ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3056/23 Справа № 193/855/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року м.Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

засудженого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2023 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

ВСТАНОВИЛА:

З ухвали суду вбачається, що засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання засудженого. Своє рішення суд мотивував тим, що відсутні підстави для застосування умовно-дострокового звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання.

В апеляційній скарзі засуджений просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та звільнити його від подальшого відбування покарання.

Заслухавши доповідача, доводи засудженого, який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно зі ст.50,65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з положеннями ст.81 КК України особу може бути умовно-достроково звільнено від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та відбув визначений законом строк покарання.

Відповідно до ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

Слід зазначити, що виконання призначеного покарання є доцільним тільки за тієї умови, що ним досягається поставлена в законі мета: крім кари, ще і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Якщо ця мета може бути досягнута ще до закінчення призначеного судом строку покарання, то в подальшому у його виконанні відпадає необхідність. З огляду на це, закон передбачає можливість застосування судом умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26.04.2002 року № 2 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 засуджений 19.03.2020 року Апостолівським районним судом Дніпропетровської області за ст.186 ч.3, 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі. Початок строку: 27.01.2020 року. Кінець строку : 27.02.2024 року.

Раніше засуджений:

18.09.2006 року Апостолівським районним судом за ст. 187 ч. 3, ст.187 ч 2, ст.185 ч.3 КК України, вжито заходів виховного характеру, направлений в спеціальний навчально-виховальний заклад для дітей неповнолітніх на строк 3 роки.

26.05.2011 року Апостолівським районним судом за ст. 185 ч.2; ст.304 ч.1 КК України на строк до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки.

10.07.2012 року Апостолівським районним судом за ст. 185 ч.2, ст.304 ч. 1, ст.70 ч. 1 КК України на строк до 3 років 3 місяців позбавлення волі.

23.06.2017 року Апостолівським районним судом Дніпропетровської області за ст. 185 ч.3 КК України на строк до 3 років позбавлення волі - ст. 75,76 КК України з іспитовим строком 1 рік.

Засуджений ОСОБА_6 в місцях позбавлення волі перебуває з 29.01.2020 року. Під час утримання в «Солонянській виправній колонії (№21)» характеризувався посередньо. Не допускав порушень вимог режиму утримання в місцях попереднього ув`язнення. Заохочень та стягнень не мав.

З 27.07.2020 року міру кримінального покарання відбуває в Державній установі «Софіївська виправна колонія (№45)». Протягом вказаного періоду характеризується позитивно. Мав два стягнення у вигляді догани за порушення режиму утримання, які погашені у встановленому законом порядку. Має чотири заохочення.

Відповідно до висновку щодо ступеня виправлення засудженого, затверджений наказом Міністерство юстиції України № 294/5 від 19.01.2023 засуджений став на шлях виправлення (довів своє виправлення).

Станом на 22 червня 2023 року ОСОБА_6 відбув 2/3 частини покарання, строк невідбутого покарання складає 7 місяців 26 днів.

Отже, апеляційним судом враховується не тільки факт відбуття засудженим певної частини покарання, а й тяжкість і характер вчиненого ним злочину, поведінку засудженого під час відбування покарання, становлення його на шлях виправлення.

Тому, головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи. Висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Приймаючи до уваги встановлені судом обставини, а також відомості про особу засудженого, та з огляду на суспільну небезпеку вчиненого ним злочину, його поведінку протягом строку відбування покарання, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що для досягнення цілей покарання, умовно-дострокове звільнення на цьому етапі відбування покарання засудженим, є недоцільним.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, суд надав належну оцінку обставинам, які можуть вплинути на рішення про умовно-дострокове звільнення, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання.

Враховуючи наведене, суд вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 407, 419, 537 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого залишити без задоволення.

Ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2023 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді