Провадження №11-кп/824/249/2023 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду

кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу з доповненнями прокурора відділу Офісу Генерального прокурора на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 20 квітня 2021 року, якою обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 0000225 за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.5 ст.191, ч.3 ст.27, ч.2 ст.15, ч.5 ст.191, ч.3 ст.27, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190, ч.3 ст.27, ч.3 ст.209, ч.1 ст.209 КК України - повернуто прокурору відділу Офісу Генерального прокурора,-

В С Т А Н О В И Л А :

Як вбачається з ухвали суду першої інстанції, до Печерського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000225 за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27 та ч.5 ст.191, ч.3 ст.27, ч.2 ст.15 та ч.5 ст.191, ч.3 ст.27, ч.2 ст.15 та ч.4 ст.190, ч.3 ст.27, ч.3 ст.209, ч.1 ст.209 КК України.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20 квітня 2021 року обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 0000225 за обвинуваченням ОСОБА_9 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.5 ст.191, ч.3 ст.27, ч.2 ст.15, ч.5 ст.191, ч.3 ст.27, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190, ч.3 ст.27, ч.3 ст.209, ч.1 ст.209 КК України - повернуто прокурору відділу Офісу Генерального прокурора.

Своє рішення суд мотивував тим, що при формулюванні обвинувачення ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27 та ч.5 ст.191, ч.3 ст.27, ч.2 ст.15 та ч.5 ст.191 КК України не визначено яким саме способом (шляхом привласнення чи заволодіння) вчинювались дії, які сторона обвинувачення йому інкримінує.

Також у обвинувальному акті не зазначено службових осіб (ПІБ, їх посада, службові повноваження, дані щодо наказів про призначення на посади та звільнення з них) які безпосередньо виконували дії, які сторона обвинувачення інкримінує ОСОБА_10 , та не конкретизовано, яким чином обвинувачений безпосередньо впливав на їх дії, які обвинувачення вважає злочинними. У обвинувальному висновку не конкретизоване місце, час та спосіб вчинення дій, які сторона обвинувачення вважає злочинними.

Формулювання обвинувачення не містить переліку дій, які дають правові підстави для кваліфікації стороною обвинувачення аналогічних діянь щодо операцій з коштами на рахунках ВАТ КБ «Національний кредит» та АКБ «Європейський» за ст. 191 КК України, а щодо ПАТ «КБ Володимирівський» - за ст. 190 КК України. Формулювання обвинувачення ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.3 ст.209, ч.1 ст.209 КК України, не містить передбаченої статтею 209 КК України та Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» конкретної дії, які сторона обвинувачення йому інкримінує, оскільки зазначена у обвинувальному акті дія: «вніс на власні рахунки», не передбачено ст.1,4 зазначеного Закону.

Викладене в обвинувальному акті обвинувачення не містить викладу об`єктивної та суб`єктивної сторони злочину (вина, мотив та мета, а також спосіб, місце, обстановка, засоби та знаряддя вчинення злочину), в яких обвинувачуються ОСОБА_10 , що суперечить вимогам законодавства про необхідність висунення конкретного обвинувачення.

Таким чином, формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням дати, часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України, можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції прокурорвідділуОфісу Генерального прокурора подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 20 квітня 2021 року про повернення прокурору відділу Офісу Генерального прокурору обвинувального акта з додатками у кримінальному провадженні № 0000225 щодо ОСОБА_11 у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що ухвала суду першої інстанції суперечить загальним засадам кримінального провадження та постановлена з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

Звертає увагу, що з даним обвинувальним актом у цьому кримінальному провадженні прокурор звернувся до Печерського районного суду 28.07.2016. Його зміст є конкретним і зрозумілим та повністю відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Наголошує, що обвинувачений ОСОБА_12 обізнаний з суттю висунутого відносно нього обвинувачення та жодним чином не обмежений у реалізації його права на захист, що підтверджується документами доданими прокурором до клопотання про здійснення спеціального судового провадження (in absentia) від 20.04.2021, поданого у підготовчому судовому засіданні.

Прокурор вважає, що ухвалюючи процесуальне рішення про повернення обвинувального акту прокурору після більш ніж чотирирічного проведення підготовчого засідання Печерський районний суд фактично позбавив, як сторону захисту, так і сторону обвинувачення права на самостійне обстоювання своїх правових позицій, подання до суду речей, документів, інших доказів, та явно порушив розумні строки, встановлені кримінальним процесуальним законом.

