ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1701/23 Справа № 183/27/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 , обвинуваченої ОСОБА_7 та прокурора ОСОБА_8 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2023 року у кримінальному провадженні №0000637 стосовно

ОСОБА_7 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Борщивка Харківської області, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3, 5 ст. 111-1 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за участю:

в режимі відеоконференції:

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватою у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3, 5 ст. 111-1 КК та призначено їй покарання:

- за ч. 3 ст. 111-1 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, чи органах, що надають публічні послуги у сфері освіти строком на 10 років без конфіскації майна;

- за ч. 5 ст. 111-1 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, чи органах, що надають публічні послуги у сфері освіти строком на 10 років без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, чи органах, що надають публічні послуги у сфері освіти строком на 10 років без конфіскації майна.

Зазначеним вироком ОСОБА_7 було визнано винуватою у тому, що вона вчинила колабораційну діяльність, а саме добровільно зайняла посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора та вчинила колабораційну діяльність, а саме вчинила дії, спрямовані на пропаганду у закладах освіти з метою утвердження тимчасової окупації частини території України та впровадження стандартів освіти держави-агресора у закладах освіти, за наступних обставин.

Так, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб у зв`язку зі збройною агресією рф на проти України та неодноразово продовжувався указами Президента України.

Після незаконного вторгнення на територію України збройних сил РФ, тобто після 24.02.2022, у громадянки України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виник кримінальний протиправний умисел, направлений на зайняття посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

З цією метою, ОСОБА_7 , перебуваючи на території м. Балаклія, Ізюмського району, Харківської області, з травня 2022 року діючи умисно та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, реалізуючи свій кримінальний протиправний умисел, направлений на зайняття посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора, добровільно надала згоду представникам окупаційної адміністрації рф щодо її призначення та була призначена на керівну посаду - начальник відділу освіти Балаклійського ТУ Ізюмського району Харківської області.

В подальшому, 23.06.2022 року ОСОБА_7 добровільно уклала трудовий договір № 02-к з представником роботодавця в особі голови тимчасової цивільної адміністрації м. Балаклія Харківської області ОСОБА_9 , що діяв на підставі наказу голови Ізюмської тимчасової цивільної адміністрації № 002-К від 03.05.2022, про прийняття її на роботу до тимчасової цивільної адміністрації м. Балаклія Харківської області на посаду начальника відділу освіти з місцем постійної роботи за адресою: Харківська область, м. Балаклія, вул. Жовтнева,18.

Перебуваючи на вказаній посаді, ОСОБА_7 з червня 2022 року по 8 вересня 2022 року, продовжуючи реалізацію свого кримінального протиправного умислу, виконувала обов`язки передбачені вказаним трудовим договором за місцем роботи, а саме: здійснювала керівництво діяльністю відділу, забезпечувала виконання покладених на відділ завдань, брала участь в нарадах керівників відділів окупаційної влади, видавала накази про прийняття працівників на роботу, укладала трудові договори з працівниками, організовувала та проводила колективні наради, надавала вказівки працівникам відділу та навчальних закладів щодо виконання робіт, складала табелі обліку робочого часу працівників відділу, навчальних закладів та відомості про нарахування заробітної плати, заявки на фінансування відділу, пояснювальні записки за своїм підписом, вирішувала питання щодо організації роботи відділу освіти та його матеріально-технічного забезпечення, тим самим здійснювала організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованих територіях Балаклійської та Савинської ОТГ, Ізюмського району, Харківської області.

Крім того, після незаконного вторгнення на територію України збройних сил російської федерації, тобто після 24.02.2022, у громадянки України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виник кримінальний протиправний умисел, направлений на здійснення дій спрямованих на впровадження стандартів освіти держави-агресора у закладах освіти Балаклійської та Савинської об`єднаних територіальних громад (далі-ОТГ).

Так, ОСОБА_7 з метою реалізації свого кримінально-протиправного умислу, направленого на здійснення дій, спрямованих на пропаганду у закладах освіти утвердження тимчасової окупації частини території України та впровадження стандартів освіти держави-агресора у закладах освіти, упродовж червня початку вересня 2022 року, керуючись положеннями ст. 14 Федерального закону «Об образовании в Российской Федерации» від 29.12.2012 № 273-ФЗ та на порушення вимог ст. 7 Закону України № 2145-VIII «Про освіту» від 05.09.2017, на проведених колективних нарадах повідомляла підлеглим їй директорам навчальних закладів Балаклійської та Савинської ОТГ, а також на загальних зборах педагогічних колективів щодо здійснення навчального процесу на російській мові, за освітніми стандартами держави агресора та з використанням навчальних підручників російською мовою за освітньою програмою рф.

