Справа № 369/2046/23
Провадження №1-кс/369/440/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2023 року м. Київ

Слідчий суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві, клопотання ОСОБА_3 , про скасування заходів забезпечення кримінального провадження № 0003882 від 18.06.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

До суду надійшло вищевказане клопотання, мотивоване тим, що СВ Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003882 від 18.06.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.10.2019 року по справі № 369/14001/19 задоволено клопотання прокурора Києво-Святошинського місцевої прокуратури юриста 1 класу ОСОБА_4 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003882 від 18.06.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України та накладено арешт на автомобіль марки ««RengRover», чорного кольору, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , що на даний час належить згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із забороною здійснювати реєстрацію (перереєстрацію), пов`язану з відчуженням, зміною, поділом, заставою або іншого виду зміни власників вищевказаного автомобіля.

Заявник зазначає, що в подальшому застосуванні такого заходу як арешт відпала потреба, оскільки з моменту накладення арешту на майно ОСОБА_3 будь-яких дій слідчим, прокурором щодо розслідування кримінального провадження №0003882, крім допиту в якості свідка ОСОБА_5 , не вжито, будь-яких дій щодо арештованого транспортного засобу не проводиться.

Зазначає, що у вказаному кримінальному провадженні вона не є ні підозрюваною, ні обвинуваченою, ні засудженою, щодо ч.3 ст.190 КК України не передбачено спеціальну конфіскацію чи конфіскацію у третіх осіб, 01.04.2022 року кримінальне провадження № 0003882 від 18.06.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Враховуючи викладене, заявник просила слідчого суддю скасувати арешт транспортного засобу марки «Land Rover» модель «Range Rover» чорного кольору, 2006 року випуску, VIN НОМЕР_1 , д.Н.3. НОМЕР_4 , що накладений ухвалою Києво-Святошинський районного суду Київської області від 28.10.2019 (справа № 369/14001/19 провадження № l-кс/369/4297/19) в межах кримінального провадження №0003882 від 18.06.2018, внесеного до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України; зобов?язати здійснити усі належні дії від Києво-Святошинської окружної прокуратури, яка здійснює процесуальне керівництво, та усі належні дії від Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській (іншого органу правонаступника), як ініціатора оголошення у розшук в ІП «Гарпун» ITC III транспортного засобу марки «Land Rover» модель «Range Rover» чорного кольору, 2006 року випуску, VIN НОМЕР_1 , д.н.3. НОМЕР_2 , щодо відновлення обмежених прав ОСОБА_6 та зняти зазначений транспортний засіб з розшуку за обліками ІП «Гарпун» ІТС ІПНП.

В судове засідання ОСОБА_3 не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи, повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомляла.

Бучанським РУП ГУ НП в Київській області явку представника у судове засідання не забезпечено, незважаючи на належне повідомлення про дату та час його проведення. Про причини неявки та позицію щодо клпотання суд не повідомлено.

Згідно вимог ч.1 ст. 107 КПК України, застосування технічних засобів фіксування судового розгляду даного питання не здійснювалося.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання про скасування арешту майна та додані до нього матеріали, вважає, що воно підлягає задоволенню з наступних підстав.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом поліції Бучанського РУП ГУ НП в Київській області здійснювалося досудове розслідування кримінального провадження №0003882 від 18.06.2018, внесеного до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.10.2019 року по справі № 369/14001/19 задоволено клопотання прокурора Києво-Святошинського місцевої прокуратури юриста 1 класу ОСОБА_4 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003882 від 18.06.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України та накладено арешт на автомобіль марки ««RengRover», чорного кольору, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , що на даний час належить згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із забороною здійснювати реєстрацію (перереєстрацію), пов`язану з відчуженням, зміною, поділом, заставою або іншого виду зміни власників вищевказаного автомобіля.

