Справа № 591/5948/22
Провадження № 1-кп/591/599/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2023 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0002163 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Річки Білопільського району, Сумської області, мешканця АДРЕСА_1 , гр-на України, не одруженого, не судимого,

в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_6 14 жовтня 2022 року близько 20.40 год., маючи намір на заволодіння чужим майном, діючи відкрито, в умовах введеного в країні воєнного стану, перебуваючи в районі квіткового кіоску «Камелія» на зупинці громадського транспорту «СКД» по вул. Харківській в м. Суми, здійснив напад на ОСОБА_4 , нанісши йому декілька ударів руками в область голови та обличчя, заподіявши при цьому легкі тілесні ушкодження у вигляді синців, саден, крововиливів, шкіряних поривів, перелому кісток носа, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тобто застосувавши насильство небезпечне для життя та здоров`я особи, зірвав з потерпілого барсетку з мобільним телефоном, з окулярами з футляром, грошовими коштами в сумі 100 гривень, а всього на суму 953 гривні, після чого з місця вчинення злочину зник, а викраденим розпорядились на власний розсуд.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав частково, зазначивши про те, що в зазначеному вище місці він завдав потерпілому один удар в обличчя під час словесного конфлікту, який з його слів виник внаслідок того, що перед цим, на іншій зупинці громадського транспорту, коли обвинувачений чекав тролейбус, то потерпілий з іншою особою нібито сміялись з нього, оскільки він був в брудній одежі з роботи. Зазначив також і про те, що сумку з потерпілого він не зривав, а підібрав її з землі та забрав з собою машинально, після того, як потерпілий кинув нею навздогін в обвинуваченого.

До показань обвинуваченого суд відноситься критично та вважає обраним способом захисту, оскільки вони є нелогічними, непослідовними та спростовуються іншими доказами в справі, які є належними, допустимими та достатніми.

Так, потерпілий ОСОБА_4 в своїх показах підтвердив суду вчинення відносно нього кримінального правопорушення обвинуваченим, саме за наведених в обвинуваченні обставин, зазначивши про те, що обвинувачений зупинив його майже одразу після виходу з тролейбуса та після слів «треба поговорити», почав його бити, в момент побиття зірвав з нього барсетку з речами та втік. Також потерпілий зазначив про те, що обвинуваченого до цього не знав, на іншій зупинці, коли він з товаришем очікували не транспорт, до обвинуваченого не звертався, в тролейбусі розмов з ним не було.

Покази потерпілого є переконливими та узгоджуються з іншими доказами в справі, підстав для недовіри чи щодо недопустимості яких не було наведено та які суд вважає за можливе покласти в основу вироку.

Зокрема, свідок ОСОБА_7 (колега потерпілого) підтвердив, що на зупинці громадського транспорту, коли очікували тролейбус, жодних конфліктів чи насміхань над обвинуваченим не було.

При цьому, вірогідного пояснення тим обставинам, чому саме за потерпілим для з`ясування відносин вийшов обвинувачений, а не з`ясовував це з обома (оскільки обвинувачений зазначив, що вони вдвох нібито насміхались з нього), стороною захисту вірогідного пояснення наведено не було, як і не наведено вірогідного та підтвердженого пояснення, чому обвинувачений вийшов задовго до своєї зупинки, більше наближеної до місця свого проживання.

Свідок ОСОБА_8 (продавець магазину) показала суду, що в наведений в обвинуваченні приблизний час до неї в магазин зайшов чоловік з ознаками побиття, в крові, попросив викликати поліцію та сказав, що вкрали його сумку та телефон.

В подальшому ОСОБА_4 впізнав в обвинуваченому нападника та особу, яка заволоділа його майном, що підтверджується відповідним протоколом впізнання та відеозаписом (непереконливими є твердження сторони захисту в контексті недопустимості цього доказу, оскільки потерпілий зазначив про те, що окрім куртки, впізнав обвинуваченого по обличчю, за зовнішніми ознаками у осіб, які пред`являлись для впізнання, суттєвих відмінностей не помічено, а стороною захисту під час цієї слідчої дії зауважень з приводу цього не висловлювалось) - т. 1 а.с. 145.

До того ж, покази потерпілого ОСОБА_4 узгоджуються з продемонстрованими ним обставинами нападу під час слідчого експерименту, зафіксованих в відповідному протоколі та на відеозаписі, які в свою чергу підтверджуються висновками судово-медичних експертиз (т. 1 а.с. 121, 123, 130), а покази обвинуваченого не узгоджуються зі згаданими висновками експертиз, на місці він не продемонстрував механізму заподіяння тілесних ушкоджень потерпілого, враховуючи їх характер, кількість та локалізацію (т. 1 а.с. 131, 138).

Крім цього, під час затримання ОСОБА_6 , у нього в порядку ст. 208 КПК України було вилучено речі потерпілого (т. 1 а.с. 149), чого він не заперечив та підтвердив в показах та з приводу чого суд вважає за необхідне зауважити про допустимість цього доказу та непереконливість позиції сторони захисту, з огляду на відсутність застереження в порядку ст. 290 КПК України про відкриття стороні захисту і речових доказів, оскільки в цьому контексті суду не наведено обґрунтованих тверджень про обмеження в доступі до них та бажання отримати його, тим більше врахувавши те, що речі потерпілого вилучались у обвинуваченого, в присутності того ж захисника, якому було відомо про їх існування та перебування в розпорядженні сторони обвинувачення.

