У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2023 року Черкаський районний суд Черкаської області

у складі головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисників: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

обвинувачених: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Черкаси в режимі відеконференції об`єднане кримінальне провадження № 0000183 та № 0000296 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 191 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 5 ст. 191 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 191 КК Українии,

в с т а н о в и в :

Суть питання, що вирішується судом.

У Черкаському районному суді Черкаської області перебуває на розгляді об`єднане кримінальне провадження № 0000183 та № 0000296 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 191 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 5 ст. 191 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 191 КК України.

У судовому засіданні захисники ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 заявили клопотання про закриття даного кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки обвинувальні акти щодо ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 , ОСОБА_9 були направлений прокурором до суду поза межами строків досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Позиція сторін.

Клопотання мотивовані тим, що Головним слідчим управлінням ГУНП в Черкаській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000296 від 17 серпня 2017 року за фактом замаху на привласнення чужого майна.

ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 5 ст. 191 КК України - 23 червня 2018 року.

ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 191 КК України 26 червня 2018 року.

ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 191 КК України 14 серпня 2018 року.

Постановою слідчого від 20.08.2018 року виділено з провадження № 0000296 в окреме провадження матеріали досудового розслідування щодо ОСОБА_7 та внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000183 виключно щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 191 КК України.

По вказаних кримінальних провадженнях строк досудового розслідування не продовжувався.

Згідно позиції захисту, строк досудового розслідування відносно ОСОБА_8 мав закінчитися 26.08.2018 року, оскільки про завершення досудового розслідування ОСОБА_8 та його захисника було повідомлено 23.08.2018 року. До завершення досудового розслідування залишилося 3 дні. З матеріалами справи підозрюваний ОСОБА_8 та його захисник ознайомилися протягом 20.08.2018 року 23.08.18 року. Отже в період до 29.08.2018 року сторона обвинувачення мала направити до суду обвинувальний акт, разом з тим обвинувальний акт було затверджено лише 30.08.2018 року, а до суду направлено 31 серпня 2018 року. Тобто і затвердження обвинувального акту, і його направлення до суду відбулося поза строками досудового розслідування.

Що стосується ОСОБА_9 , захист зазначає, що строк досудового розслідування відносно останнього мав закінчитися 26.08.2018 року. Про завершення досудового розслідування ОСОБА_9 та його захисника було повідомлено 26.08.2018 року. З матеріалами справи підозрюваний ОСОБА_9 та його захисник ознайомилися протягом 22.08.18 року. Отже 26.08.2018 року сторона обвинувачення мала направити до суду обвинувальний акт, разом з тим обвинувальний акт було затверджено лише 30.08.2018 року, а до суду направлено 31 серпня 2018 року. Тобто і затвердження обвинувального акту, і його направлення до суду відбулося поза строками досудового розслідування.

ОСОБА_7 повідомлено про підозру 14.08.2018 року. Постановою слідчого від 20.08.2018 року виділено з провадження № 0000296 в окреме провадження матеріали досудового розслідування щодо ОСОБА_7 та внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000183 в цей же день дане кримінальне провадження було зупинено. Строк досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0000296 розпочався 23.06.2018 року (з моменту вручення підозри ОСОБА_8 ) і мав бути закінчений у 2-х місячний термін. Тобто станом на 20.08.2018 року до закінчення строку досудового розслідування залишалося 3 дні. Разом з тим, кримінальне провадження було віднослено 21.12.2018 року, з матеріалами кримінального провадження ОСОБА_7 та його захисник ознайомилися 29.12.2018 року, а тому в період до 01.01.2019 року сторона обвинувачення мала направити до суду обвинувальний акт, разом з тим обвинувальний акт було затверджено лише 15.01.2019 року, а до суду направлено 17.01.2019 року. Тобто і затвердження обвинувального акту, і його направлення до суду відбулося поза строками досудового розслідування.

Крім того, сторона захисту посилається на практику Верховного Суду, з якої вбачається, що самого по собі факту внесення відомостей до ЄРДР до 15 березня 2018 року недостатньо для висновку про неможливість закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України. В постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 16.02.2022 у справі № 725/5513/19 зазначено, що: посилання прокурора про те, що судами не було надано належної оцінки тій обставині, що законодавчі зміни, якими доповнено ч. 1 ст. 284 КПК України пунктом «10» введені в дію з 15 березня 2018 року, а тому вказані положення закону не можуть застосовуватись до кримінального провадження №0000076, відомості про яке були внесені до ЄРДР 14 лютого 2018 року, тобто до введення в дію цих змін, не є обґрунтованими, оскільки ч. 1 ст. 5 КПК України передбачає, що процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент прийняття такого рішення.

