Справа № 346/161/23
Провадження № 11-кп/4808/165/23
Категорія ч.2 ст.121 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 січня 2023 року про відмову в задоволенні подання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 січня 2023 року відмовлено в задоволенні спільного подання начальника ДУ «Коломийська виправна колонія ( № 41)» ОСОБА_9 та голови спостережної комісії Коломийської районної державної адміністрації ОСОБА_10 про заміну покарання більш м`яким щодо засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше судимому 02.04.2008 року Київським районним судом м. Одеса за ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 121, ч.2, 3 ст. 185 КК України, на підставі ст.70 КК України остаточне покарання визначено у виді позбавлення волі на строк 8 років; засудженого 20.08.2019 року Солом`янським районним судом м. Києва за ч.2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Не погоджуючись із даною ухвалою ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 16.01.2023 року та застосувати до нього ст.82 КК України, в чому йому судом безпідставно та необґрунтовано було відмовлено. В обґрунтування апеляційний вимог апелянт наголошує на тому, що весь період відбування покарання у різних виправних колоніях він характеризується позитивно, стягнень немає, працює у виправній колонії №82, за що отримав одне заохочення. З 16.04.2022 року, перебуваючи у виправній колонії №41 порушень не отримував та працевлаштований робітником оплетання металевого каркасу меблів та офіційно отримує заробітну плату за виконану роботу, що сплачує податок, про що вказано в його особовій справі. Вважає, що суд безпідставно відмовив у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким. Зазначив, що бажає бути присутнім при розгляді поданої ним апеляційної скарги в режимі відео конференції.

Під час апеляційного розгляду:

- засуджений ОСОБА_8 подану апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити. Вважає, що сукупність наявних даних дозволяла суду прийти до висновку, що він став на шлях виправлення. Стверджував, що на даний час він отримав ще одне заохочення, що свідчить про те, що він дійсно став на шлях виправлення та невідбута частина покарання у виді тримання під вартою може бути йому замінена більш м`яким покаранням;

- прокурор заперечив проти задоволення апеляційних вимог, зазначивши, що вони не ґрунтуються на вимогах закону.

Заслухавши доповідача, позицію учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно зі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

За змістом ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким є можливою за наявності наступних умов: відбування покарання лише у виді позбавлення чи обмеження волі; наявність певної, визначеної ч. 4 ст. 82 КК України, частини фактично відбутого покарання; наявність даних, які указують на те, що засуджений став на шлях виправлення.

Відповідні роз`яснення містяться у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26 квітня 2002 року, де зазначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна не відбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття рішення про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.

Суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи, обґрунтовано дійшов висновку, що засуджений своєю поведінкою і ставленням до праці не довів, що він став на шлях виправлення.

Як слідує з матеріалів справи, засуджений ОСОБА_8 з 16.04.2022 року відбуває покарання в Державній установі «Коломийська виправна колонія (№41)» згідно з вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 20.08.2019 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років. На час розгляду вказаного подання відбув більше 1/2 призначеного судом строку покарання.

Згідно з наявною у матеріалах справи характеристикою на засудженого ОСОБА_8 (а.с.12) та 15.12.2022 року (а.с.2) вбачається, що останній в місцях позбавлення волі перебуває з 01.06.2019 року, раніше судимий. Під час тримання в ДУ «Київський слідчий ізолятор» характеризувався посередньо, на основному виробництві установи не працював, участі в суспільно-корисній праці не приймав, режиму утримання не порушував, заохочень та стягнень не мав. З 09.11.2019 року утримувався в ДУ «Дніпропетровська виправна колонія ( №4)», де характеризувався посередньо, на основному виробництві установи не працював, участі в суспільно-корисній праці не приймав, заохочень не мав, режиму утримання не порушував, стягнення не накладалися. З 13.12.2019 року відбував покарання в ДУ "Селидівська виправна колонія (№82)", за час відбування якого характеризувався посередньо, на основному виробництві установи не працював, оскільки не бажав працювати, участі в суспільно-корисній праці, роботах з благоустрою відділення або установи не приймав, заохочень та стягнень не мав, режим утримання не порушував. Дотримувався правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, з метою встановлення з ним неслужбових взаємовідносин, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставився не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Не приділяв уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду. Безвідповідально ставився до виконання робіт з благоустрою установи, не вбачав суспільної необхідності у їх виконанні. Відповідно до ст.123 КВК України приймав участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Подолання алкогольної залежності». Оголошено 2 заохочення. Згідно з ч. 14 ст.134 КВК дисциплінарних стягнень не має. З 16.04.2022 року відбуває покарання в ДУ «Коломийська виправна колонія (№41)», за час відбування якого не допускав порушення встановленого порядку відбування покарання, заходи стягнення не застосовувались, працевлаштований робітником з обплетення металевого каркасу меблів штучним ротангом, залучається до виконання робіт по благоустрою місць позбавлення волі, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених, до роботи відносить добросовісно, оголошено 1 заохочення. На заходи виховного впливу реагує добре, робить позитивні висновки, у відношенні до представників адміністрації колонії завжди тактовний і ввічливий, санітарно-гігієнічних норм дотримується. Зовнішній вигляд охайний, у взаємовідносинах із засудженими не конфліктний, віддає перевагу спілкуванню із засудженими позитивної спрямованості. Зазначено, що засуджений приймає участь у програмі «Підтримка родинних зв`язків» , за характером спокійний, врівноважений, відвертий, підтримує спілкування із родичами.