В свою чергу, захисником обвинуваченого ОСОБА_10 - адвокатом ОСОБА_7 подано заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких останній просить залишити без змін ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 20 квітня 2021 року, якою обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 0000225 за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.5 ст.191, ч.3 ст.27, ч.2 ст.15, ч.5 ст.191, ч.3 ст.27, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190, ч.3 ст.27, ч.3 ст.209, ч.1 ст.209 КК України - повернуто прокурор.

В обґрунтування заперечень захисник зазначає, що апеляційна скарга прокурора не містить будь-яких доводів щодо заперечень невідповідності вимогам законодавства реєстру матеріалів досудового розслідування, що також зазначено судом у якості підстави для повернення прокурору обвинувального акта.

Заслухавши доповідь судді,

пояснення прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу з доповненнями та просив її задовольнити,

пояснення захисника ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора,

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі з доповненнями, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ч.3 ст.314 КПК України, суд має право зі стадії підготовчого судового розгляду повернути обвинувальний акт прокурору в тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Основне завдання стадії підготовчого судового засідання полягає в тому, щоб процесуально та організаційно забезпечити проведення судового розгляду відповідно до положень кримінального процесуального законодавства.

Однією з обставин, яка перешкоджає призначенню провадження до судового розгляду є невідповідність обвинувального акта вимогам кримінального процесуального закону.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акта вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Згідно положень ч.4 ст.110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Перелік вимог до обвинувального акту встановлений ст.291 КПК України, є вичерпним, і передбачає те, що обвинувальний акт має містити відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 8) розмір витрат на залучення експерта; 9) дату та місце його складення та затвердження.

Колегія суддів зазначає, що кримінальним процесуальним законом передбачено повернення обвинувального акту прокурору лише у разі його невідповідності ст.291 КПК України.

Аналізуючи, з урахуванням доводів апеляційної скарги з доповненнями, підстави, з яких обвинувальний акт був повернутий прокурору, колегія суддів вважає, що відповідні висновки суду не мають належного обґрунтування.

Як убачається зі змісту обвинувального акта та знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000225 від 03.09.2013, за обвинуваченням ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.5 ст.191, ч.3 ст.27, ч.2 ст.15, ч.5 ст.191, ч.3 ст.27, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190, ч.3 ст.27, ч.3 ст.209, ч.1 ст.209 КК України, то він відповідає вимогам ст. 291 КПК України та містить всі необхідні відомості, передбачені зазначеною нормою закону. Зокрема, в ньому зазначено найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер, анкетні відомості обвинуваченого, прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора. Обвинувальний акт, складений щодо ОСОБА_13 , містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, яке прокурор вважає встановленим, правову кваліфікацію кримінальних правопорушень з посиланням на положення частин статей кримінального закону, а також формулювання обвинувачення. Зазначені, і в обвинувальному акті обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_13 . Даний обвинувальний акт підписаний слідчим та прокурором, який його затвердив, в ньому зазначено дату та місце його складення та затвердження. До обвинувального акта долучені реєстр матеріалів досудового розслідування та розписка захисника про отримання копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування та цивільного позову.

Разом з тим, однією із підстав повернення обвинувального акту на думку суду першої інстанції є відсутність формулювання усіх елементів обвинувачення, зокрема не визначено яким саме способом (шляхом привласнення чи заволодіння вчинювались дії, які сторона обвинувачення інкримінує ОСОБА_14 , не зазначено службових осіб, які безпосередньо виконували дії, які сторона обвинувачення інкримінує ОСОБА_14 та не конкретизовано, яким чином обвинувачений безпосередньо впливав на їх дії, які обвинувачення вважає злочинними. Окрім того, викладене в обвинувальному акті обвинувачення не містить виклад об`єктивної та суб`єктивної сторони злочину (вина, мотив та мета, а також спосіб, місце, обстановка, засоби та знаряддя вчинення злочину, в яких обвинувачується ОСОБА_15 .

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що вимоги КПК щодо викладу фактичних обставин та правової кваліфікації прокурором дотримані у повному обсязі, а обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у його вчиненні тощо) викладені чітко і конкретно у тому об`ємі, у якому вважає сторона обвинувачення.

Після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, в обвинувальному акті міститься також сформульоване обвинувачення із зазначенням кримінально-правової кваліфікації дій обвинуваченого та кваліфікуючих ознак вчиненого кримінального правопорушення.

