Ухвала

Іменем України

22 травня 2023 року

м. Київ

справа № 725/5296/22

провадження № 51 - 3077 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 25 квітня 2023 року,

встановив:

Завироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 03 березня 2023 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 309Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді арешту строком на 3 місяці.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК за сукупністю вироків до покарання призначеного за даним вироком частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 грудня 2021 року і остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 1 місяць.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат у провадженні.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 25 квітня 2023 року вказаний вирок залишено без змін.

Згідно вироку, ОСОБА_4 визнавано винуватим та засуджено, за те що він 08 липня 2022 року, близько 14:00 год, перебуваючи в парку ім. Ю. Федьковича в м. Чернівці, знайшов поліетиленовий пакет прозорого кольору з порошкоподібною речовиною, яка містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, загальна маса якої становить 0,5402 г, яку зберігав при собі без мети збуту до моменту вилучення працівниками поліції о 14:55 год по вул. Доброго, 9 в м. Чернівці.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у цьому суді.

На обґрунтування своїх вимог засуджений зазначає, що під час судового розгляду він повністю визнав свою вину, оскільки дійсно знайшов згорток з психотропною речовиною і зберігав при собі для власного вживання, є наркозалежним і перебуває на обліку в наркологічному диспансері. Вказує, що апеляційним судом безпідставно не взято до уваги те, що він добровільно звернувся до лікувального закладу до моменту виходу суду першої інстанції до нарадчої кімнати й пройшов курс лікування з діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання амфетамінів, синдром залежності, це захворювання входить у загальну назву «наркоманія», а тому підлягав звільненню від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи та дослідивши долучену до скарги копіюсудового рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального проступку, за який його засуджено, та кваліфікація вчиненого за ч. 1 ст. 309 КК в касаційній скарзі не оспорюються.

Разом з тим, твердження засудженого про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що полягає у не застосуванні до нього положень ч. 4 ст. 309 КК, є неспроможними, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції та свого підтвердження не знайшли.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 309 КК, особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

При вирішенні питання про таке звільнення, суду необхідно з`ясувати чи дійсно особа страждала на наркоманію і потребувала лікування від неї, чи звернулася вона до лікувального закладу і розпочала лікування добровільно, а не вимушено, і чи дійсно ставить за мету вилікуватися, а не ухилитися в такий спосіб від відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Однак, для правильного застосування судом ч. 4 ст. 309 КК необхідно керуватися також положеннями Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» від 15 лютого 1995 року.

У ст. 1 вказаного Закону визначено, що наркоманія - це психічний розлад, зумовлений залежністю від наркотичного засобу або психотропної речовини внаслідок зловживання цим засобом або цією речовиною. Особою, хворою на наркоманію є особа, яка страждає на психічний розлад, що характеризується психічною та (або) фізичною залежністю від наркотичного засобу чи психотропної речовини, і якій за результатами медичного обстеження, проведеного відповідно до цього Закону, встановлено діагноз «наркоманія».

При цьому, згідно з приписами ст. 12 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» діагноз «наркоманія» встановлюється лікарсько консультаційною комісією.

Відповідно до ст. 14 цього Закону, якщо в результаті медичного огляду чи медичного обстеження встановлено, що особа, яка зловживає наркотичними засобами або психотропними речовинами і відносно якої встановлено діагноз "наркоманія", потребує лікування, у тому числі в стаціонарних або амбулаторних умовах, лікар-нарколог зобов`язаний запропонувати такій особі пройти курс добровільного лікування і видати направлення до наркологічного закладу для такого лікування.

Крім того, слід зазначити, що лікування наркоманії та лікування від психологічних та поведінкових розладів, спричинених вживанням стимуляторів (амфетаміну) відрізняються за своїми особливостями та підходами.

Лікування наркоманії, в першу чергу, спрямоване на звільнення людини від фізичної залежності від наркотиків і припинення їх вживання. Цей процес може включати детоксикацію(видалення наркотиків з організму), введення замісних препаратів для зменшення відмовних симптомів, медичну підтримку та інші методи. Головна мета полягає в тому, щоб знищити фізичну залежність від наркотиків і забезпечити безпеку пацієнта під час відмови від них.

З іншого боку, лікування від психологічних та поведінкових розладів, спричинених вживанням стимуляторів (амфетаміну) фокусується на вирішенні психологічних, соціальних та поведінкових проблем, які можуть виникати внаслідок вживання наркотиків. Це можуть бути такі розлади, як депресія, тривожність, посттравматичний стресовий розлад, порушення особистості. Лікування включає психотерапію, підтримку у психічному відновленні, навчання управлінню стресом, розвиток здорових поведінкових стратегій та інші методи, спрямовані на поліпшення загального стану людини.

З оскаржуваної копії судового рішення вбачається, що відповідно до довідки КНП "ХОЗ з НДП" Хмельницької обласної ради від 29 березня 2023 року,ОСОБА_4 в період з 21 березня по 29 березня 2023 року знаходився на стаціонарному лікуванні в цій установі з діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання стимуляторів(амфетамін неін`єкційно).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що лікарями вищевказаного закладу в ОСОБА_4 не виявлено діагнозу «наркоманія» так як останній не страждав на наркоманію і не потребував лікування від наркоманії, а в лікувальний заклад він звернувся та лікувався від психічних та поведінкових розладів, які виникли внаслідок вживання стимуляторів (амфетаміну). За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду не вбачала підстав для скасування вироку місцевого суду та звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК, з таким висновком погоджується і колегія суддів Верховного Суду.

У своїй касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 посилається на правовийвисновок об`єднаної палатиКасаційного кримінального суду у складіВерховного Суду, викладений у постанові від 29 листопада 2021 року (справа №357/11205/19, провадження № 51-2776 кмо 18), відповідно до якого, згідно з ч. 4 ст. 309 КК особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені ч. 1 ст. 309 КК.

Разом з тим, засуджений не звернув увагу на те, що у згаданій постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду йдеться також і про необхідність брати до уваги діагноз, який зазначається у довідці про проходження курсу лікування.

Зокрема, колегією суддів об`єднаної палати зазначено, що, вирішуючи питання про звільнення обвинуваченої особи від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК, слід з`ясувати, чи дійсно ця особа страждала на захворювання з діагнозом «наркоманія» (обов`язкова умова такого звільнення), який встановлюється за результатом проходження медичного обстеження відповідно Закону України № 62/95-ВР від 15 лютого 1995 року «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» та Інструкції про порядок виявлення та постановки на облік осіб, які незаконно вживають наркотичні засоби та психотропні речовини, затвердженої спільним наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства внутрішніх справ України, Генеральної прокуратури України, Міністерства юстиції України від 10 жовтня 1997 року № 306/680/21/66/5, та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 5 листопада 1997 року за № 534/2338.

Водночас, будь-яких доказів на підтвердження наявності у засудженого ОСОБА_5 саме діагнозу «наркоманія», касаційна скарга не містить.

Ухвала апеляційного суду достатньо мотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги засудженого та копії судового рішення не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, то у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 25 квітня 2023 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_6 ОСОБА_2 ОСОБА_3