08.10.2021 року засіданням комісії йому відмовлено у застосуванні ст. 101 КВК України (а.с. 2, арк. особ. справи № 31).

Так, згідно з довідкою про заохочення та стягнення засудженого ОСОБА_8 останньому оголошено 11.10.2021 року та 11.01.2022 року по 1 заохоченню - подяка (за зразкову поведінку та активну участь у роботах з благоустрою місць позбавлення волі), а також 04.07.2022 року - подяка (за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки) за весь період відбування покарання (а.с.3). Крім того, засудженому оголошувалася догана за зберігання заборонених предметів (23.02.2022 року) згідно з витягом з рішення комісії № 60 від 25.02.2022 року(а.с.13). Згідно з ч. 14 ст. 134 КВК України дисциплінарних стягнень не має (04.07.2022 року достроково зняте раніше накладене стягнення (а.с. 3, арк. особ. справи № 43, 44, 70 )).

Згідно з даними довідки № 373 про працевикористання засудженого ОСОБА_8 за період з квітня 2022 року по жовтень 2022 року у відповідній графі (з квітня по вересень 2022 року) відсутні будь-які дані, що стосуються його працевлаштування; в жовтні 2022 року він працював та отримував заробітну плату (а.с. 6), однак, зі змісту характеристики, залучався до виконання робіт по благоустрою установи виконання покарань, а також поліпшення житлово-побутових умов, що не може свідчити про належне доведення того, що він став на шлях виправлення.

Суд при ухваленні рішенні звернув увагу на те, що 08.10.2021 року засіданням комісії Державної установи «Селидівська виправна колонія» (№82)» відмовлено засудженому ОСОБА_8 у застосуванні ст.101 КВК України як такому, що не стає на шлях виправлення (арк. особ. справи № 29).

Сукупність вказаних даних була взята до уваги судом першої інстанції, їм було надано належну оцінку.

Зокрема, судом зазначено, що суд дійшов висновку про наявність лише формально-юридичних підстав для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким і відсутність в повному обсязі оціночних підстав для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням засудженому ОСОБА_8 .

Крім того, при вирішенні даного питання судом враховані положення постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.02.2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» в якій передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким - того, що засуджений став на шлях виправлення.

Судом зазначено, що застосування заходів заохочення полягає в тому, що основною підставою для прийняття рішення про їх застосування повинна бути об`єктивна оцінка всієї правомірної поведінки засудженого під час відбування покарання.

Суд звертає увагу на те, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є його обов`язком відповідно до ст. 9 КВК України.

Прийняття рішення про заміну покарання більш м`яким не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Суд вказав на те, що під час розгляду подання не наведено конкретних переконливих даних про те, що процес виправлення засудженого досягнув тієї стадії, на якій відбування призначеного покарання перестає бути доцільним і його подальше виправлення можливе в умовах перебування на волі.

Таким чином, проаналізувавши зміст наведених документів, суд дійшов висновку про відсутність доказів того, що засуджений став на шлях виправлення, а тому відсутні законні підстави для застосування ст.82 КК України та задоволення подання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

При вирішанні питання щодо наявності правових підстав для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, колегія суддів враховує, що відповідно до ч.3 ст.82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків у період відбування покарання засвідчила успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні засудженим вимог режиму, його участі в самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вимог адміністрації установи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні засуджених.

Відповідно до ч.2 ст.67, ч.2 ст.103 КВК України встановлено, що засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Таким чином, висновок суду про те, що засуджений став на шлях виправлення повинен ґрунтуватись на сукупності різних обставин, які вказують на певні позитивні зміни, які відбуваються в особистості засудженого та свідчать про те, що він істотно знизив ризик повторного вчинення правопорушення, перестав бути суспільно небезпечним та схвалює правові норми і підкоряється їм, тому що внутрішньо приймає їх зміст.

