Житомирський апеляційний суд
Справа №279/3401/22 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.4 ст.186 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №279/3401/22 за апеляційною скаргою прокурора Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 02.11.2022 відносно

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не одруженого, не депутата, не інваліда, на утриманні осіб не має, непрацюючого, в силу ст.89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

в с т а н о в и в :

зазначеним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.186 КК України та призначено покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням , встановивши йому іспитовий термін на 3 роки.

Відповідно до ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді від 10.06.2022 - скасувано.

Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, ОСОБА_8 , 19 травня 2022 року о 19 годині 36 хвилин, достовірно знаючи про те, що на території України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено воєнний стан, згідно Указу Президента України від 24.02.2022 року за №64/2022, перебуваючи біля банкомату акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк", що розташований на зовнішній стіні магазину "Фуршетний" в м. Коростень по вул. Мельника,13-А, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно з корисливих спонукань, шляхом вільного доступу, підійшов до потерпілого ОСОБА_10 , який в той час у вказаному банкоматі отримував грошові кошти, та відкрито викрав шляхом висмикування з руки потерпілого ОСОБА_10 , грошові кошти в сумі 3000 гривень, після чого з викраденим з місця події зник, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди на вказану суму.

Своїми умисними діями, які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненими в умовах воєнного стану, ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч.4 ст.186 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_9 , не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, просить скасувати вирок суду в частині призначення покарання обвинуваченому, як незаконний, та постановити новий вирок, за яким призначити покарання ОСОБА_8 за ч.4 ст.186 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років. Початок строку відбуття призначеного судом покарання ОСОБА_8 обчислювати з моменту затримання з метою приведення вироку до виконання. В решті вирок залишити без змін.

При цьому, наголошує, що рішення суду першої інстанції суду про застосування до ОСОБА_8 ст.69 КК України та звільнення його на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням є необґрунтованим. Наголошує, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_8 покарання, враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обґрунтовано приййняв рішення про застосування ст.69 КК України та призначення обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.4 ст.186 КК України. Разом з цим, суд першої інстанції, звільнивши ОСОБА_8 на підставі ст.75 КК країни від відбування покарання з випробуванням, не в повній мірі врахував обставини кримінального провадження, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання та свого рішення належним чином не обґрунтував і не навів переконливих мотивів, з яких він дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання. Наголошує, що неприпустимим є врахування одних і тих же обставини справи як таких, що дають підстави для одночасного застосування до засудженого положень ст.69 КК і призначення йому покарання нижчого від найнижчої межі санкції статті, так і положень ст. 75 КК України та звільнення його від відбування покарання з апробуванням є недостатнім. Вважає, що суд у рішенні не навів жодних нових обставин, крім тих, що були підставою дія застосування ст.69 КК України. Крім того, вирішуючи питання про можливість звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України суд першої інстанції не вказав, які саме дані про особу обвинуваченого дають підстави для висновку про можливість його виправлення без реального відбування покарання, як і не врахував те, що обвинувачений схильний до вчинення майнових злочинів, що підтверджується притягненням в минулому до кримінальної відповідальності. Звертає увагу, що судом враховано збіг складних сімейних обставин, хворобу рідного брата, втрату роботи, про те вказані обставини встановлені лише зі слів обвинуваченого, документального підтвердження даних обставин суду надано не було. Разом з цим, наявність тяжкої хвороби у рідної особи, а також скрутне матеріальне становище, не має спонукати особу на вчинення злочину, як з даному конкретному випадку відкритого викрадення майна, а навпаки, якщо особа перебуває у незадовільному матеріальному стані, вона має вживати всіх необхідних заходів для законного заробітку та забезпечення своєї родини. Звертає увагу і на те, що потерпілий та обвинувачений в судовому засіданні пояснили, що перед відкритим викраденням майна, обвинувачений просив у потерпілого гроші для придбання спиртного, а після відмови потерпілого було винено злочин. Наголошує і на тому, що судом належно не взято до уваги тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора адвокат ОСОБА_7 просить залишити її без задоволення, як безпідставну, а вирок суду без змін, як законний та обґрунтований.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора в підтримку апеляційної скарги, позиції обвинуваченого та його захисника, які просили вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 , правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження, правова кваліфікація його дій за ч.4 ст.186 КК України, ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються, а тому наведені обставини апеляційним судом не перевіряються. Судовий розгляд провадження відбувся в порядку ч.3 ст.349 КК України.

