ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 127/9603/18

провадження № 51-1231км21

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 12 серпня 2022 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 2 листопада 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000640, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт Новопокровка Чугуївського району Харківської області, жителя

АДРЕСА_1 , зареєстрованого там само, раніше не судимого,

засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини

Згідно з вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 12 серпня

2022 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 162 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, а на підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, а саме, покарання, призначеного цим вироком та покарання, призначеного вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2021 року, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк

4 роки 1 місяць.

У строк остаточно призначеного покарання зараховано частково відбуте покарання за вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2021 року з 4 серпня 2021 року до дня ухвалення даного вироку - 12 серпня

2022 року.

Згідно з ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_6 у строк покарання строк попереднього ув?язнення з 11 березня 2017 року по 17 березня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув?язнення за два дні позбавлення волі.

Заставу, внесену ОСОБА_8 відповідно до ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 13 березня 2017 року згідно квитанції

№ 125DВF1А3D від 16 березня 2017 року в розмірі 116 000 грн за обвинуваченого ОСОБА_6 на рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Вінницькій області, - звернуто в дохід держави.

Арешт, накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від

13 березня 2017 року на майно, вилучене з кв.

АДРЕСА_2 , де проживали ОСОБА_6 та ОСОБА_9 - скасовано.

Арешт, накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від

13 березня 2017 року на майно, вилучене із автомобіля «Mercedes CLS 500»

д.н.з. НОМЕР_1 , на якому пересувалися ОСОБА_6 та ОСОБА_9 - скасовано.

Речові докази у кримінальному провадженні, які відповідно до постанов слідчого від 20 червня 2017 року та розписок від 4, 5 та 6 липня 2017 року, передано на відповідальне зберігання потерпілим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 і

ОСОБА_12 залишено власникам.

Крім того суд ухвалив речові докази у кримінальному провадженні які, відповідно до постанови слідчого від 20 червня 2017 року та квитанцій № 34, 2017 року, № 62, 2017 року, № 63, 2017 року, № 75, 2017 року, передані до камери зберігання речових доказів Вінницького РВП ГУНП у Вінницькій області - знищити.

Вінницький апеляційний суд ухвалою від 2 листопада 2022 року вирок суду першої інстанції залишив без змін.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 185 КК, за таких обставин.

28 лютого 2017 року близько 12:30 ОСОБА_6 за попередньою змовою з

ОСОБА_9 (засудженим вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 16 травня 2019 року, який набрав законної сили), умисно, повторно, з метою викрадення чужого майна, проникли до житлового будинку

АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_13 , звідки викрали золоті вироби на загальну суму 26 646,23 грн, спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.

1 березня 2017 року близько 09:30 ОСОБА_6 за попередньою змовою з

ОСОБА_9 , умисно, повторно, з метою викрадення чужого майна, проникли до житлового будинку АДРЕСА_4 , який належить ОСОБА_14 , звідки викрали 6000 грн, вироби з золота та жіночий годинник невідомої марки, який не представляє матеріальної цінності, а всього майна на загальну суму 88 400 грн, що в 110,5 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення, спричинивши потерпілій значну шкоду.

Крім цього, 3 березня 2017 року близько 10:45 ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_9 умисно, з метою заволодіння чужим майном, розуміючи протиправність своїх дій, без згоди власника чи інших законних на те підстав, проникли на територію домогосподарства на АДРЕСА_4 , та, пошкодивши металопластикове вікно, намагалися проникнути до житлового будинку, який належить ОСОБА_15 однак, були помічені сусідами потерпілої і з місця вчинення кримінального правопорушення зникли.

7 березня 2017 року близько 11:00 ОСОБА_6 за попередньою змовою з

ОСОБА_9 , умисно, повторно, з метою викрадення чужого майна проникли до житлового будинку АДРЕСА_5 , який належить ОСОБА_10 , звідки викрали 200 грн, ноутбук «Асер Е1-531», мобільний телефон «NOKIA 130 Dyal sim», норкову жіночу шубу та газовий пістолет моделі "Форт 12 Г" 0132 1991 р.в. 9 мм, а всього майна на загальну суму 67 415,20 грн, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

11 березня 2017 року близько 11:00 ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_9 умисно, повторно, з метою викрадення чужого майна проникли до житлового будинку АДРЕСА_6 , який належить ОСОБА_12 , звідки викрали

6100 грн, 148 доларів США та 50 євро, що за курсом НБУ складало відповідно

4 020,23 грн і 1 419,56 грн, ноутбук марки «Asus k 53u », вироби з золота та срібла, запонки з металу жовтого кольору, які не представляють матеріальної цінності, пляшку віскі «Чівас», картину із зображенням «Старий Львів» художника