Розкриваючи зміст поняття «сформульоване обвинувачення», колегія суддів враховує правовий висновок ВСУ з цього питання (постанова від 24.11.2016 у справі № 5-328кс16), згідно якого «в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому». При цьому важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчинених кримінальних правопорушень у суді та для реалізації права на захист.

Колегія суддів бере до уваги і усталену прецедентну практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), згідно якої «обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення», оскільки в контексті ст. 6 Конвенції Суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи (п. 44 рішення від 27.02.1980 у справі «Девеер проти Бельгії» (Deweer v. Belgium), заява № 6903/75).

Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення ЄСПЛ від 25.07.2000 у справі «Маттоціа проти Італії» (Mattoccia v. Italy), що відображає послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про «пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами».

Так, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000225 за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.5 ст.191, ч.3 ст.27, ч.2 ст.15, ч.5 ст.191, ч.3 ст.27, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190, ч.3 ст.27, ч.3 ст.209, ч.1 ст.209 КК України містить виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень, формулювання обвинувачення та правову кваліфікацію кримінальних правопорушень, які йому відповідають. Формулювання обвинувачення, на думку колегії суддів сформульовано конкретно та дає підстави зрозуміти про вчинення обвинуваченим яких кримінальних правопорушень, передбачених Особливою частиною КК України стверджується прокурором.

Тобто, вимоги п.5 ч.2 ст. 291 КПК України органом досудового розслідування при складанні обвинувального акту були виконані.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що суд не є стороною кримінального провадження і не може вказувати прокурору як необхідно викласти формулювання обвинувачення або поліпшити якість обвинувального акту, тим самим проявляючи упередженість, яка виражається у наданні вказівок прокурору - як краще викласти обвинувачення.

Колегія суддів зазначає, що в обвинувальному акті відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, зазначаються лише ті обставини, які прокурор, слідчий вважають встановленими.

Відповідно до ст. ст. 36, 40 КПК України, слідчий, прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійними у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

При цьому, питання щодо визначення меж судового розгляду, викладення у судовому рішенні формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, є предметом судового розгляду та виходить за межі повноважень суду, визначених ст. ст. 314-317 КПК України.

Відтак, на даному етапі кримінального провадження суд не вправі робити будь-які висновки щодо цих складових сформульованого обвинувачення та відповідності його певним обставинам кримінального провадження.

Наведене у своїй сукупності указує на необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо відсутності в обвинувальному акті формулювання усіх елементів обвинувачення, тобто сформульованого обвинувачення.

На думку колегії суддів зазначені судом першої інстанції недоліки в своїй сукупності не перешкоджають розгляду справи по суті та можуть бути усунуті під час розгляду справи.

Крім того, колегія суддів вважає, що повернення обвинувального акту із зазначених в ухвалі підстав, призведе до необґрунтованого затягування розгляду кримінального провадження, і як наслідок, до порушення передбачених ст. 28 КПК України розумних строків судового розгляду.

Водночас, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції на дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження, що є одним з основоположних принципів кримінального провадження та гарантією швидкого, повного та неупередженого розслідування та судового розгляду кримінального провадження, який закріплений у ст. 2 КПК України, що відображає вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо права кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Про обов`язковість дотримання розумного строку розгляду кримінальних справ неодноразово наголошував та встановлював порушення і Європейський суд з прав людини (справи «Смірнова проти Росії» від 24 липня 2003 року, «Вітрук проти України» від 16 вересня 2010 року, «Юртаєв проти України» від 31 січня 2006 року та інші).

За таких обставин апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, а ухвала Печерського районного суду м. Києва від 20 квітня 2021 року, якою обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 0000225 за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.5 ст.191, ч.3 ст.27, ч.2 ст.15, ч.5 ст.191, ч.3 ст.27, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190, ч.3 ст.27, ч.3 ст.209, ч.1 ст.209 КК України не може визнаватись законною та обґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню, а матеріали кримінального провадження поверненню до суду першої інстанції для виконання вимог ст. 314-317 КПК України.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора відділуОфісу Генерального прокурора - задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 20 квітня 2021 року, якою обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 0000225 за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.5 ст.191, ч.3 ст.27, ч.2 ст.15, ч.5 ст.191, ч.3 ст.27, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190, ч.3 ст.27, ч.3 ст.209, ч.1 ст.209 КК України - повернуто прокурору відділу Офісу Генерального прокурора - скасувати.

Матеріали кримінального провадження повернути до суду першої інстанції для виконання вимог ст.ст. 314-317 КПК України.

Судді ____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4