КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/2209/2023 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
Єдиний унікальний номер справи: 761/7582/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2023 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

представників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , з внесеними останнім доповненнями до неї, на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 10 березня 2023 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 про накладення у кримінальному провадженні № 0000012, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 жовтня 2022 року, арешту на майно, яке було тимчасово вилучене під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

- бензин, в кількості 5362,851 т.;

- дизельне пальне, в кількості 8278,956 т.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою, просить її скасувати і постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора та накласти арешт на виявлені і вилучені під час проведення обшуку нафтопродукти.

04 травня 2023 року до Київського апеляційного суду від прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 надійшли доповнення до його апеляційної скарги, в яких він зазначає, що вилучене майно було визнано речовими доказами у цьому кримінальному провадженні. Крім того, автор апеляції зазначає, що метою накладення арешту на майно є запобігання можливості його приховування, знищення, перетворення та відчуження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, пояснення представників, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, з доповненнями до неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , з внесеними останнім доповненнями до неї, не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів провадження, Підрозділом детективів із захисту економіки у сфері надання фінансових послуг БЕБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000012, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 жовтня 2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 205-1 КК України.

Органи досудового розслідування посилаються на те, що службові особи ТОВ «Нафтасіті» (), АТ «Одеснафтопродукт» () та АТ «Ексімнафтопродукт» (), зловживаючи своїм службовим становищем, діючи за попередньою змовою зі службовими особами ПАТ «Укртатнафта» (), вчинили розтрату паливно-мастильних матеріалів, які були передані на зберігання зазначеним суб`єктам господарювання на підставі договорів про надання послуг, в особливо великих розмірах.

01 березня 2023 року на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено і вилучено: бензин, в кількості 5362,851 т. та дизельне пальне, в кількості 8278,956 т.

02 березня 2023 року зазначене майно було визнано речовим доказом у цьому кримінальному провадженні.

Того ж числа прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, яке було тимчасово вилучене під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

- бензин, в кількості 5362,851 т.;

- дизельне пальне, в кількості 8278,956 т.

Це клопотання мотивовано необхідністю забезпечити збереження вказаного майна як речового доказу у кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 10 березня 2023 року у задоволенні приведеного клопотання прокурора було відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні клопотання прокурора, внесеного в межах кримінального провадження № 0000012, про накладення арешту на майно, яке було тимчасово вилучене під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

- бензин, в кількості 5362,851 т.;

- дизельне пальне, в кількості 8278,956 т., слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання та технічного запису судового засідання, заслухав пояснення прокурора ОСОБА_9 , представника ОСОБА_10 , дослідив матеріали, які додані до клопотання, і прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно, яке було тимчасово вилучене під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

- бензин, в кількості 5362,851 т.;

- дизельне пальне, в кількості 8278,956 т., з огляду на те, що прокурором у клопотанні не доведено законних правових підстав для арешту майна та розумності і співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження. При цьому слідчий суддя акцентував увагу на тому, що в судовому засіданні представник АТ «Одеснафтопродукт» надав документи, що підтверджують походження вилученого майна.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується та вважає, що слідчий суддя, всупереч доводам апелянта, обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно.

Про правильність такого рішення слідчого судді свідчать наступні обставини.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного і обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Цих вимог прокурор, який вніс клопотання про арешт майна, не дотримався.

Зокрема, у клопотанні прокурора, в порушення п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України, не приведені підстави і мета накладення арешту на майно, як того вимагає ст. 170 того ж КПК, та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Крім того, посилаючись у клопотанні, що перелічене вище майно відповідає критеріям речових доказів, регламентованим ст. 98 КПК України, прокурор повинен був зібрати і надати слідчому судді достатні на цьому етапі досудового розслідування докази на підтвердження таких висновків.

Між тим, жодних належних та допустимих доказів цьому у клопотанні про арешт майна і в матеріалах, які додані до клопотання, не міститься, тобто в матеріалах провадження відсутні відомості, які б давали розумні підстави та підозри вважати, що вищенаведене майно є знаряддям вчинення злочину або об`єктом кримінального правопорушення, за яким здійснюється досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні, або ж було отримане внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, хоча в наданих до суду матеріалах і є наявною постанова детектива першого відділу детективів підрозділу детективів із захисту економіки у сфері надання фінансових послуг Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України ОСОБА_11 від 02 березня 2023 року про визнання вказаного у клопотанні прокурора майна речовим доказом у кримінальному провадженні, однак з огляду на цю постанову органу досудового розслідування таке визнання зазначеного майна речовим доказом у кримінальному провадженні носить сугубо формальний характер, оскільки в даному процесуальному документі не визначено, якому чи яким критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, відповідає це майно, а висловлено фактично лише припущення, що вилучене майно містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Жодного обґрунтування таким висновкам детектив у своїй постанові не привів. Не приведено такого обґрунтування і в клопотанні прокурора про арешт майна.

Отже, прокурором не доведено наявності правових підстав для арешту зазначеного майна з метою забезпечення збереження його як речового доказу у кримінальному провадженні.

Крім того, прокурор, в порушення п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України, не надав до клопотання про арешт майна документів, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, а також не привів конкретних фактів і доказів, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження таким майном тими чи іншими особами.

В свою чергу, колегія суддів звертає увагу на зміст самого клопотання прокурора про арешт майна, в якому майно, яке він просить арештувати, неможливо не тільки ідентифікувати, а й зрозуміти, про який саме бензин і дизельне пальне ведеться мова, тобто в ньому не приведено індивідуальних ознак нафтопродуктів. До того ж, в клопотанні не вказано, в яких ємкостях зберігаються паливо-мастильні матеріали, тобто не зазначено номерів резервуарів, в яких знаходиться пальне.

Також колегія суддів відмічає, що в самому клопотанні прокурор посилається лише на те, що службові особи ТОВ «Нафтасіті» (), АТ «Одеснафтопродукт» () та АТ «Ексімнафтопродукт» () за попередньою змовою зі службовими особами ПАТ «Укртатнафта» вчинили розтрату паливно-мастильних матеріалів, але при цьому не вказує на доведеність стороною обвинувачення існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, який може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, як то визначено в п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України. Тому будь-які підстави для накладення арешту на перелічене ним у клопотанні майно відсутні.

Таким чином, доводи автора апеляції про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали слідчого судді є непереконливими.

Порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Враховуючи встановлені факти та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, у зв`язку з чим її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , з внесеними останнім доповненнями до неї, - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 10 березня 2023 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 про накладення у кримінальному провадженні № 0000012, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 жовтня 2022 року, арешту на майно, яке було тимчасово вилучене під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

- бензин, в кількості 5362,851 т.;

- дизельне пальне, в кількості 8278,956 т., - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , з внесеними останнім доповненнями до неї, - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ _____________________ ___________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4