ОСОБА_16 , а всього майна на загальну суму 28 350,45 грн, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 вказує на незаконність і необґрунтованість судових рішень, посилаючись на істотні порушення кримінального процесуального закону. У зв`язку з цим просить змінити вирок та ухвалу в частині звернення застави в дохід держави та знищення майна, арешт якого скасовано і повернути заставу заставодавцю, а майно законному володільцю ОСОБА_6 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_6 не порушував покладених на нього процесуальних зобов`язань, а тому звернення застави в дохід держави є незаконним. Зауважує, що суд першої інстанції безпідставно відхилив доводи сторони захисту щодо поважності причини неявки ОСОБА_6 в судове засідання, а інших фактів порушення покладених на останнього процесуальних зобов`язань не було встановлено.

Також, зазначає, що вирок суду містить неправильне рішення, а саме, про скасування арешту на майно та вирішення питання про долю речових доказів.

На переконання захисника суд апеляційної інстанції зазначених порушень не усунув і не дав відповіді на доводи апеляційної скарги. Крім того, цей суд вийшов за межі апеляційної скарги та своїх повноважень, дослідивши докази, які не досліджувались судом першої інстанції і були додані до матеріалів за ініціативою суду та визначивши юрисдикцію розгляду питання про повернення майна, вилученого в межах цього кримінального провадження.

Позиції інших учасників судового провадження

Учасників кримінального провадження належним чином було повідомлено про дату, час і місце його розгляду, що підтверджується поштовими повідомленнями. Захисник ОСОБА_7 подав клопотання про проведення касаційного розгляду без його та засудженого ОСОБА_6 участі.

Прокурор заперечував проти задоволення касаційної скарги захисника засудженого - адвоката ОСОБА_7 і просив судові рішення щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Мотиви Суду

Частиною 2 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого. Вирішуючи питання про наявність зазначених підстав, суд касаційної інстанції має керуватися статтями

412 - 414 цього Кодексу.

Висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 185 КК, правильності кваліфікації його дій та міру призначеного покарання в касаційній скарзі не оскаржено. Розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції здійснювався з урахуванням

ч. 3 ст. 349 КПК, тому суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Доводи, викладені в касаційній скарзі захисника, щодо допущених судами попередніх інстанцій істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, а саме, в частині звернення застави, внесеної у кримінальному провадженні заставодавцем ОСОБА_8 , в дохід держави та вирішення питання про долю речових доказів, є необґрунтованими з огляду на таке.

Приписами ч. 8 ст. 182 КПК регламентовано, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Суд першої інстанції приймаючи рішення про звернення застави, внесеної

ОСОБА_8 відповідно до ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 13 березня 2017 року згідно квитанції № 125DВF1А3D від 16 березня 2017 року в розмірі 116 000 грн за ОСОБА_6 , в дохід держави виходив з того, що обвинувачений порушив покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки та тривалий час перебував у розшуку.

Так, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13 березня 2017 року було прийнято рішення про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та визначено розмір застави і, у разі її внесення, на нього покладались обов`язки: прибувати до старшого слідчого СВ Вінницького РВП ВВП ГУНП у Вінницькій області майора поліції ОСОБА_17 із встановленою періодичністю; не відлучатися із населеного пункту, а саме: м. Харків, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Однак ОСОБА_6 порушив покладені на нього обов`язки.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19 квітня 2018 року з кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 185, ч. 3

ст. 186 КК, та ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1

ст. 162 КК, матеріали кримінального провадження щодо останнього були виділені в окреме провадження, оголошено його розшук і надано дозвіл на затримання та доставку до Вінницького міського суду Вінницької області для вирішення питання про обрання запобіжного заходу. До розшуку ОСОБА_6 судове провадження було зупинено.

В подальшому ОСОБА_6 був затриманий 4 серпня 2021 року в іншому кримінальному провадженні.

Як видно зі змісту вироку Красногвардійського районного суду

м. Дніпропетровська від 10 серпня 2021 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 3

ст. 185 КК, він у період з 20 вересня по 26 жовтня 2020 року перебував у м. Дніпро та вчинив ряд злочинів, зазначених у вироку. В обвинувальному акті щодо

ОСОБА_6 та ухвалі Вінницького міського суду Вінницької області від 13 березня 2017 року про обрання йому запобіжного заходу, вказано місце проживання останнього АДРЕСА_1 , а у вироку Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2021 року щодо ОСОБА_6 - АДРЕСА_7 .

Суд апеляційної інстанції слушно зауважив, що оскільки у матеріалах кримінального провадження відсутні дозволи слідчого, прокурора чи суду про дозвіл на відлучення/виїзд обвинуваченого ОСОБА_6 з м. Харкова, а також дані про повідомлення останнім слідчому, прокурору чи суду про зміну ним місця проживання це вказує про порушення ОСОБА_6 обов`язків зазначених в ухвалі Вінницького міського суду від 13 березня 2017 року про обрання запобіжного заходу, а саме, не відлучатися з м. Харкова без дозволу слідчого, прокурора або суду та повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, роботи.

Таким чином звернення застави в дохід держави відбулося з підстав того, що

ОСОБА_6 порушив покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки та тривалий час перебував у розшуку.

Доводи сторони захисту про те, що апеляційний суд усупереч вимог процесуального закону суд дослідив за власною ініціативою вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2021 року щодо ОСОБА_6 , є неспроможними.

Матеріали провадження свідчать, що зазначений вирок та ухвала Дніпровського апеляційного суду від 30 листопада 2021 були долучені до матеріалів провадження до ухвалення оскаржуваного вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 12 серпня 2022 року щодо ОСОБА_6 .

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_6 неодноразово не з`являвся в судові засідання Вінницького міського суду Вінницької області, що підтверджується даними, які містяться в журналах судових засідань та наданими суду стороною захисту лікарняними листами. В судовому засіданні 6 березня

2018 року ОСОБА_6 та його захисник були присутні і повідомлені про час та дату розгляду справи 19 квітня 2018 року. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні клопотання ОСОБА_6 чи його захисника про перенесення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з участю ОСОБА_6 19 квітня 2018 року в іншому судовому засіданні.

Тому доводи, наведені у скарзі про те, що суди попередніх інстанцій безпідставно відхилили доводи сторони захисту щодо поважності причини неявки ОСОБА_6 в судове засідання, а інших фактів порушення покладених на останнього процесуальних зобов`язань не було встановлено не є слушними.

Отже, рішення про звернення застави в дохід держави є законним і обґрунтованим.

Також колегія суддів погоджується з рішенням судів попередніх інстанцій в частині вирішення питання про долю речових доказів у цьому провадженні.

Положеннями ч. 1 ст. 98 КПК передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК у резолютивній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначається, крім іншого, рішення щодо речових доказів.

За приписами п. 3 ч. 9 ст. 100 КПК майно, що було предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом, та/або вилучене з обігу, передається відповідним установам або знищується.

Скасування арешту майна здійснюється судом, який розглядає кримінальне провадження по суті, за ініціативою осіб, перелічених у ч. 1 ст. 174 КПК.

Матеріали провадження не містять клопотань ОСОБА_6 чи його захисника про скасування арешту майна на підставі того, що воно належало ОСОБА_6 .

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, приймаючи рішення про скасування арешту майна, накладеного ухвалами Вінницького міського суду Вінницької області від 13 березня 2017 року на речі вилучені з кв. АДРЕСА_2 , де проживали ОСОБА_6 і ОСОБА_9 і з автомобіля «Mercedes CLS 500» д.н.з. НОМЕР_1 , на якому пересувалися вказані особи та знищення речових доказів у даному кримінальному провадженні, з дотриманням вимог ч. 9 ст. 100 КПК вирішив питання про долю зазначених речових доказів.

Крім того, як правильно зазначив суд апеляційної інстанції стороною захисту під час розгляду цього провадження судами не було доведено право власності ОСОБА_6 на речі, на які ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 13 березня 2017 року було накладено арешт. Беручи до уваги, що майно, на яке накладено арешт і яке визнано речовими доказами, вилучено з квартири, яку ОСОБА_6 орендував, воно може належати будь-якій іншій особі, а отже відповідно до ч. 12 ст. 100 КПК спір про належність речей, що підлягають поверненню, вирішується у порядку цивільного судочинства.

Тому доводи, наведені у скарзі про те, що цей суд вийшов за межі своїх повноважень щодо визначення юрисдикції розгляду питання про повернення майна, вилученого в межах цього кримінального провадження є безпідставними.

Апеляційний суд, належним чином перевірив всі доводи в апеляційній скарзі сторони захисту і надав на них обґрунтовані відповіді. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.

Істотних порушень норм права, які могли би бути безумовними підставами для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень, з наведених у скарзі підстав, при розгляді справи в суді касаційної інстанції не встановлено. Тому Суд вважає за необхідне залишити касаційну скаргу захисника без задоволення.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 12 серпня 2022 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 2 листопада 2022 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника засудженого

ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3