Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

29 серпня 2023 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_6

захисника -адвоката ОСОБА_7

представників потерпілих - адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Нововолинським міським судом Волинської області кримінальне провадження №0000352щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, за апеляційними скаргами прокурора, захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_10 , представника потерпілого ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_8 , представника потерпілого ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_9 на вирок Володимир- Волинського міського суду Волинської області від 22 жовтня 2021 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Володимир - Волинського міського суду Волинської області від 22 жовтня 2021 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, і призначено покарання - два роки обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням - іспитовим строком в один рік шість місяців із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

ОСОБА_12 та ОСОБА_11 в задоволенні цивільного позову до ГУНП у Волинській області про відшкодування моральної та матеріальної шкоди відмовлено.

Як визнав доведеним суд, ОСОБА_6 07 серпня 2017 року о 08 год. 30 хв, заступивши, як співробітник патрульної поліції, у добовий наряд в складі групи реагування патрульної поліції разом з інспектором сектору реагування патрульної поліції №3 Нововолинського ВП Володимир - Волинського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_13 , і отримавши повідомлення о 20 год. 14 хв. про ДТП, прибули на місце події - ділянку дороги за автостоянкою по вул. Ст.Бандери в м. Нововолинськ Волинської області, де ОСОБА_6 , перевищуючи свої службові повноваження, під час конфлікту, що виник на грунті особистих неприязних відносин, умисно заподіяв ОСОБА_12 та ОСОБА_11 середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження.

У поданих апеляційних скаргах:

Прокурор, покликаючись на незаконність вироку, доводить, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості і особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Зазначає, що ОСОБА_6 вчинив злочин, будучи особою, уповноваженою на виконання функцій держави, як працівник правоохоронного органу, а тому призначене покарання у виді обмеження волі з одночасним звільненням від його відбування не зможе забезпечити виконання завдань суті покарання і не буде слугувати запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень.

Просить оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання скасувати і постановити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити покарання - два роки позбавлення волі. В решті вирок залишити без зміни.

У змінах до апеляційної скарги прокурор просить звільнити ОСОБА_6 від покарання на підставі ст. ст. 49, 74 КК України.

Захисник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_10 доводить, що ОСОБА_6 , будучи співробітником поліції, діяв в межах своїх повноважень, не маючи жодного умислу на вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, оскільки застосування ОСОБА_6 заходів фізичного впливу і спецзасобів обумовлювалося необхідністю припинення злочинних дій ОСОБА_12 і ОСОБА_11 та їх затримання, неправомірними діями яких ОСОБА_6 завдана фізична шкода.

Наголошує, що судом залишено поза увагою той факт, що спочатку досудове розслідування даного кримінального провадження розпочато за ч. 2 ст. 365 КК України на підставі заяв ОСОБА_14 і ОСОБА_11 про перевищення влади і службових повноважень працівниками правоохоронного органу, яке було закрито за відсутності в діях працівників поліції складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 365 КК України, і без відповідних заяв потерпілих щодо вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, розпочато досудове слідство у формі приватного звинувачення, а також вирок Волинського апеляційного суду, який набрав законної сили, у якому подіям 07 серпня 2017 року надана інша правова оцінка, що повністю суперечить обвинуваченню ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 122 КК України.

Вважає, що в діях ОСОБА_6 відсутній склад кримінального правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 122 КК України, а судом неправильно застосовано закон про кримінальну відповідальність, що призвело до ухвалення незаконного вироку, який просить скасувати і ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 виправдати за ч.1 ст. 122 КК України.

Представники потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , зазначають, що ОСОБА_6 безпідставно звільнено від відбування призначеного покарання, як безпідставно відмовлено і в задоволенні цивільного позову потерпілих про відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

Просять оскаржуваний вирок скасувати і постановити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним за ч. 1 ст. 122 КК України і призначити покарання - два роки позбавлення волі. Заявлений цивільний позов до ГУНП у Волинській області про стягнення моральної та матеріальної шкоди задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника-адвоката ОСОБА_7 , який просить скасувати вирок і закрити провадження за відсутністю в діях ОСОБА_6 складу інкримінованого злочину, підтримані обвинуваченим, прокурора і представників потерпілих, які просять скасувати вирок з направленням справи на новий судовий розгляд в суд першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим, згідно норм матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, та оціненими судом, відповідно до статті 94 КПК України.

