Житомирський апеляційний суд
Справа №935/1964/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.422 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2023 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

власника майна ОСОБА_7 ,

представника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі в режимі відеоконференції апеляційну скаргу зі змінами представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Коростишівського районного суду Житомирської області від 05.07.2023,

в с т а н о в и в:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора та накладено арешт у виді тимчасового, до скасування у встановленому КПК України порядку на вилучені під час обшуку об`єкти, з метою збереження речових доказів - у виді заборони відчуження, розпорядження та користування цим майном, а саме на :

-три зошити з рукописними записами щодо посіву та вирощування рослин коноплі, які упаковано до спец-пакету № 0716793;

-планшет «Apple iPad» білого кольору у чохлі, який упаковано до спец-пакету PSP2162160;

-планшет торгівельної марки «Apple iPad», номер моделі (MK2L3LL/A) серійний номер (TK7JND76F3), сірого кольору у чохлі червоного кольору;

-мобільний телефон марки «iPhone 11» ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з карткою мобільного оператора НОМЕР_3 ;

-мобільний телефон марки «Samsung» ІМЕІ 1: НОМЕР_4 , ІМЕІ 2: НОМЕР_5 , з сім-карткою НОМЕР_6 , які упаковано до спец-пакету № 0716794;

-мобільний телефон марки «iPhone 7» ІМЕІ: НОМЕР_7 , ІМЕІ 2: НОМЕР_8 , з карткою мобільного оператора НОМЕР_9 , який упаковано до спец-пакету № 2598081.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді у частині накладеного арешту на майно ОСОБА_7 : три мобільних телефони (марок: «iPhone 11», «iPhone 7» та «Samsung») та планшет (марки «Apple iPad» сірого кольору у чохлі червоного кольору) скасувати частково. Ухвалити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна ОСОБА_7 відмовити. Вважає, що висновки суду, викладені в ухвалі, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, при винесенні оскаржуваної ухвали, судом істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону. Посилається на те, що зазначені планшет та мобільні телефони не були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберегли на собі його сліди та не містять інших відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час вказаного кримінального провадження. Окрім того, указане майно не є об`єктом кримінально протиправних дій, оскільки, із змісту розділу XIII КК України вбачається, що безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого ч.2 ст.310 КК України, є правовідносини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів. Разом з цим, мобільні телефони та планшет ОСОБА_7 не набуті кримінально протиправним шляхом та не отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Зазначає, що у порушення п.6 ч.2 ст.173 КПК, слідчим суддею не враховано наслідки арешту майна для ОСОБА_7 , а саме той факт, що останній фактично позбавлений усіх наявних у нього засобів зв`язку. Окрім того, поза увагою суду залишилось те, що в ході обшуку від 22.06.2023, проведеного за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , не підтвердився факт посіву або вирощування конопель, оскільки не виявлено їх рослин.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката та власника майна, які просили апеляційну скаргу задовольнити, прокурора який не заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених, ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу №1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу №1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004 року).

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.94, ст.132, ст.173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатись в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведене, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно із п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Відповідно до ч.3 зазначеної статті, у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2,3,4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України вбачається, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, підстави для накладення арешту з іншою метою, окрім тих, що закріплені в ч.2 ст.170 КПК України, чинний кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає.

Частиною 2 ст.173 КПК України передбачено перелік обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про арешт майна, в тому числі, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу, врахуванню підлягає: 1) правова підстава для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, відповідно до вимог ч.2 ст.173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна і можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні.

Крім того, згідно з нормами Глав 10 та 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Як встановлено судом апеляційної інстанції за результатами перевірки матеріалів провадження, ці вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею не дотримано.

У відповідності до матеріалів судового провадження №935/1964/23, 03.05.2023 до відділу поліції №2 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області надійшли матеріали 1 відділу ГВ ЗНД УСБУ в Житомирській області, з яких вбачається, що під час здійснення оперативно-службової діяльності у сфері протидії незаконному обігу наркотичних засобів, у встановленому порядку, отримано інформацію про те, що на території обслуговування відділу поліції №2 ЖРУП, певні особи, під час воєнного стану, здійснюють посів та вирощування рослин коноплі, з метою їх подальшого збуту.

03.05.2023 відомості по даному факту внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000203 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.310 КК України.

У ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_7 за попередньою змовою із ОСОБА_9 та із іншими на даний час невстановленими особами, з метою незаконного посіву і вирощування рослин конопель, методом гідропоніки, та їх подальшого збуту, винайняли в оренду майновий комплекс одного із недіючих сільськогосподарських підприємств, що за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 .