Крім того, ОСОБА_7 видавала накази про прийняття директорів шкіл на роботу, на проведених колективних нарадах з підлеглими їй директорами повідомляла про можливість направлення вчителів до м. Курськ російської федерації для проходження перепідготовки за стандартами та програмами російської федерації та в подальшому організовувала їх направлення до м. Курськ для подальшого впровадження стандартів освіти російської федерації на територіях Балаклійської та Савинської ОТГ Ізюмського району Харківської області.

Окрім цього, ОСОБА_7 надавала вказівки підлеглим їй директорам навчальних закладів Балаклійської та Савинської ОТГ вилучити з бібліотек навчальних закладів літературу, яка носить націоналістичний характер, державну українську символіку, про що вимагала комісійно складати та підписувати відповідні акти.

Також, ОСОБА_7 з метою реалізації свого кримінально-протиправного умислу, направленого на здійснення дій спрямованих на впровадження стандартів освіти держави-агресора у закладах освіти, надавала вказівки підлеглим їй директорам навчальних закладів Балаклійської та Савинської ОТГ щодо відновлення, згідно журналів, оцінок учнів 9-х, 11-х класів на підставі чого мали бути видані свідоцтва про здобуття освіти на російській мові та з грифом рф, та надала вказівки щодо здійснення набору учнів до шкіл на період 2022-2023 навчального року, набору технічного персоналу та педагогічного складу та щодо підготовки приміщень школи до нового навчального року за стандартами освіти російської федерації.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційних скаргах захисник та обвинувачена ОСОБА_7 , які є тотожні за змістом, не оскаржуючи фактичні обставини справи та правильність кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_7 , просять вирок суду першої інстанції змінити в частині призначення покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок його суворості та застосувати до обвинуваченої ОСОБА_7 положення ст. 75 КК.

Мотивуючи свої апеляційні вимоги зазначають, що суд першої інстанції при призначенні покарання не належним чином врахував фактичні обставини даного кримінального провадження, обставини, що пом`якшують покарання, а саме те, що ОСОБА_7 свою провину у вчиненні інкримінованих їй злочинів визнала у повному обсязі, щиро покаялась у скоєному, активно сприяла розкриттю злочинів, як під час досудового розслідування так і під час розгляду справи судом, що є обставинами, які пом`якшують її відповідальність.

Крім того, вказують, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, де характеризується виключно позитивно, офіційно працевлаштована, має вищу освіту та значний трудовий стаж, нагороджена грамотами та подяками. Має стійкі соціальні зв`язки, з 2001 року перебуває у зареєстрованому шлюбі, раніше не судима, до адміністративної відповідальності не притягувалась, підтримує зв`язок з сусідами, має двох дітей, один з яких є малолітнім.

Зазначають, що ОСОБА_7 працевлаштована з 1997 року, має вищу освіту, працювала у Балаклійській ЗШ №1 вчителем англійської мови, за сумлінне ставлення до праці неодноразово нагороджувалась, має авторитет та повагу серед колег.

Також посилаються й на наявність у ОСОБА_7 низки захворювань, а саме ЖКБ І ступеня гострий калькулезний холецистит, зазнавала оперативно втручання, в неї видалялось халязіона (киста) нижньої повіки лівого ока, на обліку у лікаря нарколога або психіатра не перебуває, цивільний позов відсутній, на її утриманні перебуває мати, яка є особою похилого віку та брат-інвалід з 1987 року, який перебуває на обліку у лікаря-психіатра з глибокою розумовою відсталістю.

