Справа № 932/5322/23
Провадження № 1-кс/932/2560/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2023 року м. Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у приміщенні суду в м. Дніпро клопотання слідчого СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_4 в межах кримінального провадження № 0000122 від 08.11.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:

До Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшло вищевказане клопотання, яке обґрунтовано тим, що у провадженні СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000122 від 08.11.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 07.11.2022 року до Центральної окружної прокуратури міста Дніпра надійшли матеріали за заявою АТ КБ «Приватбанк» за фактом несанкціонованого втручання групою осіб в роботу акаутнтів Ітернет банкінгу клієнтів АТ КБ «Приватбанк» для подальшого викрадання шахрайським шляхом коштів клієнтів банку за допомогою незаконних операцій фішингових посилань та подальшого переведення коштів у готівку.

Допитаний в якості потерпілого представника АТ КБ «Приватбанк». який показав, що співробітниками напрямку Служба Безпеки банку встановлено шахрайську схему монетизації грошових коштів викрадених за допомогою фішингових посилань за допомогою віртуального POS-терміналу. Так у вересні 2022 року до банку звернулось 8 клієнтів котрі стали жертвами шахраїв, скористувавшись фішинговими посиланнями які надійшли їм в месенджерах. Переглядом фотоматеріалів встановлено, що карткою користується не власник картки. а група третіх осіб. які використовують інші картки які їм не належать. а саме до вказаної групи відносяться у т.ч. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В подальшому слідчим за погодженням з прокурором звернувся до суду з метою отримання дозволу на проведення обіуку за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від ОСОБА_6 від 07 червня 2023 року, частково задоволено клопотання слідчого та надано дозвіл на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

В ході проведення обшуку було виявлено та вилучено: грошові кошти у сумі 19230 грн., грошові кошти у сумі 235 доларів США, грошові конти у сумі 20 євро, мобільний телефон марки «Iphone», у чохлі білого кольору; золотий злиток вагою 1 г., серійний номер НОМЕР_1 , Ноутбук марки «Самсунг», серійний номер - НОМЕР_2 ; Банківські картки з номерами № НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 .

Відомості про кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР за № 0000122 від 08.11.2022, з правовою кваліфікацією за ч. 3 ст. 190 КК України.

28.06.2023 року вище перелічене майно визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження.

Як зазначає слідчий у клопотанні, вилучене майно відповідає критеріям, переліченим у ст. 98 КПК України, тобто є речовим доказом та може містити відомості про обставини вчинення даного кримінального правопорушення, має істотне значення для встановлення важливих обставин, які підлягають доказуванню по кримінальному провадженню.

З наведених підстав, сторона обвинувачення просить накласти арешт на наступне майно: грошові кошти у сумі 19230 грн., грошові кошти у сумі 235 доларів США, грошові конти у сумі 20 євро, мобільний телефон марки «iPhone», у чохлі білого кольору; золотий злиток вагою 1 г., серійний номер НОМЕР_1 , Ноутбук марки «Самсунг», серійний номер - НОМЕР_2 ; Банківські картки з номерами № НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 .

В судове засідання слідчий не з`явився. Подав заяву про розгляд клопотання у його відсутність.

Власник майна в судове засідання не з`явився. Представником власника майна подано клопотання, в якому просив відмовити у задоволенні клопотання слідчого, повернути майно власнику, та провести судове засідання у відсутність власника та його представника.

Вважаю можливим розглянути клопотання у відсутність слідчого та власника майна.

Вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього докази, слідчий суддя приходить до такого висновку.

У відповідності до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 131 КПК України, передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Метою арешту, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України є забезпечення:

1)збереження речових доказів;

2)спеціальної конфіскації;

3)конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4)відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Згідно з положеннями ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Частиною 1 статті 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту або обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

З наданих слідчому судді матеріалів убачається, що слідчим відділом Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000122 від 08.11.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що групою невстановлених осіб в м. Дніпро розроблена шахрайська схема, яка полягає у незаконному заволодінні персональними даними низки осіб за допомогою фішингових посилань. В подальшому невстановлені особи заволоділи грошовими коштами громадян, які монетизували за допомогою віртуального POS-терміналу. Так у вересні 2022 року до АТ КБ «Приватбанк» звернулось 8 клієнтів, котрі стали жертвами шахраїв, скористувавшись фішинговими посиланнями які надійшли їм в месенджерах. Переглядом фотоматеріалів встановлено. що карткою користується не власник картки, а група третіх осіб, які використовують інші картки які їм не належать, а саме до вказаної групи відносяться у т.ч. ОСОБА_7 . 23.11.1992.

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_6 від 07 червня 2023 року надано дозвіл на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 з метою відшукання та вилучення комп`ютерів та їх компонентів, обладнання, яке працює з комп`ютерами, електронних носії інформації, банківських карток, чорнових записів, мобільних телефонів, sim карток мобільних операторів.

В ході проведення обшуку виявлено та вилучено грошові кошти у сумі 19230 грн., грошові кошти у сумі 235 доларів США, грошові конти у сумі 20 євро, мобільний телефон марки «iPhone», у чохлі білого кольору; золотий злиток вагою 1 г., серійний номер НОМЕР_1 , Ноутбук марки «Самсунг», серійний номер - НОМЕР_2 ; Банківські картки з номерами № НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 .

Правова кваліфікація даної події злочин, передбачений ч. 3 ст. 190 КК України.

