печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2023 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю представника особи, в інтересах якої подано скаргу - адвоката: ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в місті Києві скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених осіб Головного слідчого управління Національної поліції України, які здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001381 від 05.11.2021, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, -

В С Т А Н О В И В :

02.05.2023 у провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених осіб Головного слідчого управління Національної поліції України, які здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001381 від 05.11.2021, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна.

В обґрунтування скарги ОСОБА_4 , посилається на те, що 12.04.2023 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва по справі № 757/113487/23-к від 06.04.2023 було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 .

За результатами обшуку було вилучено майно, яке не зазначено в ухвалі слідчого судді Печерського районного суду міста Києва по справі № 757/113487/23-к від 06.04.2023 та наразі має статус тимчасово вилученого.

ОСОБА_4 , майно якого було вилучено - не порушував чинного законодавства, не здійснював суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення, не пов`язаний з подіями кримінального правопорушення та не вчиняв дій, що могли б свідчити про будь-яку причетність до незаконних дій, які є предметом досудового розслідування в рамках кримінального провадження за № 0001381 від 05.11.2021.

Також в скарзі зазначено, що ОСОБА_4 , майно якого було вилучено не є ані цивільним відповідачем, ані особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому нормами КПК України.

Відповідно до інформації з ЄДРСР в рамках даного кримінального провадження не має заявленого цивільного позову.

Вилучене в ході обшуку майно ОСОБА_4 , не є речовим доказом в розумінні ст.98 КПК України, так-як: не було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255 КК України; не могло зберегти на собі сліди кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 190, ч.1 ст. 255, ч. 2 ст. 255 КК України; не містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження; не є предметами, що були об`єктом кримінально протиправних дій; речі, не набуті кримінально протиправним шляхом; вилучене майно не отримано внаслідок вчинення кримінального правопорушення; вилучене майно не підшукано, не виготовлено, не пристосовано, не використано як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) не могло зберегти відповідно на собі його сліди; вилучене майно не призначалося (не використовувалося) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; вилучене майно не є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; вилучене майно не одержано внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або не є доходами від них, а також не є майном, в яке їх було повністю або частково перетворено; вилучене майно не є предметами, які вилучені законом з обігу, та не відносяться до предметів, які підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження.

Також ОСОБА_4 зазначено, що відсутня ухвала слідчого судді, яка б надавала дозвіл на відшукання та вилучення лише тих речей, які чітко зазначені в резолютивній частині вказаної ухвали та належать ОСОБА_4 ; вилучене під час обшуку майно не відповідає критеріям речових доказів у вказаному кримінальному провадженні; вилучене майно, неможливо вважати таким, щодо якого слідчим суддею надано дозвіл на відшукання та вилучення; відповідно до сайту судової влади та інформації з ЄДРСР, після вилучення вказаного майна арешт на вилучене майно не накладався; не має ухвали слідчого судді про арешт вилученого майна; вилучене майно жодного доказового значення не має в рамках кримінального провадження за № 0001381 від 05.11.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190, ч. 1ст. 255, ч. 2 ст. 255 КК України.

Представник особи, в інтересах якої подано скаргу - адвокат ОСОБА_3 , у судовому засіданні в режимі відеоконіеренції вимоги скарги підтримав та просив її задовольнити.

Представник Головного слідчого управління Національної поліції України в судове засідання не з`явився, про розгляд скарги повідомлявся належним чином, заяв, клопотань, заперечень до суду не надходило.

Заслухавши пояснення представника особи, в інтересах якої подано скаргу, вивчивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступних висновків

За своїм змістом подана скарга направлена на повернення вилученого майна у ході проведеного обшуку, через призму оскарження бездіяльності прокурора та слідчого.

В судовому засіданні встановлено, що Головним слідчим управлянням Національної поліції України проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0001381 внесеному до ЄРДР 05.11.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

12.04.2023 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва по справі № 757/113487/23-к від 06.04.2023 було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 .

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Слідчий суддя при вирішенні даної скарги, враховує, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною 5 статті 9 КПК України, передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» () [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

У своєму рішенні від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Згідно зі ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржено неповернення тимчасово вилученого майна, згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які слідчий, прокурор зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

Статтею 220 КПК України встановлено, що клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Згідно ч. 1, 3 ст. 110 КПК України, процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Вимоги до оформлення постанови вказані у ч. ч. 5, 6 ст. 110 КПК України.

Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України. Слідчі судді у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що віднесені на їх розгляд сторонами ( ст. 26 КПК України).

Таким чином, приходжу до висновку, що під час розгляду вказаної скарги слідчому судді не надано достатніх доказів, які б підтверджували, яке саме майно було вилучено під час обшуку у ОСОБА_4 .

Крім того, відповідно до витягу з ЄРДР від 05.11.2021 ОСОБА_4 входить до групи осіб, які шахрайським шляхом заволоділи коштами фізичних осіб.

У зв`язку із зазначеним, підстави для задоволення скарги відсутні.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 1-35, 169-171, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених осіб Головного слідчого управління Національної поліції України, які здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001381 від 05.11.2021, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна - відмовити.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1