В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи встановлені судом фактичні обставини справи та правову кваліфікацію дій обвинуваченої ОСОБА_7 , просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання особі обвинуваченої, внаслідок його м`якості та просить ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 111-1 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, чи органах, що надають публічні послуги у сфері освіти строком на 10 років, за ч. 5 ст. 111-1 КК у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, чи органах, що надають публічні послуги у сфері освіти строком на 11 років з конфіскацією усього належного їй майна та визначити таке покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що судом першої інстанції при призначенні покарання не було належним чином обґрунтовано незастосування до обвинуваченої ОСОБА_7 додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Зважаючи на це, враховуючи положення ч. 2 ст. 59 КК, оскільки ОСОБА_7 вчинила кримінальні правопорушення проти основ національної безпеки України, суд першої інстанції безпідставно не застосував до останньої вказане додаткове покарання, що потягло за собою неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Вказує, що судом першої інстанції неналежним чином виконано вимоги ст. 65 КК та не враховано, що ОСОБА_7 вчинила злочини проти основ національної безпеки України, виконуючи особливу роль особи, яка вчинила колобораційну діяльність у закладах освіти, спричинила вкрай негативні наслідки для провадження повноцінного освітнього процесу в Україні в період воєнного стану.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачена та її захисник підтримали подані ними апеляційні скарги і з викладених у них підстав, просили їх задовольнити, вирок суду в частині призначеного покарання змінити, застосувати до обвинуваченої ОСОБА_7 положення ст. 75 КК, звільнивши її від відбуття покарання з іспитовим строком. При цьому заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь при розгляді справи в суді першої інстанції та з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, вирок суду скасувати в частині призначення покарання та призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, чи органах, що надають публічні послуги у сфері освіти строком на 11 років з конфіскацією усього належного їй майна. Крім того, прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку суду та правова кваліфікація її дій в апеляційних скаргах не оскаржується, а тому відповідно до ст. 404 КПК, апеляційним судом не переглядаються.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Щодо доводів апеляційної скарги сторони захисту.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника та обвинуваченої про можливість застосування положень ст. 75 КК, висновки суду першої інстанції в цій частині, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційних скарг сторони захисту не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, а вирок суду першої інстанції в цій частині є законним, обґрунтованим та достатньо мотивованим, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

При призначенні покарання у даному випадку судом першої інстанції враховано обставини, що пом`якшують покарання, такі як щире каяття, яке ґрунтується на належній критичній оцінці нею своєї протиправної поведінки, визнанні вини та готовності підлягати кримінальній відповідальності. Крім цього, судом враховано й дані про особу обвинуваченої, яка вину свою визнала повністю, розкаялась у вчиненому, раніше не судима, за місцем мешкання характеризується посередньо, на обліках у лікарів нарколога, психіатра, фтизіатра не перебуває, має на утриманні малолітню дитину, брата інваліда.

Таким чином, суд першої інстанції врахував усі обставини, на які посилаються обвинувачена та захисник у своїх апеляційних скаргах та саме у зв`язку з урахуванням усіх цих обставин й призначив мінімальне покарання, яке передбачене санкцією статті, а тому доводи про неповноту судового розгляду в цій частині спростовуються змістом самого вироку.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу й на фактичні обставини вчинення даних кримінальних правопорушень, а саме того, що обвинувачена ОСОБА_7 вчинила злочини проти основ національної безпеки України, в період дії воєнного стану, здійснювала колобораційну діяльність у освітній сфері на тимчасово окупованій території України на користь держави-агресора, виправдовуючи таким чином злочинну діяльність рф проти України.

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний суд, як і суд першої інстанції не вбачає у даному випадку підстав для застосування до обвинуваченої положень ст. 75 КК, оскільки таке покарання не відповідатиме характеру вчинених кримінальних правопорушень та обставинам даного кримінального провадження.

Апеляційний суд також зауважує на тому, що обставини, на які сторона захисту посилається у своїх апеляційних скаргах існували і до вчиненні обвинуваченою кримінальних правопорушень, однак не стали стримуючи фактором, які б змогли запобігти їх вчиненню.

Таким чином, вид та розмір покарання, призначені ОСОБА_7 за вчинені кримінальні правопорушення відповідають принципам законності, невідворотності та співмірності, і є достатніми для досягнення цілей покарання, у зв`язку з чим відповідні доводи апеляційних скарг сторони захисту є необґрунтованими та не можуть бути задоволеними.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора.

Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного покарання особі обвинуваченої внаслідок його м`якості, апеляційний суд дійшов висновку, що вони є безпідставними, а вирок суду в цій частині є законним, обґрунтованим та ухваленим у відповідності до зазначених вище вимог закону, які суд першої інстанції виконав належним чином, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 50 КК, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Вказане положення закону повністю кореспондується з вимогами ч. 2, 3 ст. 65 КК, відповідно до якого, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання, окрім зазначеного, враховуються також й обставини, що пом`якшують та обтяжують його, у відповідності до ст. 66 - 67 КК.

Як встановлено апеляційним судом, вказані вимоги закону судом першої інстанції було дотримано у повному обсязі.