22.06.2023 у період часу з 11 год. 59 хв. по 13 год. 24 хв., на підставі ухвали слідчого судді Коростишівського районного суду Житомирської області від 21.06.2023 проведено обшук, за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , у ході якого виявлено та вилучено: три зошити з рукописними записами щодо посіву та вирощування рослин коноплі, які упаковано до спец-пакету №0716793; планшет «Apple iPad» (ввімкнути який не представилось можливим) білого кольору у чохлі, який упаковано до спец-пакету PSP2162160; планшет торгівельної марки «Apple iPad», номер моделі (MK2L3LL/A) серійний номер (TK7JND76F3), сірого кольору у чохлі червоного кольору, мобільний телефон марки «iPhone 11» ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з карткою мобільного оператора НОМЕР_3 , мобільний телефон марки «Samsung» ІМЕІ 1: НОМЕР_4 , ІМЕІ 2: НОМЕР_5 , з сім-карткою НОМЕР_6 , які упаковано до спец- пакету №0716794; мобільний телефон марки «iPhone 7» ІМЕІ: НОМЕР_7 , ІМЕІ 2: НОМЕР_8 , з карткою мобільного оператора НОМЕР_9 , який упаковано до спец-пакету №2598081 та вилучено до відділу поліції №2 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області в якості речового доказу.

22.06.2023 вилучені речі під час проведення обшуку, у рамках кримінального провадження №0000203 від 03.05.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.310 КК України, визнано речовими доказами.

Під час проведення обшуку присутній ОСОБА_7 вказав, що виявлені три зошити йому не належать, а виявлені та вилучені мобільні телефони і планшети належать йому та він використовував їх за призначенням у власних цілях.

З урахуванням виявленого факту підготовки до незаконного посіву та вирощування рослин коноплі у приміщенні, що за адресою: АДРЕСА_1 , 38, АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , а саме облаштування його відповідним обладнанням, посудом та добривами, з метою повного, всебічного та неупередженого дослідження обставин підготовки та вчинення даного кримінального правопорушення та встановлення всіх причетних до нього осіб, у органу досудового розслідування виникла необхідність у здійсненні детального огляду та дослідження вилучених зошитів із записами, а також проведення огляду та аналізу наявної інформації у вилучених мобільних телефонах та планшетних пристроях.

23.06.2023, відповідно до ст.ст.40, 41, 71 КПК України, до 1 відділу ГВ ЗНД УСБУ в Житомирській області скеровано доручення про проведення слідчих (розшукових) дій.

27.06.2023 на адресу слідчого відділення відділу поліції №2 ЖРУП ГУНП в Житомирській області надійшло повідомлення про те, що Управлінням УСБУ в Житомирській області вживаються заходи щодо аналізу інформації наявної в мобільних терміналах вищезазначених мобільних телефонах, які було виявлено та вилучено 22.06.2023 в холі проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , з метою вилучення відомостей щодо незаконного посіву та вирощування рослин коноплі, а також встановленню кола осіб, які причетні до вчинення вказаного злочину.

Під час проведення досудового розслідування, з огляду на положення ст.ст.98,170,171 КПК України, виникла необхідність в накладенні арешту на вилучені об`єкти, що визнані речовими доказами у рамках кримінального провадження.

Прокурор Коростишівської окружної прокуратури Житомирської області ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді з відповідним клопотанням про арешт майна у вище зазначеному кримінальному провадженні. За результатами розгляду вище зазначеного клопотання прокурора, слідчим суддею постановлена оскаржувана ухвала.

Як встановлено апеляційним судом за результатами апеляційної перевірки матеріалів провадження, клопотання про арешт вищезазначеного майна не відповідає вимогам ст.171 КПК України, що залишилось поза увагою слідчого судді.

Так, формально посилаючись у клопотанні, про наявність підстав, передбачених ст.170 КПК України, для накладення арешту, слідчий, а в подальшому прокурор повинні були зібрати і надати слідчому судді достатні на цьому етапі досудового розслідування докази на підтвердження такого висновку.

Між тим, жодних доказів того, що вилучене майно є носіями відомостей та інформації, яка стосується обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.310 КК України, в матеріалах провадження не міститься. Не приведені такі докази і в клопотанні прокурора, що свідчить про безпідставність вказаних тверджень органу досудового розслідування.

Так, з аналізу змісту матеріалів, долучених до клопотання слідчого вбачається, що до зазначеного процесуального документа, окрім витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч.2 ст.310 КК України, копії ухвали слідчого судді Коростишівського районного суду Житомирської області від 21.06.2023 про надання дозволу на обшук, копії протоколу обшуку від 22.06.2023, постанови про визнання об`єктів речовими доказами від 22.06.2023, рапорту, доручення на проведення слідчих дій, копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та протоколів допитів свідків не долучено жодного доказу на його підтвердження.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що кримінальне провадження №0000203 від 03.05.2023 року, порушено за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.310 КК України.

Однак, в клопотанні прокурора про арешт майна взагалі відсутнє будь-яке зазначення про докази, які б підтверджували об`єктивну сторону кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.310 КК України, а кваліфікація зазначеного кримінального правопорушення за встановленими органом досудового розслідування фактичними обставинами справи на момент подачі клопотання про арешт майна та розгляд його слідчим суддею, була явно необґрунтованою та непідтвердженою, на що слідчий суддя також увагу не звернув.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурором також не було надано доказів на підтвердження обґрунтованості накладення арешту на майно, не надано будь-яких доказів щодо факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.310 КК України.

В матеріалах провадження відсутні дані, що вилучене майно підлягає відповідному експертному дослідженню.

Прокурор в судовому засіданні апеляційного суду зазначив, що вилучене під час обшуку майно на яке судом накладено арешт на даний час не має доказового значення в кримінальному провадженні, а тому процесуальна потреба в такому арешті відсутня.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що стороною обвинувачення не доведено правову підставу та мету для накладення арешту на майно, передбачені п.1 ч.2 ст.170 КПК України, як і не доведено, що потреби досудового розслідування в конкретному вищевказаному кримінальному провадженні на теперішній час виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи осіб, про який йдеться в клопотанні.

В свою чергу, розглядаючи клопотання про арешт майна слідчий суддя мав ретельно перевірити чи слідчий та прокурор, зібрали вагомі докази, які дають право на втручання у права відповідних власників володіти своїм майном, а саме арештовувати майно ОСОБА_7 з метою забезпечення кримінального провадження. Однак, пославшись в ухвалі на необхідність задоволення клопотання прокурора про арешт майна, слідчий суддя у судовому рішенні, окрім наведення змісту процесуальних норм КПК України не зазначив, яких висновків він дійшов за результатами розгляду клопотання і не навів мотиви на обґрунтування такого рішення.

Поза увагою суду залишилось, що в матеріалах провадження відсутні дані на підтвердження факту посіву або вирощування конопель. На думку апеляційного суду, неефективність досудового розслідування не може бути визнано підставою, яка обґрунтовує необхідність в арешті майна, за встановлених обставин. Заходи забезпечення кримінального провадження (зокрема у вигляді накладення арешту на майно) не можуть передувати встановленню факту події кримінального правопорушення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що відповідно до ст.132 КПК України, прокурором не надано достатніх і належних доказів тих обставин, на які орган досудового розслідування вказує у клопотанні про арешт майна, а слідчий суддя, відповідно до положень ст.94 КПК України, належним чином не оцінив їх з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Згідно із ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги зі змінами представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому ухвала слідчого судді Коростишівського районного суду Житомирської області від 05.07.2023 в частині накладення арешту на комп`ютерну техніку та мобільні телефони, є незаконною та підлягає скасуванню з постановленням апеляційним судом нової ухвали, якою в цій частині необхідно відмовити прокурору в задоволенні клопотання.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу зі змінами представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Коростишівського районного суду Житомирської області від 05.07.2023, в частині накладення арешту на: планшет «Apple iPad» білого кольору у чохлі, який упаковано до спец-пакету PSP2162160; планшет торгівельної марки «Apple iPad», номер моделі (MK2L3LL/A) серійний номер (TK7JND76F3), сірого кольору у чохлі червоного кольору; мобільний телефон марки «iPhone 11» ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з карткою мобільного оператора НОМЕР_3 ; мобільний телефон марки «Samsung» ІМЕІ 1: НОМЕР_4 , ІМЕІ 2: НОМЕР_5 , з сім-карткою НОМЕР_6 , які упаковано до спец-пакету № 0716794; мобільний телефон марки «iPhone 7» ІМЕІ: НОМЕР_7 , ІМЕІ 2: НОМЕР_8 , з карткою мобільного оператора НОМЕР_9 , який упаковано до спец-пакету № 2598081, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_6 , про арешт майна, у кримінальному провадженні №0000203 внесеному до ЄРДР 03.05.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.310 КК України, а саме в частині: планшет «Apple iPad» білого кольору у чохлі, який упаковано до спец-пакету PSP2162160; планшет торгівельної марки «Apple iPad», номер моделі (MK2L3LL/A) серійний номер (TK7JND76F3), сірого кольору у чохлі червоного кольору; мобільний телефон марки «iPhone 11» ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з карткою мобільного оператора НОМЕР_3 ; мобільний телефон марки «Samsung» ІМЕІ 1: НОМЕР_4 , ІМЕІ 2: НОМЕР_5 , з сім-карткою НОМЕР_6 , які упаковано до спец-пакету № 0716794; мобільний телефон марки «iPhone 7» ІМЕІ: НОМЕР_7 , ІМЕІ 2: НОМЕР_8 , з карткою мобільного оператора НОМЕР_9 , який упаковано до спец-пакету № 2598081, відмовити.

В решті ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :