Вирок

Іменем України

25.05.2023 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження №0000638 від 04.10.2022 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Донецьк, без освіти, неодруженої, не працюючої, згідно ст.89 КК України раніше не судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , т.м. НОМЕР_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

03.10.2022 року близько 13:00 год. ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_3 , діючи за попередньою змовою із невстановленими на даний час слідством особами, маючи умисел на заволодіння чужим майном, з метою власного збагачення та корисливих мотивів, ввівши в оману потерпілу, представившись працівниками ПАТ «Львівгаз», під приводом погашення боргу за постачання газу заволоділа належними потерпілій ОСОБА_5 грошовими коштами в сумі 365 євро та 4000 грн., що еквівалентно згідно офіційного курсу іноземної валюти НБ України сумі в розмірі 17 669, 25 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 скоїла заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.190 КК України.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, визнала повністю, надала детальні показання про мотиви та обставини вчинення злочину. Вказала, що восени 2022 року вона та ще одна жінка і чоловік подзвонили у двері квартири в будинку, розташованому на АДРЕСА_4 , які відчинила старша жінка. Вони представились працівниками «Львівгазу» та повідомили жінці, яка відчинила двері, що необхідно обстежити квартирний лічильник газу. Остання запросила їх до квартири, ОСОБА_4 поглянула на лічильник та повідомила потерпілу, що необхідно сплатити борг за газ. Потерпіла пішла в кімнату та принесла гроші, які поклала на стіл. Конкретно, яку суму слід сплатити, ОСОБА_4 не називала. Потерпіла принесла кошти в євро та гривнях, які ОСОБА_4 забрала зі столу, не перераховуючи, і віддала жінці, котра була разом з нею. В подальшому усі, крім потерпілої, вийшли з помешкання, та на вулиці, неподалік будинку, ОСОБА_4 віддали частину коштів, точної суми яких не пам`ятає. В подальшому ці кошти обвинувачена витратила на придбання продуктів харчування та одягу. Про вчинене шкодує, розуміє, що зробила неправильно, у скоєному кається, просить суворо не карати. При цьому, зазначила, що заподіяні потерпілій збитки готова відшкодувати в повному обсязі, цивільний позов визнає.

Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, на заявленому цивільному позові наполягає, у призначенні покарання покладається на розсуд суду.

Суд з`ясував, що обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив їм процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч.2 ст.394 КПК України. З урахуванням думки всіх учасників процесу та на підставі ч.3 ст.349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, і судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченої, дослідженням характеризуючи даних на її особу, а також документів, що стосуються речових доказів у справі для вирішення питання їхньої подальшої долі.

Отже, суд вважає доведеним факт скоєння ОСОБА_4 заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайства), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

З огляду на викладене при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд враховує тяжкість вчиненного нею кримінального правопорушення, яке з урахуванням положень ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, мету вчинення суспільно небезпечних дій, зокрема бажання обвинуваченої протиправно обернути на свою користь майно потерпілої особи, заволодіти коштами останньої, щоб використати їх на власні побутові потреби, відсутність обтяжуючих покарання обставин, наявність пом`якшуючої обставини, якою суд визнає щире каяття обвинуваченої, особу ОСОБА_4 , яка згідно положень ст.89 КК України раніше не судима, має на утриманні двох неповнолітніх дітей (16 і 14 років) та одну повнолітню дитину (18 років), які самостійних доходів не мають, на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, офіційно не працює, негативних характеристик не має, у зв`язку з початком бойових дій змушена була переїхати з Донецької області на проживання у м. Кривий Ріг, де на даний час мешкає разом із сім`єю свого дядька.

Тому, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, характеру і ступеня його суспільної небезпеки, а також наслідків його скоєння, обвинуваченій слід призначити покарання у виді позбавлення волі. Водночас дані про особу обвинуваченої, наявність на утриманні в останньої неповнолітніх дітей, в сукупності із встановленою пом`якшуючою відповідальність обставиною щирим каяттям, дають підстави суду визначити таке покарання не в максимальному розмірі, визначеному санкцією ч.2 ст.190 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У даному випадку, на переконання суду, до ОСОБА_4 можуть бути застосовані положення ст.75 КК України, оскільки встановлені в ході судового розгляду обставини, зокрема, усвідомлення обвинуваченою своєї провини, щире каяття останньої, готовність відповідати за скоєне, відсутність згідно ст.89 КК України судимостей, стійкий намір обвинуваченої відшкодувати потерпілій завдані злочином збитки, наявність у ОСОБА_4 на утриманні двох неповнолітніх дітей (16 і 14 років) та однієї повнолітньої дитини (18 років), які самостійного доходу не мають, думка прокурора про доцільність застосування до обвинуваченої положень ст.75 КК України, є достатніми для висновку про можливість виправлення обвинуваченої без відбування покарання. Разом з тим, на ОСОБА_4 слід покласти обов`язки, визначені ст.76 КК України, які відповідатимуть завданням контролю за поведінкою засудженої з метою встановлення факту її виправлення.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

У справі потерпілою ОСОБА_5 заявлено цивільний позов до обвинуваченої ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди, заподіяної злочином, на суму 17669 грн. 25 коп.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

З урахуванням наведеного суд вважає, що з ОСОБА_4 слід стягнути на користь ОСОБА_5 шкоду, завдану злочином, на зазначену у цивільному позові суму, оскільки такий розмір шкоди відповідає обставинам вчинення кримінального правопорушення і повністю визнається самою обвинуваченою, яка заявила про свій намір відшкодувати таку шкоду.

Судові витрати у справі відсутні.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку, передбаченому ст.100 КПК України.

Підстав для застосування правових приписів ст.174 КПК України немає.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.349, 368-371, 373, 374, 394 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, та призначити їй покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного їй покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, - задоволити.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої у АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_5 ) 17669 (сімнадцять тисяч шістсот шістдесят дев`ять) гривень 25 коп. на відшкодування майнової шкоди, заподіяної злочином.

Речові докази: два DVD-R диски із записами з камер відеоспостереження Регіонального представництва «ОККО», розташованого за адресою: м. Львів, вул. Героїв УПА, 72, та з камер відеоспостереження квартири АДРЕСА_3 , - залишити при матеріалах кримінального провадження №0000638.

Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Франківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1