Також суд вважає за необхідне зауважити і про те, що послідовність дій потерпілого одразу після нападу, звернення до поліції (що підтверджується протоколом прийняття заяви - т. 1 а.с. 79, наведеними показами свідка, протоколом огляду місця події, під час якого зафіксована обстановка в місці вчинення злочину - т. 1 а.с. 80), фіксація виявлених у нього тілесних ушкоджень, не залишає у суду сумнівів з приводу того, що вони були заподіяні саме обвинуваченим, саме за наведених в обвинуваченні обставин та під час нападу з метою заволодіння його майном, про що свідчить в тому числі послідовність дій обвинуваченого, нелогічність його позиції та показань, а також обставини нападу, підтверджені згаданими вище доказами (зупинка потерпілого, швидкість та раптовість нападу, нанесення тілесних ушкоджень та майже одночасне зривання з потерпілого сумки з речами, на що на переконання суду не впливає відсутність вимоги в передачі майна).

Крім того, протоколом огляду куртки, на якій містяться сліди нападу, згадані обставини підтверджуються, так само як і висновком товарознавчого дослідження встановлено вартість викраденого майна (т. 1 а.с. 91, 97).

Що стосується матеріалів доручення слідчого, яким працівниками оперативних підрозділів було отримано відеозапис з тролейбусу (та протокол його огляду), суд, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 86 КПК України, визнає недопустимими, внаслідок їх отримання всупереч порядку, встановленому КПК України, оскільки право на збирання доказів в розумінні ч. 1 ст. 93 КПК України має сторона провадження, зокрема, слідчий (прокурор), який може делегувати це право оперативному підрозділу виключно в спосіб проведення відповідних слідчих дій (п. 3 ч. 2 ст. 40, ч. 1 ст. 41 КПК України), чого в цій ситуації оперативним підрозділом зроблено не було і доказів на підтвердження проведення слідчої дії, під час якої отримано відеозапис, суду не наведено.

Водночас, недопустимість згаданих доказів не впливає на доведеність чи недоведеність винуватості, з огляду на достатність та допустимість зазначених вище доказів, які суд покладає в основу вироку.

Незначні неточності чи суперечності в показах потерпілого та свідків, суд відносить на суб`єктивне сприйняття згаданих в обвинуваченні подій та стресовість ситуації, в якій опинився потерпілий внаслідок здійсненого нападу.

Таким чином, згадані докази є належними, допустимими та достатніми, щоб вважати зазначені обставини вчиненого обвинуваченим діяння встановленими, факт скоєння ним цього кримінального правопорушення доведеним, а його дії суд кваліфікує за ч. 4 ст. 187 КК України, оскільки він своїми умисними протиправними діями, скоєними в умовах воєнного стану, які виразились в нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаними з застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, вчинив розбій, кваліфікуючою ознакою якого є вчинення в умовах воєнного стану.

Пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин наведеного не було.

Дослідженням особи обвинуваченого встановлено, що він є не судимою особою, за місцем проживання характеризується посередньо, не одружений, дітей не має.

При призначенні виду та міри покарання суд враховує особу обвинуваченого, характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного ним кримінального правопорушення.

Враховуючи викладене та дані щодо особи обвинуваченого, його майновий стан, характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного кримінального правопорушення, пов`язаного з застосуванням насильства, вік обвинуваченого, вчинення злочину не судимою особою, відсутність пом`якшуючих покарання обставин, суд вважає, що виправлення ОСОБА_6 можливе лише з призначенням покарання у виді позбавлення волі, оскільки саме це покарання сприятиме досягненню мети провадження.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Процесуальні витрати, підтверджені прокурором, пов`язані з проведенням експертного дослідження, належить стягнути з обвинуваченого.

Запобіжний захід, застосований до обвинуваченого до набрання вироку законної сили слід залишити без змін, з огляду на його репутацію, яка зумовлює ризик ухилення від суду.

На підставі ч. 4 ст. 187 КК України, керуючись ст.ст. 368, 374, 375 КПК України,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 187 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 обраховувати з 22 травня 2023 року та, згідно вимог ст. 72 КК України, зарахувати в строк відбування покарання попереднє ув`язнення з 15 жовтня 2022 року по 21 травня 2023 року включно із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Речові докази: зв`язку ключів, мобільний телефон «Huawei», грошові кошти (монетами) - повернути ОСОБА_6 , речі та документи ОСОБА_4 - залишити в його користуванні, куртку - повернути ОСОБА_4 (квитанція № 03415), зі скасуванням арешту згаданого майна.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати в сумі 1510,24 гривень.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований до ОСОБА_6 , до набрання вироком законної сили залишити без змін, але не більше чим до 20 липня 2023 року включно.

На вирок може бути подана апеляція до Сумського апеляційного суду через Зарічний районний суд м. Суми протягом 30 днів з моменту його проголошення, особою, що не була присутня під час його проголошення - з дня отримання копії судового рішення, а особою, яка перебуває під вартою - з моменту вручення вироку цій особі.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, яка негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1