Обвинувачені підтримали клопотання захисників у повному обсязі.

Прокурор пояснив суду, що вказані стороною захисту обставини дійсно мають місце, разом з тим зазначив, що на час направлення обвинувальних актів до суду, судова практика не була усталеною, а тому на вказані захистом обставини увага не зверталася.

Мотиви суду.

Суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників судового провадження, зауважує, що правовий інститут строку досудового розслідування у 2018 році зазнав суттєвих змін у частині законодавчого регулювання його обчислення, продовження та наслідків спливу цього строку. А тому, оцінюючи доводи сторони захисту, слід проаналізувати хронологію цих змін з метою визначення норм права, які підлягають застосуванню у цьому кримінальному провадженні та роль позицій суду касаційної інстанції для судової практики в ключі положень п. 4 параграфу 2 «Прикінцеві положення» розділу 4 Закону № 2147-VIII п.п. 11-27, 45 п. 7 параграфу 1 розділу 4 щодо дії в часі.

Слід зазначити, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження (стаття 7 КПК Кодексу).

Застосування належної правової процедури є одним із завдань кримінального провадження (стаття 2 КПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до частин 5, 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно з висновками Конституційного Суду України щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладених у Рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012) принцип незворотності дії нормативно-правового акту у часі означає, що до подій, фактів, які настали або мали місце під час дії тих чи інших норм, застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (рішення КСУ від 09.02.1999 року № 1-рп/99). Щодо кримінального процесуального кодексу цей принцип треба розуміти таким чином, що застосування кримінального процесуального закону (тієї чи іншої редакції конкретної норми КПК України) здійснюється, виходячи з часу проведення процесуальної дії, прийняття процесуального рішення.

Приписи закону, яким до КПК України внесені зміни, із набранням чинності є нормами кримінального процесуального закону, а отже, мають віддзеркалювати своїм змістом загальні положення і засади цього закону і застосовуватись у тій частині, яка узгоджується із ними, оскільки вони є невід`ємною складовою системи кримінальних процесуальних гарантій (способів і засобів забезпечення здійснення правосуддя), що по суті включає в себе можливість реалізації прав та обов`язків усіма суб`єктами кримінального процесу для досягнення його мети та ефективного вирішення завдань кримінального провадження.

Порядок і підстави проведення процесуальної дії і прийняття процесуального рішення визначаються положеннями КПК України, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення (стаття 5 КПК України), а не датою внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР. Разом із цим загальні положення КПК України не містять підґрунть до встановлення всупереч приписам ст. 5 КПК України окремих правових режимів щодо вирішення питання про продовження строків досудового розслідування, якщо такі відносини виникли з моменту введення в дію Закону України № 2147.

Вище наведеним підтверджується, що положення пункту 4 параграфа 2 «Прикінцевих положень» розділу 4 Закону України № 2147-VІІІ, зокрема щодо здійснення судового контролю за продовженням строку досудового розслідування, підлягають застосуванню з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 58 Конституції України, статей 5, 8, 9 КПК України.

Одночасно із цим, слід зазначити що пунктом 4 параграфа 2 Прикінцевих положень розділу 4 Закону України № 2147-VІІІ встановлено, що підпункти 11-27, 45 пункту 7 § 1 розділу 4, вводяться в дію через три місяці після набрання чинності цим Законом, не мають зворотної дії в часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення, внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань після введення в дію цих змін (тобто з 16 березня 2018 року).

Положення статей 217, 219 КПК України не спростовують обґрунтованості таких тверджень.

За приписами частини 7 статті 217 КПК України днем початку досудового розслідування у провадженні, виділеному в окреме провадження, є день, коли було розпочато розслідування, з якого виділено окремі матеріали, а у провадженні, в якому об`єднані матеріали кількох досудових розслідувань, день початку розслідування того провадження, яке розпочалося раніше (у редакції Закону України № 2147-VІІІ).

Отже, кримінальні процесуальні норми, викладені у статтях 217, 219 КПК України, визначають день початку здійснення досудового розслідування об`єднаних і виділених проваджень і особливості обрахування загального строку досудового розслідування таких проваджень. Натомість, жодних приписів щодо порядку вирішення питання про продовження строків досудового розслідування в таких провадженнях, відмінних від загальних положень і приписів статті 294 КПК, вказані вище норми не містять.

Таким чином єдина комплексна система процесуальних норм, принципів, правових засобів і правових гарантій, що дозволяють забезпечити максимально сприятливу реалізацію інтересів суб`єктів кримінального провадження та, як результат, реалізацію завдань самого кримінального провадження, свідчить про необхідність застосування положень щодо продовження строків досудового розслідування слідчим суддею в об`єднаних провадженнях у межах повноважень, визначених положеннями Закону України № 2147-VІІІ, якщо відповідні кримінальні процесуальні відносини щодо продовження процесуальних строків виникли після введення в дію цього Закону.

Отже незастосування положень Закону України № 2147-VІІІ у справах, де відомості про кримінальне правопорушення внесені в ЄРДР після введення в дію відповідних змін, а також у тих випадках, коли вказані провадження об`єднані із тими, де відомості про кримінальне правопорушення внесені в ЄРДР до 16 березня 2018 року, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону через недотримання встановленої законом форми здійснення судового контролю за вирішенням питання про продовження строків досудового розслідування.

Судова практика застосування приписів пункту 10 частини 1 статті 284 КПК України є усталеною у діяльності судів, зокрема, це питання неодноразово було предметом дослідження і Верховного Суду.

Так, при розгляді клопотання про закриття кримінального провадження, в контексті застосування норми права пункту 10 частини 1 статті 284 КПК України, в цьому кримінальному провадженні, яке складається з двох кримінальних проваджень, відомості про яке внесені як до, так і після набрання чинності Законом України № 2147-VІІІ, суд враховує правові висновки Верховного Суду щодо застосування норми права пункту 10 частини 1 статті 284 КПК України, закріплені в постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 16.02.2022 у справі № 725/5513/19.

У вказаному рішенні зазначено, що: посилання прокурора про те, що судами не було надано належної оцінки тій обставині, що законодавчі зміни, якими доповнено ч. 1 ст. 284 КПК України пунктом «10» введені в дію з 15 березня 2018 року, а тому вказані положення закону не можуть застосовуватись до кримінального провадження №0000076, відомості про яке були внесені до ЄРДР 14 лютого 2018 року, тобто до введення в дію цих змін, не є обґрунтованими, оскільки ч. 1 ст. 5 КПК України передбачає, що процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент прийняття такого рішення.

Тобто, як підтверджується вище зазначеною практикою Верховного суду, здійснюючи правосуддя, суди, при прийнятті процесуального рішення у кримінальних провадженнях, при наявності процесуальних підстав для закриття кримінального провадження, застосували пункт 10 частини 1 статті 284 КПК України у кримінальних провадженнях в яких відомості до ЄРДР внесені до 15 березня 2018 року, а обвинувальний акт складений вже після вказаної дати.

Також слід звернути увагу на постанову Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 15 вересня 2021 року по справі № 711/3111/19, у якій зазначено, що: відповідно до статті 283 КПК прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій: (1) закрити кримінальне провадження; (2) звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності; (3) звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Згідно з положеннями статті 293 КПК одночасно з переданням обвинувального акта до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному, його захиснику, законному представнику.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд, кінцевим моментом строку досудового розслідування є його закінчення, яке, як етап кримінального провадження, законодавець пов`язує у часі зі зверненням з обвинувальним актом до суду (його фактичним направленням). А тому в рамках строку досудового розслідування обвинувальний акт має бути не лише складено, затверджено та вручено, а й безпосередньо направлено на адресу суду (постанови Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №556/1381/18, від 01 липня 2021 року у справі № 752/3218/20, ухвали Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №712/6375/18, від 15 березня 2021 року у справі № 676/6116/18, від 05 квітня 2021 року у справі № 676/804/20, від 21 квітня 2021 року у справі № 991/6516/20).

Судова практика застосування приписів пункту 10 частини 1 статті 284 КПК є усталеною у діяльності не тільки Верховного Суду, а й судів першої та апеляційної інстанцій, у тому числі Вищого антикорупційного суду (ухвала Вищого антикорупційного суду від 24 вересня 2020 року та ухвала Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 03 листопада 2020 року у справі № 991/6516/20).