У відповідності до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Так, санкція ч.4 ст.186 КК України, за якою ОСОБА_8 притягується до кримінальної відповідальності, передбачає покарання виключно у виді позбавленням волі на строк від 7 до 10 років.

Відповідно до вимог ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як вважає апеляційний суд, вказаних вимог кримінального закону суд першої інстанції в повній мірі не дотримався.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Як вбачається з оскаржуваного вирок, в обґрунтування свого рішення при призначенні ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.69 КК України за ч.4 ст.186 КК України, суд першої інстанції пославшись на наявність низки обставин, що пом`якшують його покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, молодий вік, за відсутності обставин, що обтяжують покарання. Також, враховано і характризуючі дані особи обвинуваченого, зокрема, який має посередні характеристики, є особою молодого працездатного віку, однак офіційно не працює, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, з врахуванням позиції потерпілого у провадженні, який не наполягав на суворості покарання. Крім того, судом визнано виключними обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому - молодий вік, збіг складних сімейних обставин, втрату батьків, сирота, догляд за братом - інвалідом, який потребує стороннього догляду, втрату роботи у зв`язку з військовою агресією росії.

За результатами апеляційної перевірки матеріалів провадження, апеляційний суд вважає, що вище зазначені обставини, є доведеними та такими, що дійсно істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, тому застосування судом першої інстанції при призначенні покарання останньому норм ч.1 ст.69 КК України, є вірним та обґрунтованим.

Разом з цим, апеляційні доводи прокурора про відсутність достатніх підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, є слушними.

Так, відповідно до ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Апеляційний суд звертає увагу, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, врахував, при цьому, одні і ті ж обставини як підстави для застосування до засудженого положень ст.69 КК України, фактично лише формально навів у вироку відповідні обставини, проте правильної оцінки їм не дав, рішення про застосування ст.75 КК України належно не мотивував, законні підстави про доцільність звільнення ОСОБА_8 від призначеного покарання не встановив.

За результатами апеляційної перевірки матеріалів провадження встановлено те, що при вирішенні питання звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції залишив поза належною увагою, тяжкість правопорушення, його характер і ступінь суспільної небезпечності, характеризуючі особу обвинуваченого в повному об`ємі дані, у зв`язку з чим безпідставно, застосував положення ст.75 КК України.

Судом першої інстанції не було враховано дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , котрий за місцем реєстрації та проживання характеризується посередньо (а.п.34), не перебуває на спеціалізованих обліках, не одружений, не має сім`ї та утриманців, не працевлаштований, заподіяну потерпілому матеріальну шкоду не відшкодував, є раніше не судимий в порядку ст.89 КК України.

При цьому, низка обставин, котрі визнані судом першої інстанції виключними, зокрема, збіг складних сімейних обставин, догляд за братом інвалідом, не підтверджено відповідними доказами. Такі докази відсутні в матеріалах провадження, як і не надані суду апеляційної інстанції.

Вище зазначене, опосередковано підтверджує явну суспільну небезпеку обвинуваченого ОСОБА_8 , схильність останнього до вчинення ним кримінальних правопорушень та небажання стати на шлях виправлення, а відтак застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України при призначенні покарання виключається.

З огляду на наведене, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_8 положень ст.75 КК України, а тому Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 02.11.2022 відносно ОСОБА_8 підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст.409 КПК України з постановленням нового вироку відповідно до п.2 ч.1 ст.420 КПК України, з призначенням ОСОБА_8 покарання за ч.4 ст.186 КК України, із застосуванням ст.69 КК України (нижче від найнижчої межі), однак виключно у виді позбавлення волі.

На переконання апеляційного суду, саме таке покарання перебуватиме у справедливому співвідношенні із тяжкістю вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення і даним про його особу, відповідатиме загальним засадам призначення покарання, принципам законності та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 420 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 02.11.2022 відносно ОСОБА_8 в частині призначеного покарання - скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.4 ст.186 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Початок строку відбуття призначеного судом покарання ОСОБА_8 обчислювати з моменту затримання з метою приведення вироку до виконання.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

На вирок апеляційного суду, який набирає законної сили негайно після його проголошення, учасниками судового розгляду справи можуть бути подані касаційні скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді :