ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/694/23 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/381/23 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Колабораційна діяльність
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-при секретарі ОСОБА_5 ,

-прокурора ОСОБА_6 ,

-обвинуваченої ОСОБА_7 ,

-захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 31 січня 2023 року відносно ОСОБА_7 , -

УСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, уродженку с. Новомиколаївка Шевченківського району Харківської області, зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , із середньою спеціальною освітою, вдови, пенсіонерки, раніше не судимої,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111-1 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані із виконанням функцій держави та місцевого самоврядування на строк 10 (десять) років з конфіскацією частини належного їй на праві власності майна за виключенням житла.

Як установив суд, 27 червня 2022 року у громадянки України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перебувала на території Харківської області Куп`янського району смт. Шевченкове, виник кримінальний протиправний умисел, направлений на добровільне зайняття посади, не пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території Харківської області, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

Згідно з Конституцією України, Україна є суверенною та незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною та недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевськими конвенціями 1949 року, а також усупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї, Договору про дружбу, співробітництво та партнерство між Україною та Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

24.02.2022 військовослужбовці збройних сил рф, шляхом збройної агресії, із загрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглися на територію України через державні кордони України в Автономній Республіці Крим, Харківській, Донецькій, Луганській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та вчинили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, що мають важливе народногосподарське або оборонне значення, та вчинили окупацію частин зазначеної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України з порушенням порядку, встановленого Конституцією України, яка триває до теперішнього часу та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

24 лютого 2022 року Указом Президента України Володимира Зеленського №64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» запроваджено воєнний стан на всій території України.

Так, після незаконного вторгнення на територію України збройних сил російської федерації та фактичної окупації смт. Шевченкове Куп`янського району Харківської області, у червні 2022 року, у громадянки України ОСОБА_7 , виник кримінальний протиправний умисел, направлений на добровільне зайняття громадянином України посади, не пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

27 червня 2022 року ОСОБА_7 отримала пропозицію від ОСОБА_9 , яка займала посаду виконуючого обов`язки помічника начальника управління (сільський) Шевченківського територіального управління Тимчасової цивільної адміністрації Куп`янського району Харківської області та була дружиною ОСОБА_10 , який займав посаду голови так званого Шевченківського територіального управління Тимчасової цивільної адміністрації Куп`янського району Харківської на зайняття посади виконуючого обов`язки помічника начальника управління (сільський) Шевченківського територіального управління Тимчасової цивільної адміністрації Куп`янського району Харківської області, на що ОСОБА_7 надала добровільну згоду.

З метою реалізації свого злочинного умислу, 27 червня 2022 року, громадянка України ОСОБА_7 , діючи умисно та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій добровільно зайняла посаду виконуючого обов`язки помічника начальника управління (сільський) Шевченківського територіального управління Тимчасової цивільної адміністрації Куп`янського району Харківської області.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_7 за погодженням з окупаційною адміністрацією, здійснювала заходи, направлені на збір даних мешканців підзвітних їй сіл, а саме в Петрівську громаду входило 3 села: с. Петрівка, с. Горожанівка і с. Іванівка. ОСОБА_7 проводила збір даних з метою надання гуманітарної допомоги від окупаційної влади мешканцям підзвітних їй сіл та передачі списків із мешканців села на отримання грошової допомоги у розмірі 10 000 (десять тисяч) рублів від окупаційної влади, вказані списки передавала до так званого пенсійного фонду окупаційної влади. Приблизно 17 серпня продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу ОСОБА_7 організовувала нараду мешканців села для вирішення питання щодо подальшої роботи освітніх закладів у с. Петрівка.

В апеляційній скарзі захисник просить частково скасувати оскаржуваний вирок в частині призначеного додаткового покарання конфіскації майна.

Вказує, що на утриманні обвинуваченої знаходиться мати похилого віку 86 років, пенсія, яку отримує обвинувачена 6368 гривень.

Предметом конфіскації є 3 земельних ділянки (пая).

У разі звернення вказаного майна, це негативно позначиться на рівні життя обвинуваченої, оскільки від оренди вона отримує дохід.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши доводи апеляційної скарги, вислухавши думку обвинуваченої та її захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити вирок без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення кримінального проступку, що зазначені у вироку, та кваліфікація дій обвинуваченої в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, згідно з положеннями ст. 404 КПК України, ці обставини в апеляційному порядку не перевіряються.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст.65 КК України та п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції зазначених вимог дотримався.

Так, судом враховано тяжкість вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії кримінальних проступків, конкретні обставини справи, відомості про особу обвинуваченої.

Вивченням даних про особу обвинуваченої встановлено, що вона вперше притягається до кримінальної відповідальності, вдова, пенсіонерка, своїми показами сприяла встановленню фактичних обстави справи, на обліку у лікаря нарколога, психіатра не перебуває

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої, судом першої інстанції встановлено щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченої, судом першої інстанції не встановлено.

З огляду на встановлені обставини суд першої інстанції дійшов до цілком обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченій основного покарання в мінімальному розмірі, який передбачено відповідною санкцією статті КК України.

Висновок суду про необхідність призначення обвинуваченій додаткового покарання, також є обгрунтованим, при цьому судом конфісковано частини належного обвинуваченій майна, за виключенням житла.

Таке рішення суду першої інстанції є обгрунтованим.

Крім того, усі обставини, на які в апеляційній скарзі посилається захисник, як на підставу для призначення менш суворого покарання, враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.

Між тим, захисником в апеляційній скарзі не наведено, яким чином зазначені обставини та дані про особу обвинуваченої настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, що призначене судом покарання є явно несправедливим.

Таким чином, апеляційні доводи захисника про пом`якшення призначеного покарання слід вважати безпідставними, оскільки вони мають суто суб`єктивний характер та не можуть вважатися достатніми підставами для пом`якшення покарання за вчинення кримінальних правопорушень.

Крім того, враховуючи ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального проступку проти основ національної безпеки України в умовах воєнного часу, виправлення обвинуваченої без додаткового покарання, на думку колегії суддів є неможливим.

При цьому сам захисник вказує у апеляційній скарзі про те, що обвинувачена отримує пенсію в розмірі 6368 гривень, тобто має щомісячний дохід.

Також належить врахувати, що конфіскація застосована до майна та не застосована щодо житла обвинуваченої.

З урахуванням вище наведеного, на думку колегії суддів, покарання, призначене судом першої інстанції, є співрозмірним протиправному діянню ОСОБА_7 , необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень і не може вважитися явно несправедливим внаслідок суворості, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника підлягає відхиленню.

Таким чином вирок суду є законним та обґрунтованим, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405,406, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м. Харкова від 31 січня 2023 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді