Справа № 577/1868/23
Провадження № 1-кп/577/279/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2023 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Конотопі кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000107 від 13 липня 2022 року про обвинувачення,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , не одруженого , військовослужбовця військової служби за мобілізацією, раніше не судимого-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією військової частини, найменування якої встановлено, але не зазначається з міркувань безпеки, грубо порушуючи встановлений порядок проходження військової служби, 24 липня 2022 о 08 годині, в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, п. п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України „Про військовий обов`язок і військову службу", ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині найменування якої встановлено, але не зазначається з міркувань безпеки, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів, з метою тимчасового ухилення від військової служби, в умовах воєнного стану, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України, за відсутності поважних причин не з`явився вчасно зі звільнення до пункту постійної дислокації військової частини найменування якої встановлено, але не зазначається з міркувань безпеки в м. Конотоп, Сумської області, залишився за місцем свого проживання в м. Чернігів, Чернігівської області, де займався особистими справами, не пов`язаними з проходженням військової служби.

08.08.2022 близько 09 години 30 хвилин ОСОБА_4 самостійно прибув до пункту постійної дислокації військової частини найменування якої встановлено, але не зазначається з міркувань безпеки в АДРЕСА_2 . У період часу з 24.07.2022 по 08.08.2022 ОСОБА_4 обов`язки військової служби не виконував, а займався власними справами, перебуваючи переважну більшість часу в м. Чернігові, Чернігівської області.

За таких обставин, дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 5 ст. 407 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе визнав повністю і показав, що він дійсно, будучи військовослужбовцем - помічником гранатометника стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти стрілецького батальйону за мобілізацією, проходить військову службу у військовій частині , яка дислокується в АДРЕСА_2 . Однак, 24 липня 2022 року він не прибув після звільнення у розташування частини, а залишився за місцем свого проживання в м. Чернігів , де займався особистими справами, не пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби. Потім, 08 серпня 2022 року він самостійно прибув до військової частини і зізнався у вчиненому. Щиро розкаюється в тому, що вчасно не прибув на службу у розташування частини, просить суворо не карати . Він бажає після відбуття покарання далі проходити службу і захищати Україну.

Враховуючи, що показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і ним не оспорюються, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав не доцільним дослідження доказів щодо обставин обвинувачення, викладених у обвинувальному акті, при цьому роз`яснив , що в такому випадку відсутнє право оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Суд, переконавшись у добровільності повного визнання обвинуваченим винуватості та правильному розумінні його суті, дійшов висновку про винність ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого правопорушення та необхідності призначення йому покарання.

Таким чином, винуватість ОСОБА_4 повністю доведена і його дії, суд кваліфікує за ч. 5 ст. 407 КК України - нез`явлення військовослужбовця (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин, вчиненому в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , суд визнає з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, раніше не судимий.

Обвинувачений ОСОБА_4 характеризується позитивно , на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Злочин, скоєний ОСОБА_4 за ч. 5 ст. 407 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином.

Враховуючи встановлені обставини, обставини справи і наставші наслідки, відомості про особу ОСОБА_4 , наявність пом`якшуючих покарання обставин, які істотно знижують тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, а також висновок органу пробації, викладений у досудовій доповіді, з якої вбачається, що ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства середній , суд дійшов висновку, що при призначенні покарання ОСОБА_4 можливо застосувати ст. 69 КК України і перейти до покарання більш м`якого, ніж визначене санкцією ч. 5 ст. 407 КК України . І таким покаранням, на думку суду, є арешт, який враховуючи, що обвинувачений є військовослужбовцем, має виконуватися в умовах гауптвахти. При цьому суд виходив і з мети покарання, яка визначена статтею 50 КК України і передбачає, що покарання має на меті не лише кару, а й виправлення засуджених. Зазначене узгоджується і практикою Європейського Суду з прав людини, яку слід застосувати як джерело права, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини».

Так, Європейський Суд з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» (п. 38 рішення від 6 листопада 2008 року), вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»». Також, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), та у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принцип законності і воно не було свавільним».

На думку і переконання суду, два місяці арешту буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень .

Клопотань про застосування запобіжного заходу обвинуваченому не заявлено.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 371 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

ОСОБА_4 визнати винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України і призначити йому покарання з застосуванням ч. 1 ст .69 КК України у виді двох місяців арешту з відбуванням відповідно до ч. 2 ст. 60 КК України на гауптвахті.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з часу приведення вироку до виконання.

На вирок може бути подана апеляція до Сумського апеляційного суду через Конотопський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня проголошення вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1