Справа № 541/338/23
Провадження № 1-кп/541/94/2023
У Х В А Л А

18 квітня 2023 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу по кримінальному провадженню, внесеному 06 жовтня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № № 0000076 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 405, ч. 1 ст. 406 КК України,

встановив:

В Миргородському міськрайонному суді Полтавської області розглядається кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000076 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 4 ст. 405, ч. 1 ст. 406 КК України.

Під час судового розгляду прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивуючи свої вимоги наступним. Обвинувачений через тяжкість інкримінованого йому кримінального правопорушення може переховуватись від органів досудового розслідування, у зв`язку чим у сторони обвинувачення достатньо підстав вважати, що у разі не застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду на території України та/або покинути її межі, так як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 405 КК України, є тяжким, за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років. Зазначене вказує на наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. ОСОБА_4 може тиснути та впливати на свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у цьому кримінальному провадженні, які до теперішнього часу ще не допитані під час розгляду справи у суді, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Обвинувачений ОСОБА_4 , який має негативну характеристику за місцем проходження служби, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, враховуючи його нехтування положеннями чинного законодавства, а саме порушенням вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України шляхом уникнення від явок до суду, а також не виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки. Після оголошення йому повідомлення про підозру у вчиненні зазначених вище кримінальних правопорушень ОСОБА_4 вчинив нове кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, обвинувальний акт у якому скеровано для розгляду до Октябрського районного суду м. Полтави. Вказане свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України. Відтак, у сторони обвинувачення є достатні підстави вважати, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4 ст. 177 КПК України, об`єктивно наявні, що свідчить про неможливість їх запобігання шляхом застосування до ОСОБА_4 інших, більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою. Відповідно до ч. 7 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. З метою забезпечення дієвості вказаного кримінального провадження доцільно продовжити обраний обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Потерпілі в судове засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд кримінального провадження у їх відсутність (а.к.п. 141, 142).

Обвинувачений проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечував. Зазначив, що ризики, вказані прокурором, відсутні, потерпілі та свідки по даному кримінальному провадженню судом допитані, докази досліджені. Прокурором не доведено, що ОСОБА_4 може вчинити інші кримінальні правопорушення. Крім зазначеного, обвинувачений звернувся до суду з клопотанням (а.к.п. 214-215), в якому зазначив, що його у відповідності з дорученням, виданим на підставі ухвали судді Миргородського міськрайонного суду від 08 березня 2023 року регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області визнано потерпілим у даному кримінальному провадженні. З урахуванням зазначеного просив звільнити його у приміщенні суду та відхилити клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник обвинуваченого заперечував проти задоволення клопотання прокурора та зазначив, що запобіжний захід, обраний ОСОБА_4 , є занадто обтяжливим. Ризики, зазначені прокурором, є надуманими, не підтверджені належними та допустимим доказами. Просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора в повному обсязі.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд прийшов наступного висновку.

Під час досудового розслідування до обвинуваченого ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 28 грудня 2022 року було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 лютого 2023 року продовжено до 21 квітня 2023 року.

Відповідно до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та який застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Ч. 2 ст. 29 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Конституційний Суд України неодноразово вказував на те, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які визначено в законі (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011). Обмеження конституційного права на свободу та особисту недоторканність має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини та громадянина.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

У відповідності до положень ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.

У відповідності з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Ризики, які стали підставою для застосування запобіжного заходу по даному кримінальному провадженню, були встановлені на стадії досудового розслідування та враховані слідчим суддею під час обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу.

Міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 обрано з урахуванням тяжкості інкримінованих йому злочинів, даних про його особу, а також наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Прокурором доведено, що перебуваючи на волі, усвідомлюючи особливу тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, обвинувачений ОСОБА_4 може ухилитися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Так, після оголошення йому повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 405, ч. 1 ст. 406 КК України, ОСОБА_4 вчинив нове кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, обвинувальний акт у якому скеровано для розгляду до Октябрського районного суду м. Полтави. Також суд враховує характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , та скоєння вказаних злочинів під час воєнного стану. Зазначене вище свідчить про відсутність факторів, які би могли попередити спроби переховування обвинуваченого, а також про можливість перешкоджання кримінальному провадженню.

Однак, суд зазначає про відсутність наразі існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки під час судового розгляду були допитані всі свідки сторони обвинувачення, в тому числі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . Вказані особи надали суду пояснення, учасники судового провадження мали можливість з`ясувати у них всі обставини, на які вони посилаються. Клопотань про додатковий допит свідків заявлено не було. Враховуючи зазначене, у обвинуваченого вже відсутні підстави для впливу на них, а отже ризик впливу на свідків на даний час відсутній.

Незважаючи на відсутність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому запобіжному заході у вигляді тримання під вартою відпала.

Крім зазначеного, суд враховує, що відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений п. 5 ч. 1 цієї статті тримання під вартою.

Суд вважає, що не застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу унеможливіть здійснення певного контролю за ним, забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання ризиків, зазначених вище.

Обраний відносно ОСОБА_4 запобіжний захід з урахуванням його тривалості на даний час не виходить за межі розумного строку, відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються, не перешкоджає інтересам правосуддя.

Думку обвинуваченого, що по даному кримінальному провадженню його визнано потерпілим, суд вважає хибною, оскільки визнання особи потерпілою на підставі доручення процесуальним законом не передбачено; будь-які рішення у встановленому законом порядку про визнання ОСОБА_4 потерпілим по даному кримінальному провадженню не приймались.

Оцінивши зазначені обставини в їх сукупності, суд приходить висновку, що з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого в подальшому належить утримувати під вартою, оскільки саме цей вид запобіжного заходу зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 94, 176-178, 181, 193, 194, 196, 198, 205 КПК України, суд

ухвалив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на термін 60 днів, тобто до 16 червня 2023 року включно.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, однак ця ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Суддя ОСОБА_1