Постановою слідчого СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області від 28.06.2023, вище перелічене майно визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження.

Згідно з ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

Вирішуючи клопотання слідчого про накладення арешту на майно, в порядку ст. ст.170-173 КПК України, для ухвалення законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна чи відмови в задоволенні такого клопотання про арешт майна. Вказане рішення має бути вмотивованим.

Так, частиною третьою ст. 190 КК України передбачена кримінальна відповідальність за шахрайство, вчинене у великих розмірах, або шахрайство, вчинене з використанням електронно-обчислювальної техніки шляхом проведення незаконних операцій.

Частиною 7 ст. 236 КПК України передбачено, що при обшуку слідчий має право оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. При цьому вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Положення цієї норми чітко вирішують питання статусу вилученого майна, яке не було зазначено в ухвалі слідчого судді про проведення обшуку, - його вважають тимчасово вилученим майном. Із цього випливають такі висновки: відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 171 КПК України слідчий, прокурор має звернутися до слідчого судді з клопотанням про арешт такого майна протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернено особі, у якої його було вилучено.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого є сукупність підстав чи розумних підозр уважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації в підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Пунктом 9 ч.1 ст. 7 КПК України визначено, що кримінальне провадження повинне відповідати таким засадам як: «недоторканність права власності». Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Разом з тим, слідчий суддя при вирішенні даної скарги, враховує, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Така позиція узгоджується із частиною 5 статті 9 КПК України, відповідно до якої кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У справі "Смирнов проти України" було висловлено правову позицію про те, що під час вирішення питання щодо можливості утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом і правомірною метою, а з іншого - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою в кожному випадку має бути очевидна істотна причина. Європейський суд з прав людини у справі "Свіргунець проти України" зазначив, що будь-яке втручання в мирне володіння майном має супроводжуватися процесуальними гарантіями, які надають відповідній фізичній чи юридичній особі обґрунтовану можливість звернутися зі своєю справою до компетентних органів державної влади для ефективного оскарження заходів, які становлять втручання у права, гарантовані цим положенням. Під час оцінки дотримання цієї умови необхідно здійснити комплексний розгляд відповідних судових та адміністративних процедур

Як видно з матеріалів клопотання, слідчим СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області було проведено обшук квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому слідчим суддею в ухвалі не надавався дозвіл на вилучення грошових коштів, незалежно від їх походження, тож вилучення грошових коштів проведено слідчим всупереч встановленій процедурі, без отримання дозволу слідчого судді на відшукання та вилучення такого майна. З цієї підстави вилучення грошових коштів слід визнати неправомірним та повернути це майно власнику. Тобто в цій частині клопотання слідчого задоволенню не підлягає.

В частині накладення арешту на мобільний телефон марки «iPhone», у чохлі білого кольору; золотий злиток вагою 1 г., серійний номер НОМЕР_1 , ноутбук марки «Самсунг», серійний номер - НОМЕР_2 ; Банківські картки з номерами № НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , слід зазначити таке.

За загальним правилом, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Для висновку про причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, сторона обвинувачення повинна навести переконливі дані, зокрема, довести наявність обґрунтованої підозри. Проте з матеріалів клопотання не встановлено, що особа, в якої було вилучено це майно, має статус підозрюваного у даному кримінальному провадженні. Будь-яких матеріалів про причетність ОСОБА_8 або інших осіб до скоєння даного кримінального правопорушення, в матеріалах клопотання немає.

За протоколом обшуку, вилучення майна проведено у ОСОБА_8 , проте в ухвалі слідчого судді про дозвіл на проведення обшуку фігурують інші особи. З поданого клопотання та приєднаних матеріалів, не вдається можливим встановити, хто така ОСОБА_8 , яке має відношення до скоєного кримінального правопорушення, та чи можуть речі та предмети, вилучені у неї, бути визнані речовими доказами.

Крім того, з матеріалів клопотання видно лише те, що слідчим було вилучено невизначене майно, проте належність цього майна та будь-яке доказове значення для кримінального провадження, не доведено. Так, мобільні телефони та банківські картки є особистим приватним майном. Власник цього майна не вказаний. Вилучення такого невизначеного майна без легітимної мети забороняється. Слідчий суддя не може на даному етапі досудового розслідування встановити, чи має це майно ознаки речових доказів, та чи може містити інформацію, яка має істотне значення для досудового розслідування, оскільки слідчим ці обставини не доведені. Це вказує на необґрунтованість клопотання. Формальне накладення арешту на майно, без встановлення власника, без перевірки статусу цього майна, як такого, що є речовим доказом та має значення для досудового розслідування, не допускається.

Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України клопотання про арешт майна повинно містити, серед іншого, документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Таким чином, приходжу до висновку про необґрунтованість клопотання та його передчасність.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, п.п. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", п.п. 69 і 73,). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Отже, втручання у право на мирне володіння майном допускається лише в інтересах суспільства та для захисту основоположних прав та свобод людини, проте в даному випадку стороною обвинувачення не доведено необхідність такого втручання та досягнення завдань кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Таким чином, слід дійти висновку, що у задоволенні клопотання сторони обвинувачення слід відмовити, а вилучене майно підлягає поверненню особі, у якої його було вилучено, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 171 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 7, 98, 131, 170-173, 372, 376, 395 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській ОСОБА_3 , погодженого прокурором Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_4 по кримінальному провадженню № 0000122 від 08.11.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, про арешт майна, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Ігор КОНДРАШОВ