Колегія суддів вважає, що серед вищевказаних обставин безумовно необхідно враховувати поведінку засудженого та його відношення до праці.

Зі змісту доводів прокурора вбачається, що при вирішанні питання про те, що засуджений став на шлях виправлення необхідно враховувати, що під час відбування покарання на засудженого ОСОБА_8 25.02.2022 року накладено стягнення (а.с.14), але в подальшому отримав три заходи заохочення за виконання покладених обов`язків та додержання поведінки, встановлених КВК та Правилами внутрішнього розпорядку колонії, за активну участь у роботах з благоустрою місць позбавлення волі та дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці у 2 кварталі 2022 року (а.с.3). Звертає увагу на те, що вищевказані заохочення отримані засудженим за виконання обов`язків, які засуджений повинен виконувати відповідно до вимог КВК та Правил внутрішнього розпорядку.

Засуджений ОСОБА_8 не заперечує факт накладення на нього стягнення, однак звертає увагу на те, що в нього наявні три заохочення протягом з 2021 - 2022 роки.

Разом з тим, питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким повинно бути вирішено з врахуванням даних про поведінку засудженого і ставлення його до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 п. 13 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» визначено, що матеріали про умовно-дострокове звільнення, повинні містити характеристику, що відображає процес виправлення засудженого та стосується всього періоду відбування ним покарання, дані про попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

Колегія суддів звертає увагу на те, що зі змісту характеристики на засудженого ОСОБА_8 вбачається, що 08.10.2021 року засіданням комісії йому відмовлено у застосуванні ст. 101 КВК України (а.с. 2, арк. особ. справи № 31).

Колегія суддів звертає увагу на те, що подання начальника ДУ «Коломийська виправна колонія ( № 41)» та голови спостережної комісії Коломийської районної державної адміністрації про заміну покарання більш м`яким щодо засудженого ОСОБА_8 подано 15.12.2022 року через 1 рік 2 місяця після рішення комісії, яким було встановлено, що засуджений не став на шлях виправлення. При цьому, матеріали провадження не містять даних, які свідчать що за цей період часу засуджений своєї поведінкою та ставленням до праці зміг довести, що став на шлях виправлення.

Зокрема, колегія суддів враховує, що засуджені до позбавлення волі працюють у місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією установи. Засуджені залучаються до суспільно корисної праці з урахуванням наявних виробничих потужностей залежно від статі, віку, працездатності, стану здоров`я, спеціальності.

Засуджені до позбавлення волі залучаються до робіт з благоустрою установ, слідчих ізоляторів і прилеглих до них територій, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених або до допоміжних робіт із забезпечення установ та слідчих ізоляторів продовольством. До цих робіт засуджені залучаються в порядку черговості в неробочий час і не більш як на дві години на день.

Під сумлінним ставленням до праці необхідно розуміти добропорядне, відповідальне та чесне ставлення до покладених на особу трудових обов`язків; працьовитість, додержання правил трудового розпорядку, вимог трудового законодавства, правил охорони праці та техніки безпеки; бережливе використання певного обладнання, інструментів, матеріалів тощо.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що залучення засудженого до виконання робіт з благоустрою та поліпшення житлово-побутових умов, які не перевищують дві години на день, не свідчить про стійке сумлінне ставлення засудженого до праці та не вказує на те, що зусилля засудженого стати на шлях виправлення свідчать про необхідність заміни невідбутого покарання у виді позбавлення волі іншим більш м`яким покаранням, яке буде більшою мірою відповідати його меті та буде сприяти перевихованню засудженого, дозволить йому успішно інтегруватися в суспільство та стати для нього корисним, відшкодувати шкоду заподіяну потерпілим та запобігти можливості вчинити нові правопорушення.

Колегія суддів, враховуючи поведінку засудженого ОСОБА_8 та його ставлення до праці у сукупності з іншими даними, які характеризують засудженого протягом строку відбування ним покарання, вважає, що відсутні достатні дані, які свідчать про наявність достатніх правових підстав для заміни невідбутого покарання більш м`яким.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які б тягнули за собою скасування чи зміну рішення суду, апеляційним переглядом не встановлено.

Ураховуючи вищезазначене, оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, а тому підстав для задоволення апеляційних вимог засудженого не вбачається.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 січня 2023 року щодо ОСОБА_8 про відмову в задоволенні подання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5