Справа № 946/5371/23
Провадження № 1-кс/946/1649/23
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2023 року слідчий суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 ,

за участю: слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області, про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізмаїл Одеської області, українця, громадянина України, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.342 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000930 від 19 липня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України.

В своєму клопотанні слідчий зазначає, що у ході досудового розслідування встановлено, що 19.07.2023 об 11:28 годині, інспектори УПП в Одеській області ДПП ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , здійснювали патрулювання м. Ізмаїла Одеської області в складі екіпажу «ОКЕАН 8101» й рухаючись по вул. Січових Стрільців в м. Ізмаїлі Одеської області звернули увагу на автомобіль марки «Renault Kadjar», який рухався без державного номерного знаку встановлено зразка, а замість нього була наявна наклейка з надписом «FP-IAM-omv-01101969», порушуючи п. 2.9.в ПДР України.

У подальшому, вищевказаний автомобіль здійснив зупинку на вимогу поліцейських навпроти будинку № 62 по вул. Січових Стрільців в м. Ізмаїлі Одеської області, після чого працівниками поліції встановлено, що вищевказаним автомобілем керував ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який, розуміючи, що спілкується з працівниками правоохоронних органів, які виконували свої службові обов`язки та були одягнуті у формений одяг, мали при собі спеціальні засоби та вогнепальну зброю, та які в свою чергу пред`явили ОСОБА_5 службове посвідчення, поводив себе зухвало, провокував конфлікт, грубо спілкувався з працівниками правоохоронного органу та відмовлявся на вимогу поліцейських надавати посвідчення водія та свідоцтво на транспортний засіб, яким керував.

У ході спілкування із водієм ОСОБА_5 у інспекторів поліції виникла підозра в тому, що водій перебуває у стані наркотичного сп`яніння, про що свідчили наступні ознаки: тремтіння рук, неадекватна поведінка, розширені зіниці очей, у зв`язку із чим працівники поліції запропонували пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у спеціалізованих закладах охорони здоров`я для проходження на стан наркотичного сп`яніння, на що ОСОБА_5 відмовився від проходження огляду у медичному закладі.

Крім цього, працівниками поліції встановлено порушення ОСОБА_5 ПДР України, а п. 2.5 ПДР України, тому інспектори повідомили останньому про намір притягнення його до адміністративної відповідальності відповідно до ч. 1 ст. 130, ч. 1 ст. 121-3 КУпАП. Після складання адміністративних протоколів, працівниками поліції ОСОБА_5 повідомлено про відсторонення від керування вищевказаним автомобілем та передано право керування автомобілем його брату- ОСОБА_5 .

Після цього, о 12:35 годині ОСОБА_5 сів до вищевказаного автомобіля, незважаючи на відсторонення від керування ним та на неодноразові попередження працівників поліції про заборону рухатись на даному транспортному засобі, останній не реагував на законні вимоги поліцейських, та з метою опору останнім, продовжуючи свої протиправні дії, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний та протиправний характер своїх дій, їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, продовжував рухатись на вищевказаному автомобілі, збиваючи працівників поліції, які його зупиняли, тим самим здійснив опір працівнику правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків.

Дані діяння кваліфікуються за ч.2 ст.342 КК України, за ознаками: опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків.

ОСОБА_5 19.07.2023 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України.

У зв`язку із наявністю ризиків, визначених ст. 177 КПК України, слідчий та прокурор просять застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

У судовому засіданні слідчий підтримав заявлене клопотання, просив його задовольнити. Прокурор в судовому засіданні просив задовольнити клопотання слідчого. Зазначили, що наявні всі підстави для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, у зв`язку із обґрунтованістю підозри та підтвердженням наявності ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Зазначили, що на даний момент підозра є обґрунтованою.

Підозрюваний в судовому засіданні відмовився від захисника ОСОБА_8 , зазначивши, що немає необхідності у його захисті. З клопотанням не погоджується. Він не вчиняв дій, не порушував. Клопотання не відповідає дійсності. Він не п`є і не вживає наркотики, він не зобов`язаний підкорятися, така як він людина та має лише права. Працівники поліції не підтвердили свої повноваження. Його зупинили незаконно. Заперечує повністю. Проживає разом з дружиною, вдвох. Він є моряком, працює старшим механіком, однак через війну не може піти в рейс.

Вислухавши слідчого, прокурора, підозрюваного, дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що в провадженні слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000930 від 19 липня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України.

ОСОБА_5 19.07.2023 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 19.07.2023; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 від 19.07.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_6 від 19.07.2023 та іншими зібраними у ході досудового розслідування доказами.