Згідно п. 2 ч.3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, в мотивувальній частині обвинувального вироку обов`язково зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Висновки суду повинні бути викладені в чітких і категоричних судженнях, з наведенням підстав, чому суд приймає до уваги одні докази, і відкидає інші.

Однак, судом першої інстанції зазначені вимоги закону належним чином не виконано, та допущено істотне порушення вимог кримінального-процесуального закону, яке, на думку колегії суддів, перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, що, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, є підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в апеляційній інстанції.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_6 07 серпня 2017 року, прибувши за викликом, як співробітник патрульної поліції, в складі групи реагування патрульної поліції разом з інспектором ОСОБА_13 на місце ДТП в м. Нововолинську, де автомобіль злетів у кювет, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, зокрема, діяв на грунті особистих неприязних відносин, що виникли в ході конфлікту з ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , і перевищуючи свої службові повноваження, умисно наніс останнім удари в різні частини тіла, одягнувши на них металеві кайданки.

Тобто суд, у формулюванні встановленого обвинувачення, допустився істотних суперечностей у своїх висновках щодо дій ОСОБА_6 , а саме, що він діяв, як на грунті особистих неприязних відносин із ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , так і у зв`язку з виконанням своїх службових повноважень, перевищуючи їх, та дійшов передчасного висновку про наявність в діях ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України.

Серед доводів апеляційної скарги захисника, крім іншого, є доводи про те, що в діях ОСОБА_6 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, оскільки він є працівником правоохоронного органу, його дії були спрямовані на затримання осіб, які вчинили правопорушення, а тому охоплюються вимогами ст.38 КК України, згідно якої не визнаються кримінально-протиправними дії, спрямовані на затримання особи, яка вчинила правопорушення, і доставлення її відповідним органам влади, якщо при цьому не було допущено перевищення заходів, необхідних для затримання такої особи.

Перевищенням заходів, необхідних для затримання особи, яка вчинила правопорушення, визнається умисне заподіяння особі тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці затримання такої особи, що має наслідком відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 КК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, залишив поза увагою наявність обвинувального вироку Волинського апеляційного суду від 12 серпня 2020 року, що набрав законної сили, яким ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 342, ч.1 ст. 343 КК України, а ОСОБА_15 - за ч.2 ст. 342, ч.2 ст. 345, ч.1 ст. 125 КК України, оскільки вказане рішення стосується того ж самого часу, місця і обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні за участю одних і тих самих осіб, однак, у іншому статусі, і яким встановлено, що ОСОБА_12 намагався силою вирватися від затримання, а ОСОБА_11 та ОСОБА_16 , застосовуючи фізичну силу, перешкоджали заходам примусу зі сторони працівників поліції - ОСОБА_6 та ОСОБА_13 з метою припинення протиправних дій ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , що має істотне значення для встановлення фактичних обставин і правильного застосування кримінального закону.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у даному провадженні допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, у зв`язку з чим вирок підлягає скасуванню з направленням кримінального провадження на новий судовий розгляд, при якому належить усунути зазначені істотні порушення кримінального-процесуального закону, дослідити докази кримінального провадження і в залежності від встановленого - ухвалити рішення, передбачене законом.

Оскільки вирок скасовується внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, доводи щодо винуватості чи невинуватості ОСОБА_6 у пред`явленому за ч. 1 ст. 122 КК України обвинуваченні колегія суддів не перевіряє.

Керуючись ст.ст. 404-405, 407, 412, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника- адвоката ОСОБА_10 , прокурора та представників потерпілих - адвокатів ОСОБА_8 і ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 22 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_6 скасувати з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2