Як убачається з матеріалів кримінального провадження Головним слідчим управлінням ГУНП в Черкаській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000296 від 17 серпня 2017 року за фактом замаху на привласнення чужого майна.

ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 5 ст. 191 КК України - 23 червня 2018 року.

ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 191 КК України 26 червня 2018 року.

ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 191 КК України 14 серпня 2018 року.

Постановою слідчого від 20.08.2018 року виділено з провадження № 0000296 в окреме провадження матеріали досудового розслідування щодо ОСОБА_7 та внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000183 виключно щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 191 КК України.

Про завершення досудового розслідування ОСОБА_8 та його захисника було повідомлено 23.08.2018 року. З матеріалами справи підозрюваний ОСОБА_8 та його захисник ознайомилися протягом 20.08.2018 року 23.08.18 року. До завершення досудового розслідування залишилося 3 дні. Отже в період до 26.08.2018 року сторона обвинувачення мала направити до суду обвинувальний акт, разом з тим обвинувальний акт було затверджено лише 30.08.2018 року, а до суду направлено 31.08.2018 року. Тобто і затвердження обвинувального акту, і його направлення до суду відбулося поза строками досудового розслідування.

ОСОБА_9 про завершення досудового розслідування та його захисника було повідомлено 26.08.2018 року. З матеріалами справи підозрюваний ОСОБА_9 та його захисник ознайомилися протягом 22.08.18 року. 24.08.2018 року сторона обвинувачення мала направити до суду обвинувальний акт, разом з тим обвинувальний акт було затверджено лише 30.08.2018 року, а до суду направлено 31 серпня 2018 року.

ОСОБА_7 повідомлено про підозру 14.08.2018 року. Постановою слідчого від 20.08.2018 року виділено з провадження № 0000296 в окреме провадження матеріали досудового розслідування щодо ОСОБА_7 та внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000183 в цей же день дане кримінальне провадження було зупинено. Строк досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0000296 розпочався 23.06.2018 року і мав бути закінчений у 2-х місячний термін. Тобто станом на 20.08.2018 року до закінчення строку досудового розслідування залишалося 3 дні. Разом з тим, кримінальне провадження було відновлено 21.12.2018 року, з матеріалами кримінального провадження ОСОБА_7 та його захисник ознайомилися 29.12.2018 року, а тому в період до 01.01.2019 року сторона обвинувачення мала направити до суду обвинувальний акт, разом з тим обвинувальний акт було затверджено лише 15.01.2019 року, а до суду направлено 17.01.2019 року.

По вказаних кримінальних провадженнях строк досудового розслідування не продовжувався.

З вище викладеного вбачається, що затвердження обвинувальних актів і їх направлення до суду відбулося поза строками досудового розслідування.

За викладених обставин, враховуючи, що злочин, який інкримінується обвинуваченим не відноситься до категорій тяжких чи особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи, підлягають застосуванню приписи пункту 10 частини 1статті 284 КПК України.

Затвердження та направлення прокурором обвинувального акта після закінчення досудового розслідування до суду поза межами строків досудового розслідування у кримінальних провадженнях щодо злочинів, які не є тяжкими чи особливо тяжкими проти життя та здоров`я, виключає набуття особою процесуального статусу обвинуваченого, а, отже, унеможливлює розгляд в суді кримінального провадження по суті та тягне за собою закриття кримінального провадження на підставі пункту 10 частини 1 статті 284 КПК України.

З урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку, що клопотання захисників про закриття кримінального провадження підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1, 5, 214, 217, 219,284, 294-295, 372, 376, 395КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Клопотання захисників обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про закриття об`єднаного кримінального провадження № 0000183 та № 0000296 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 191 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 5 ст. 191 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 191 КК України, на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України задовольнити.

Об`єднане кримінальне провадження № 0000183 та № 0000296 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 191 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 5 ст. 191 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 191 КК Українии, закрити на підставі пункту 10 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Черкаський районний суд Черкаської області протягом семи днів з дня їїоголошення.

Копію ухвали негайно вручити прокурору, захисникам у та обвинуваченим.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали 16 год 50 хв 01 червня 2023 року.

Суддя: ОСОБА_1