув брата і чоловіка.

У судовому засіданні прокурор просив визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та на підставі ч. 5 ст. 74 КК України звільнити від покарання на підставах, передбачених ст. 49 цього Кодексу.

На підтвердження винуватості ОСОБА_6 стороною обвинувачення в ході судового розгляду надано наступні процесуальні джерела доказів, що містяться у:

- витязі з єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження №0002300 від 16 вересня 2021 року, згідно із яким 15 вересня 2021 року до ВП № 1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області надійшла письмова заява ОСОБА_5 , з приводу того, що за адресою: АДРЕСА_3 співмешканець ОСОБА_6 спричинив тілесні ушкодження заявниці. (ЖЄО 20136 від 15.09.2021 ВП № 1) (а.п. 86, 87);

- протоколі про прийняття заяви від 15 вересня 2021 року від ОСОБА_5 про вчинене щодо неї кримінальне правопорушення ОСОБА_6 , зареєстрованому за №20136, відповідно до якої 07 вересня 2021 року близько 19 год., за адресою: АДРЕСА_2 , співмешканець ОСОБА_6 наніс їй тілесні ушкодження правою рукою в область голови, що спричинило наслідки, а саме гематому голови (а.п. 93);

- копії медичної документації з МЦ «MEDANTA» за результатами огляду ОСОБА_5 від 14 вересня 2021 року: ультразвукове дуплексне сканування брахіоцехальних сосудів, консультативні дослідження, де зазначено про скарги на головокружіння, шум у вухах, тахікардія, лабільність та головну біль, стан погіршився після ЗЧМТ від 07 вересня 2021 року та зафіксовано діагноз: ВСД? ГБ ІІ? стресова ситуація, з чеками про оплату (а.п. 95, 96, 97, 98, 99);

- висновку експерта № 142 від 21 вересня 2021 року, згідно із яким при судово-медичному огляді 17 вересня 2021 року у гр. ОСОБА_5 був виявлений синець правого плечового суглобу, який утворився від дії тупого предмету, за давністю може відповідати вказаному в постанові терміну та відноситься до легких тілесних ушкоджень (а.п. 103).

Суд звертає увагу, що постановою начальника сектору дізнання Відділу поліції № 1 Бучанського РУП ГУНП В Київській області ОСОБА_10 від 30 вересня 2021 року кримінальне провадження №0002300 від 16 вересня 2021 року закрито, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Разом з тим, постановою від 20 жовтня 2021 року прокурором Києво-Святошинської окружної прокуратури ОСОБА_11 вказану вище постанову скасовано, у зв`язку з необхідністю проведення ряду слідчих (розшукових) дій по даному кримінальному провадженню.

У зв`язку з чим 21 жовтня 2021 року в ході досудового розслідування було проведено слідчий експеримент за участю потерпілої ОСОБА_5 . Так, відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_5 від 21 жовтня 2021 року, вона показала механізм нанесення тілесних ушкоджень, а саме перебуваючи за адресою свого місця проживання в своїй кімнаті, відчула удар у вхідні двері своєї кімнати, після даного удару до кімнати увірвався ОСОБА_6 та наблизився до потерпілої ОСОБА_5 , та кулаком правої руки наніс удар в область задньої частини голови потерпілої, з її слів ударів було декілька. Після чого стоячи з правого боку від потерпілої наніс ще один удар кулаком правої руки в область правого плеча потерпілої (а.п. 109-111).

Натомість, безпосередньо дослідивши в судовому засіданні сукупність наведених та інших доказів, суд дійшов висновку про недоведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому діяння.

Так, ст. 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ст. 17 КПК України полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

При ухваленні даного вироку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 368 КПК України, суд вирішує в тому числі, наступні питання: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінивши всі докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення в такій конкретній ситуації, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, приходить до наступного.

Положеннями ст.91 КПК України визначено обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Згідно частини 2 даної норми доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального правопорушення.

Нормою ст.84 КПК України встановлено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно з ч.1 ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу покладається на прокурора.

Судом, відповідно до вимог ст.ст. 10, 22 КПК України, були створені необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав, сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом.

Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст. 22 КПК України сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію проесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 6 ст. 22 КПК України встановлено, що суд, зберігаючи об"єктивність та неупередженість, створює необхідні мови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов"язків.