Як вбачається з копії листа начальника відділу СУ ГУ НП в Київській області ОСОБА_7 від 09.12.2022 року за результатами досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0003882 від 18.06.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, 21.05.2020 року прийнято рішення про закриття вказаного кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення,пересування, передачі майна.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт накладався у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння,що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт накладається у випадках, передбачених п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 5) розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

З огляду на приписи п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, згідно з якими до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, слід зазначити, що подальший арешт майна за відсутністю передбачених для цього підстав може порушити право заявника на вільне використання належного йому майна, що буде суперечити загальним засадам володіння особою майном, приписам національного законодавства та вимогам ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини (зокрема, справа «Баландіна проти України, «Батрак проти України», «Панов проти України»).

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).

Згідно ч. 3 ст. 22 КПК України слідчий суддя під час кримінального провадження не може одночасно виконувати функції державного обвинувачення, захисту і судового розгляду. Так, функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання, в даному випадку - власника майна, разом з тим сторона обвинувачення у випадку не згоди з даним клопотанням зобов`язана належним чином її теж обґрунтувати. Відтак слідчий суддя розглядає клопотання на підставі тих доказів, які слідчому судді і представлені. При цьому, жоден учасник не був позбавлений можливості надати їх безпосередньо в судовому засіданні.

Викладені обставини свідчать, про те, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння заявником належним йому майном, у зв`язку з чим вважає доцільним скасувати арешт майна, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

П.п. 4 та 5 розділу ІV Інструкції з формування та ведення інформаційної підсистеми "Гарпун" інформаційно-телекомунікаційної системи "Інформаційний портал Національної поліції України", затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 13.06.2018 р. № 497 визначено, що у разі припинення розшуку ТЗ слідчий упродовж доби подає до чергової служби завірену у встановленому законом порядку копію постанови про припинення розшуку ТЗ із зазначенням виду, марки, моделі, реєстраційного номера ТЗ, номера кримінального провадження, дати і підстави припинення розшуку. У разі передачі матеріалів досудового розслідування до іншого органу (підрозділу) поліції оперативний черговий, яким було внесено інформацію до обліку, на підставі документів, наданих слідчим, знімає її з обліку із зазначенням дати і підстави такого зняття (передача до іншого органу). У такому випадку зняття з ІП "Гарпун" інформації щодо розшуку ТЗ здійснюється впродовж доби з часу взяття її на облік у підрозділі, до якого передано матеріали досудового розслідування. Після отримання матеріалів про припинення розшуку ТЗ оперативний черговий невідкладно вносить до ІП "Гарпун" інформацію щодо підстави і дати зняття ТЗ з розшуку.

З огляду на викладене, враховуючи той факт, що кримінальне провадження № 0003882 від 18.06.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, закрите на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне, зобов`язати уповноважених службових (посадових) осіб Бучанського РУП ГУ НП в Київській області та службових (посадових) осіб Головного Управління Національної поліції в Київській області внести інформацію до інформаційної підсистеми «Гарпун» про зняття автомобіля марки «RengRover», чорного кольору, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , що належить згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з розшуку у зв`язку з відсутністю подальшої потреби у застосування такого заходу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 170, 173, 174 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт майна та заборону здійснювати реєстрацію (перереєстрацію), пов`язану з відчуженням, зміною, поділом, заставою або іншого виду зміни власників автомобіля у кримінальному провадженні № 0003882 від 18.06.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, накладений ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.10.2019 року у справі № 369/14001/19 (провадження №1-кс/369/4197/23), а саме на автомобіль «RengRover», чорного кольору, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , що належить згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язати уповноважених службових (посадових) осіб Бучанського РУП ГУ НП в Київській області та службових (посадових) осіб Головного Управління Національної поліції в Київській області внести інформацію до інформаційної підсистеми «Гарпун» про зняття автомобіля марки «RengRover», чорного кольору, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , що належить згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з розшуку у зв`язку з відсутністю подальшої потреби у застосування такого заходу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1