ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/5480/22

Номер провадження 1-кп/495/216/2023

16 травня 2023 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

суддів- ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Білгород-Дністровський кримінальне провадження № 0000227 ,відомості про яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 березня2022, відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Болград Одеської області, українця, громадянина України, раніше не судимого,одруженого,маючого на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу за контрактом на посаді старшого стрільця взводу охорони військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший солдат»,-

обвинуваченого у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 408 КК України

сторони кримінального провадження:

прокурор Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури в сфері оборони Південного регіону - ОСОБА_7

обвинувачений - ОСОБА_5

захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4ст. 408 КК України, при наступних обставинах:

Обвинувачений ОСОБА_5 ,будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи військову службу на посаді старшого стрільця взводу охорони військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший солдат», в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. ст. 9, 11, 16, 127- 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, діючи умисно з метою ухилитися від військової служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в період часу з 8 год. 30 хв. по 11 год. 23 хв. 04 березня 2022 року, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, під час передислокації військової частини НОМЕР_1 , скориставшись зупинкою транспортного засобу на розмежуванні доріг- траса М-15 (у сторону АДРЕСА_3 ) та вул. Єдності в м. Ізмаїлі Одеської області самовільно залишив місце служби, а саме транспортний засіб, що рухався у складі колони з метою ухилитися від проходження військової служби, тим самим припинивши виконання своїх службових обов`язків щодо захисту незалежності та територіальної цілісності України, проводивши службовий час на власний розсуд, тобто вчинив кримінального правопорушення - дезертирство, а саме: самовільне залишення місця служби, з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану .

Суд, з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, роз`яснив вимоги ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України і наслідки обмеження обсягу доказів, визнає недоцільним дослідження інших доказів, крім допиту обвинуваченого ОСОБА_5 відносно фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки вони ніким не оспорюються, та дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_5 погодився з тим, щоб судовий розгляд обмежився його допитом, та дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченого. Йому було роз`яснено, що в даному випадку він позбавляється права оспорювати в апеляційному порядку фактичні обставини кримінального правопорушення.

Не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_5 свою провину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 408 КК України визнав повністю та пояснив суду,що дійсно, він, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи військову службу на посаді старшого стрільця взводу охорони військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший солдат», з метою ухилитися від військової служби, в приблизно о 8 год. 30 хв. 04 березня 2022 року, під час передислокації військової частини НОМЕР_1 , скориставшись зупинкою транспортного засобу на розмежуванні доріг в місті Ізмаїлі Одеської області самовільно залишив місце служби, а саме: транспортний засіб, що рухався у складі колони з метою ухилитися від проходження військової служби,після чого проводив службовий час на власний розсуд, усвідомлюючи що в країні оголошено воєнний стан. В скоєному щиро розкаявся.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення обвинуваченого, суд дійшов висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 408 КК України. Висновок суду підтверджується, зокрема, поясненнями обвинуваченого, який надав точні пояснення щодо того, як, коли та за яких обставин він вчинив злочини. Суд бере до уваги, що пояснення обвинуваченого не суперечать іншим об`єктивним доказам по справі та дозволяють достовірно встановити обставини скоєння злочину обвинуваченим.

Оцінюючи докази у сукупності, суд визнає винним обвинуваченого ОСОБА_5 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та кваліфікує його дії за ч.4 ст. 408 КК України : дезертирство,тобто самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 суд відносить щире каяття , активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Стосовно призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання суд приходить до наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року ратифікованої законом України від 07.07.1997 №475/97-ВР - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд уважає, що підстави застосування статей 69, 69-1 КК України при призначенні покарання - відсутні.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання суд ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого

Оскільки в судовому засіданні було встановлено обґрунтованість висунутого проти обвинуваченого ОСОБА_5 кримінального обвинувачення, суд вважає необхідним призначити йому покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує суспільну небезпеку та характер вчиненого ним кримінального правопорушення, тяжкість скоєного, а також дані, які характеризують особу обвинуваченого, який за місцем проходження військової служби характеризується посередньо , одружений, має на утриманні неповнолітню дітину, проходив військову службу за конактом ,його вік та стан здоров`я , те що він раніше не судимий, вчинив кримінальне правопорушення,яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, його каяття у скоєному.

Враховуючи те, що обвинувачений є не судимою особою, має постійне місце мешкання, посередньо характеризується, а також тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та його ставлення до скоєного, а саме те, що він розкаявся у скоєному та сприяв розкриттю злочину, суд приходить до переконання про можливість призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі у межах санкції статті,за якою кваліфіковані його дїі.

Судові витрати та речові докази по справі відсутні.Цивільний позов не заявлено.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 до набуття вироком законної чинності суд вважажє за доцільне залишити тримання під вартою.

Керуючись ст. ст. 100, 349, 368, 370, 373, 374, 376, 392-395 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 408 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5-ти років позбавлення волі .

Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_5 залишити тримання під вартою в Державній установі " Ізмаїльський слідчий ізолятор" Одеської області.

Міру покарання засудженому ОСОБА_5 рахувати з 05 липня 2022 року.

.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення, через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області.

Вирок суду у відповідності з вимогами ст. 394 ч. 2 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст. 349 КПК України.

Копію вироку негайно видати засудженому та прокурору.

Головуюча суддя : ОСОБА_1

Судді : ОСОБА_3

ОСОБА_2