Сукупність отриманих доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку свідчить про обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 2 років, та який відповідно до ч. 3 ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

Допитаний в якості підозрюваного ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України не визнав повністю.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

В свою чергу, відповідно до вимог ст. 178 УПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Аналіз представлених доказів об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, на даному етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Відтак, у даному кримінальному провадженні наявні обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання особі одного із запобіжних заходів, передбачених ст.176 КПК України.

Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловлено позицію, викладену у п.1 листа за №511-550/0/4-13 від 04.04.2013 року, згідно якої, вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний: здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування і судового розгляду, діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону; враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ); при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п.80 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року у справі «Харченко проти України») тощо.

Згідно з вимогами п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції та практики ЄСПЛ (рішення від 25.03.1999 року у справі «Ніколова проти Болгарії», рішення від 06.11.2008 року у справі «Єлоєв проти України»), обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

При вирішенні питання про обрання (продовження) запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, метою та підставою застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до підозрюваного ОСОБА_5 є забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні.

Так, ризик переховування від органів досудового розслідування або суду цілком можливий, оскільки підорюваний під час складання адміністративного протоколу намагався втікати від органів поліції та фактично переховувався з метою уникнути правосуддя.

Крім того, у разі визнання ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком до 2 років, враховуючи тяжкість покарання, що йому загрожує, він може спробувати переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Також, ОСОБА_5 може незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні з метою зміни показань потерпілим чи свідками, який підтверджується тим, що з урахуванням обставин та характеру вчиненого кримінального правопорушення, а саме відверто зневажливого та зухвалого (цинічного) ставлення до працівників правоохоронних органів, ОСОБА_5 може спробувати впливати на потерпілого та/або свідків у цьому кримінальному провадженні, зокрема шляхом погроз змушувати змінити показання у кримінальному провадженні з метою уникнення відповідальності та покарання за вчинений кримінальне правопорушення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини «розумна підозра у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1(с) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає «наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин» (див. рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, § 34). Розумна підозра, згадана в ст. 5 § 1(с) Конвенції, не означає, що винуватість підозрюваного має бути встановлена на цій стадії. Саме у чіткому доведенні як події, так і характеру того злочину, у якому підозрюється особа, і полягає мета розслідування (див. рішення N.C. v. Italy of 11 January 2001, §45).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створіть загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому. Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови достатньої вірогідності їх здійснення.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Однак в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження слідчий суддя застосовує стандарт достатності підстав вважати, що підозрюваний може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, слідчий суддя має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» 24.02.2022 року на всій території України запроваджено воєнний стан.

Відповідно до ч. 7 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану, а саме: перевіряти у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, документи у осіб, а в разі потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян, за винятком обмежень, встановлених Конституцією України.

Крім того, суд враховує, обставини, передбачені ч.1 ст.178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів у матеріалах кримінального провадження, що вказують на причетність до вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; відверто зневажливе та зухвале (цинічне) ставлення до авторитету правоохоронних органів; тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Проте, на думку слідчого судді, достатнім буде застосування відносно підозрюваного домашнього арешту в період часу з 22:00 години до 06:00 години наступної доби з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, з огляду на те, що ОСОБА_5 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, вік підозрюваного, міцні соціальні зв`язки, наявність постійного місця проживання, відсутність доведених наслідків для життя та здоров`я інших осіб.

Таким чином, слідчим та прокурором не доведено у даному випадку, з урахуванням зазначених вище обставин у сукупності, необхідності застосування цілодобового домашнього арешту та не обґрунтовано неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування не цілодобового домашнього арешту.

Крім того, слідчий суддя наголошує, що обрання запобіжного заходу не має на меті покарання підозрюваного, а обраний запобіжний захід має слугувати забезпеченням виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням ризикам, встановленим статтею 177 КПК України.

Строки запобіжного заходу не можуть перевищувати 60 днів, а також строків досудового слідства, у зв`язку з чим запобіжні заходи можуть бути застосовані відповідно до строку закінчення досудового слідства та на строк, що не перевищує 60 діб.

Керуючись ст. ст. 176-178, 181, 184, 193, 194, 196 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання старшого слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області, про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_5 задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з забороною йому залишати своє місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду з 22:00 години до 06:00 години наступної доби; строком до 16 вересня 2023 року.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 такі обов`язки:

- прибувати до місця здійснення кримінального провадження за першою вимогою слідчого, прокурора або суду в залежності від стадії кримінального провадження, якщо в цьому виникне необхідність, пов`язана із здійсненням кримінального провадження;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд, в залежності від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання;

- не відлучатися за межі Ізмаїльського району Одеської області без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію 16 вересня 2023 року.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали проголошено 26.07.2023р. о 09:55 год.

Слідчий суддя: ОСОБА_1