Номер провадження: 11-кп/813/1584/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою в.о. керівника Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 26.04.2023 року, стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Котовськ Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого офіційно в ТОВ «Благоустрій Групп» на будівництві різноробочим, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання,

встановив:

Оскарженою ухвалою суду першої інстанції задоволено клопотання адвоката ОСОБА_10 , діючого інтересах ОСОБА_8 та останнього умовно достроково звільнено від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки, призначеного вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 23.11.2020 року.

Мотивуючи прийняте рішення суд першої інстанції послався на те, що ОСОБА_8 був засуджений за тяжкий необережний злочин, строк додаткового покарання обчислюється з моменту відбуття основного покарання, що передбачено ст.55 ч.3 КК України. На момент звернення та розгляду судом клопотання про умовно-дострокове звільнення від додаткового покарання пройшло більше половини відведеного законом строку відбуття додаткового покарання, а саме більше двох років. При цьому, ОСОБА_8 під час відбування основного покарання весь час працював, позитивно характеризується за місцем роботи, відповідно наявної інформації органу пробації сумлінно та належно виконує покладені на нього судом обов`язки, будь-яких порушень не виявлено, більше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, має міцні соціальні зв`язки. Враховуючи те, що на утриманні ОСОБА_8 знаходиться малолітня дитина, яка потребує додаткових витрат на розвиток та навчання, суд не знайшов перешкод для застосування зазначеної норми Закону, оскільки засуджений своєю поведінкою довів виправлення, тим самим набув права на умовно-дострокове звільнення від додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Не погоджуючись з ухвалою суду, в.о. керівника Суворовської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та відмовити в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_10 .

Прокурор посилається на те, що із аналізу ст.81 КК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України за №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» не передбачено можливості умовно-дострокового звільнення від додаткового покарання осіб, які відбувають лише додаткове покарання. Крім того, прокурор зазначеє, що суд першої інстанції розглянув клопотання захисника за відсутності прокурора та без повідомлення про дату та час судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; пояснення засудженого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали судової справи та обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Згідно положень п.1 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень або кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за необережний тяжкий злочин.

Крім того, стосовно питання щодо правильного застосування судами законодавства про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким Пленумом Верховного Суду України винесено постанову №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» (далі Постанова). Відповідно до п.5 вказаної Постанови, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можуть бути застосовані тільки після фактичного відбуття тієї частини строку покарання, яка зазначена у ч. 3 ст. 81, ч. 4 ст. 82 та ч. 3 ст. 107 КК

Тобто, як ст.81 КК України, так і Постановою визначено, що для вирішення питання про можливість застосування до особи умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, необхідна основна умова, це фактичне відбуття строку покарання, тобто його реальне відбування, при цьому таким покаранням має бути основне покарання, а не окремо додаткове.

Діючим кримінальним процесуальним законодавством не передбачено звільнення окремо від відбування додаткового покарання, без вирішення питання про звільнення від відбування основного покарання.

Про це також йдеться і в Постанові, в п. 7 якої зазначено, що згідно з ч. 1 ст. 81 КК особу може бути умовно-достроково звільнено (повністю або частково) від відбування і додаткового покарання. При цьому слід мати на увазі, що таким додатковим покаранням, від якого можна звільнити достроково (тобто до закінчення строку), є лише позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

Вказані положення вказують на те, що особу може бути звільнено від відбування додаткового покарання лише під час вирішення питання про звільнення від відбування основного покарання.

Натомість, як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 засуджений вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 23.11.2020 року за ч.2 ст.286 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі з застосуванням ст.75 КК України, з випробуванням, з іспитовим строком 3 (три) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Тобто, вказаним вироком суду ОСОБА_8 був звільнений від відбування основного покарання на підставі ст.75 КК України та є таким, що фактично покарання не відбуває, а тому до нього не можливо застосувати положення ст.81 КК України.

За наведених обставин, колегія суддів вважає слушними доводи прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а тому оскаржена ухвала підлягає безумовному скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання.

Водночас доводи апеляційної скарги прокурора про порушення судом першої інстанції вимог ч.5 ст.539 КПК, апеляційний суд вважає голослівними, оскільки відповідно до матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції неодноразово на електронну адресу Суворовської окружної прокуратури м. Одеси спрямовували листи про призначення розгляду справи на 05.12.2022 року, 27.01.2023 року, (а.п. 12, 15), а також на електронну адресу Одеської обласної прокуратури на 02.02.2023 року, 06.02.2023 року, 26.04.2023 року (а.п. 17, 19, 26), однак представник прокуратури в судове засідання не з`явився. При цьому, положеннями ч.5 ст.536 КПК не передбачено обов`язкової участі прокурора під час розгляду клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Відповідно до положень п.4 ч.1 ст.407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу.

Згідно з п.4 ч.1 ст.409 КПК, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову в задоволення клопотання.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 419, 537 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу в.о. керівника Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 26.04.2023 року, стосовно ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_10 , діючого інтересах засудженого ОСОБА_8 , про умовне дострокове звільнення від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, призначеного вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 23.11.2020 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4