Як зазначалось вище, призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_7 за вчинені злочини, суд першої інстанції належним чином врахував, що остання вчинила в тому числі й тяжкий злочин проти основ національної безпеки України, проте раніше несудима, позитивно характеризується за місцем мешкання та роботи, офіційно працевлаштована, на диспансерному обліку у лікаря психіатра або нарколога не перебуває, має стійкі соціальні зв`язки та постійне місце мешкання. Крім цього, судом першої інстанції враховано й ту обставину, що ОСОБА_7 протягом всього досудового розслідування та судового розгляду визнавала свою провину, щиро покаялась у скоєному, активно сприяла розкриттю кримінальних правопорушень.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що необхідним та достатнім у даному випадку, для досягнення мети покарання, буде призначити покарання ОСОБА_7 в межах санкції статті ч. 3, 5 ст. 111-1 КК, у мінімальному розмірі, без застосування ст. 69, 75 КК та без застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Доводи прокурора щодо неврахування обставин вчинення кримінальних правопорушень, ступеню тяжкості вчинених злочинів, особи обвинуваченої, не ґрунтуються на матеріалах справи та спростовуються змістом вироку та рішенням суду про вид і міру покарання, яке призначене з дотриманням вимог ст. 50, 65 КК.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 КК, конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Санкцією ч. 5 ст. 111-1 КК передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

Тобто, законодавець наділив суд, виходячи з фактичних обставин справи, особи обвинуваченої, її ставлення до скоєного та інших обставин, які мають значення для правильного призначення покарання, дискреційними повноваженнями, щодо застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Крім того, Верховний Суд України у Постанові від 4 квітня 2011 року орієнтував суди на те, що при призначенні покарання слід виходити не тільки з меж караності діяння, встановлених у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й із тих норм Загальної частини КК, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються інші питання, пов`язані з призначенням покарання, здатні вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і міри, в тому числі й тих положень, що передбачені частиною 2 статті 59 КК.

Такого правозастосування дотримується і Верховний Суд, який у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що у разі відсутності у винного корисливого мотиву для вчинення злочину застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна є неправильним, навіть за умови, що воно передбачено санкцією статті як обов`язкове. (Постанова ККС ВС від 16.11.2021 у справі № 149/2140/19).

У даному випадку судом першої інстанції в оскарженому вироку не встановлено, що обвинувачена ОСОБА_7 вчинила кримінальні правопорушення з корисливих мотивів, а тому підстав для застосування до неї додаткового покарання у виді конфіскації має не має,а тому доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є неприйнятними.

Статтею 414 КПК як одну з підстав зміни вироку визначено невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Так, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Так, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, чи органах, що надають публічні послуги у сфері освіти строком на 10 років без конфіскації майна, а прокурор просить збільшити розмір покарання на 1 рік та призначити обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, чи органах, що надають публічні послуги у сфері освіти строком на 11 років з конфіскацією усього належного їй майна, що на думку апеляційного суду, не свідчить про суттєву диспропорцію між тим покаранням, яке призначив суд та тим, яке просить прокурор в апеляційній скарзі.

Крім того, апеляційний суд враховує наявність у обвинуваченої ОСОБА_7 дітей, в тому числі й малолітнього сина, брата-інваліда та мати похилого віку, а також колегія суддів враховує фактичну відсутність збитків, завданих злочином, а тому застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна може призвести до позбавлення місця постійного проживання зазначених осіб, що не узгоджується з принципом індивідуалізації покарання.

Таким чином, прокурор не навів в апеляційній скарзі належних доводів та аргументів, чому, на думку прокурора, покарання у виді 5 років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, чи органах, що надають публічні послуги у сфері освіти строком на 10 років без конфіскації майна не може забезпечити досягнення цілей покарання та внесення корективів в соціально-психологічні властивості засудженої, нейтралізує негативні настанови та змусить додержуватись положень закону і тільки покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, чи органах, що надають публічні послуги у сфері освіти строком на 11 років з конфіскацією усього належного їй майна є необхідним для досягнення таких цілей.

Будь-яких інших доводів, які б свідчили про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та вказували на необхідність зміни або скасування вироку суду апеляційні скарги сторони захисту та обвинувачення не містять.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для зміни або скасування оскарженого судового рішення, при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції не встановлено.

З огляду на вищезазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги захисника, обвинуваченої та прокурора не підлягають задоволенню, а вирок суду має бути залишений без змін.

Керуючись статтями 404, 405, 407 КПК, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 , обвинуваченої ОСОБА_7 та прокурора ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2023 року стосовно ОСОБА_7 за ч. 3, 5 ст. 111-1 КК залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженому, який тримається під вартою в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4