Відповідно до ст.25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст. 9 КПК України.

Згідно із ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Європейський суд з прав людини у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» вказував, що рівень певності, якого має досягати суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Лише таким чином буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу обвинуваченого, що є ключовими поняттями для демократичної концепції кримінального судового розгляду.

Отже, обвинувачення повинно довести «кожний факт», пов`язаний із злочином, щоб «не існувало жодної розумної підстави для сумнівів». Правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого по суті означає, що жодна з сумнівних обставин не може бути покладена в основу обвинувальних тез по справі, тобто воно висуває вимогу повної і безумовної доведеності обвинувачення. Ця вимога має на меті охорону законних інтересів обвинуваченого і служить гарантією досягнення істини у справі.

Таким чином, правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого виступає гарантією не тільки для обвинуваченого, воно служить також гарантією досягнення мети правосуддя.

Повертаючись до обставин цієї справи, з урахуванням норм статей 368, 370 КПК України, що регулюють застосування норм матеріального та процесуального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінальним процесуальним законом, суд, ухвалюючи вирок у цій справі, безпосередньо дослідивши під час судового розгляду та оцінивши з точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку про невинуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Під час судового розгляду даного кримінального провадження пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні ним кримінального правопорушення щодо потерпілої ОСОБА_5 , передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, не знайшло свого підтвердження, оскільки дослідженими в судовому засіданні доказами не було доведено.

Зокрема, твердження сторони обвинувачення про спричинення ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_5 удару в область правого плеча, внаслідок якого в останньої виникли тілесні ушкодження, ґрунтується на показаннях самої потерпілої, які отримані 17 вересня 2021 року в ході судово-медичного огляду потерпілої ОСОБА_5 в рамках проведеної судово-медичної експертизи судово-медичної експертизи № 142 від 21 вересня 2021 року та під час проведення слідчого експерименту за участі потерпілої 21 жовтня 2021 року. Поряд з цим, в первинних повідомленнях потерпілої ОСОБА_5 , а саме в заяві про вчинене кримінальне правопорушення від 15 вересня 2021 року та в первинній медичній документації: консультативних висновках ТОВ «Медичний центр «МЕДАНТА» від 14 вересня 2021 року, потерпіла ОСОБА_5 не вказувала про спричинення їй удару в область правого плеча та відповідно до медичної установи із скаргами на це не зверталась. Потерпіла ОСОБА_5 звернулась із заявою в якій повідомила про спричинення їй виключно одного удару в голову в область потиличної частини, у зв`язку з чим і була призначена судово-медична експертиза.

Так, з висновку експерта № 142 від 21 вересня 2021 року видно, що при судово-медичному огляді 17 вересня 2021 року у гр. ОСОБА_5 був виявлений синець правого плечового суглобу, який утворився від дії тупого предмету, за давністю може відповідати вказаному в постанові терміну та відноситься до легких тілесних ушкоджень.

При цьому, у висновку зазначено, що «з постанови відомо, що 15 вересня 2021 року до відділу поліції №1 Бучанського РУП надійшла письмова заява ОСОБА_5 , з приводу того, що 07 вересня 2021 за адресою: АДРЕСА_3 співмешканець ОСОБА_6 спричинив тілесні ушкодження заявниці. Зі слів обстежуваної: «07 вересня 2021 року близько 19:00 год. ОСОБА_6 вдарив кулаком по голові зліва, кулаком по правому плечі». Крім того, експертом досліджено оригінали консультативного висновку ТОВ «Медичний центр «МЕДАНТА» (14 вересня 2021 року ОСОБА_5 зверталась зі скаргами на головокружіння, зниження зору, сильний головний біль. Рекомендовано виконати УЗД шиї та голови. По хребтових артеріях йде зниження кровотоку, вазоспазм в лівій ….) та оригіналу Консультативного висновку ТОВ «Медичний центр (14 вересня 2021 року ОСОБА_5 зверталась зі скаргами на головний біль. Запаморочення, шум у вухах, тахікардію, лабільність АТ. Стан погіршився внаслідок перенесеної ЗЧМТ (від 07 вересня 2021року) Об`єктивно: лабільність настрою. Астенічна. АТ 150/100, пульс 92. Серцевий ритм правильний, тони ясні. Дихання везикулярне, хрипів немає. Нестійка в позі Ромберга. Промахування при пальценосовій пробі. Діагноз: ВСД? ГХІІ? Стресова ситуація».

Судом встановлено, що у висновку експерта № 142 від 21 вересня 2021 року констатовано, що об`єктивно у потерпілої ОСОБА_5 по зовнішій поверхні правого плечового суглобу потерпілої ОСОБА_5 горизонтально розташований синець овальної форми бурувато-фіолетового кольору в центрі з жовтокоричневим забарвленням по периферії розмірами 5х2см. Інших тілесних ушкоджень не виявлено.

Тобто, констатовано, що у потерпілої ОСОБА_5 був виявлений синець правого плечового суглобу, який утворився від дії тупого предмету, за давністю може відповідати вказаному в постанові терміну та відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Не заперечуючи факту наявності у потерпілої ОСОБА_5 синця на правому плечовому суглобі, суд не убачає зі змісту жодного з наданих стороною обвинувачення доказів, що це сталося саме в результаті заподіяння обвинуваченим ОСОБА_6 тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_5 , а саме завдання удару.

Більше того, суд звертає увагу, що подія про яку йде мова в обвинувальному акті мала місце 07 вересня 2021 року, а потерпіла безпосередньо звернулась до лікаря лише 14 вересня 2021 року, що поза розумним сумнівом не виключає можливість отримання потерпілою вказаних тілесних ушкоджень за обставин, які не зазначені в обвинувальному акті, а саме в період з 07 по 14 вересня 2021 року (протягом 7 днів).

Звідси, не ставлячи під сумнів вказаний вище висновок експерта, суд на підставі досліджених доказів не може дійти обґрунтованого та беззаперечного переконання про природу виникнення цих тілесних ушкоджень, а саме, що вони виникли у потерпілої ОСОБА_5 внаслідок неправомірних дій з боку обвинуваченого ОСОБА_6 .

Крім того, з показань свідка ОСОБА_8 допитаного в судовому засіданні встановлено, що удару в область правого плеча потерпілої ОСОБА_5 , який безпосередньо спричинив синець, він не бачив. При цьому, до показань свідка ОСОБА_8 в частині того, що останній бачив, як обвинувачений штовхав і шарпав потерпілу ОСОБА_5 , суд ставиться критично, оскільки вказаний свідок є чоловіком потерпілої та у якого, як встановлено в судовому засіданні, склались неприязні відносини з обвинуваченим та його сім`єю.

Твердження прокурора про те, що матеріали провадження містять достатню кількість доказів, які доводять винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення є безпідставними та спростовуються матеріалами провадження.

Суд звертає увагу, що усі клопотання учасників судового розгляду розглянуто у відповідності до вимог КПК України, при цьому суд зберігав об`єктивність та неупередженість, створював необхідні умови для реалізації їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Отже, орган досудового розслідування не зібрав, а прокурор не надав суду беззаперечних належних та допустимих доказів на доведення винуватості ОСОБА_6 й для цього вичерпано можливості їх отримання. При цьому, докази, надані стороною обвинувачення, не доводять факт вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Тобто, матеріали кримінального провадження № 0000311 від 12 липня 2022 року не містять прямих чи будь-яких інших доказів, які б у своїй сукупності доводили винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення не доведене під час судового розгляду, а суд вичерпав усі процесуальні можливості для з`ясування усіх обставин вчинення інкримінованого кримінального правопорушення та наголошує, що можливості для збору додаткових доказів вичерпано, тому ОСОБА_6 слід виправдати, у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України.

Поряд з цим, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 офіційно працює в ТОВ «НВФ Сімокс» оператор, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліках лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий, з огляду на положення ст. 89 КК України.

Суд зауважує, що у судовому засіданні встановлено, що в ході судового розгляду закінчились строки давності притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки з дня вчинення ним кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули строки, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_6 будь-яких клопотань стосовно звільнення його від кримінальної відповідальності не заявляв, йому таке право судом роз`яснено та відповідно згоди на таке звільнення він не надавав та наполягав на його виправданні, у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України вчинив він.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Заходи забезпечення кримінального провадження в ході досудового розслідування, у тому числі запобіжний захід відносно ОСОБА_6 не застосовувались.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 368, 370, 374 КПК України,

ухвалив:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та виправдати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Києво- Святошинський районний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити сторонам кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1