Справа № 466/1550/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/833/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2023 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 24.07.2023 року у кримінальному провадженні № 0000030 відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.28, п.п. 6,12 ч.2 ст. 115, ч.3 ст.185, ч.3,4 ст.187, ч.3 ст.15- ч.3 ст.185, ч.5 ст. 185 КК України, щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

за участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

встановила:

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 24.07.2023 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів без визначення застави, тобто з 28.07.2023 року по 26.09.2023 року включно.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить скасувати ухвалу та застосувати до ОСОБА_6 альтернативний запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Апелянт покликається, що продовжуючи строк тримання обвинуваченого під вартою, суд першої інстанції вибірково застосовує практику Європейського Суду з прав людини, а ухвала суду базується на припущеннях, стороною обвинувачення не наводяться обґрунтовані підстави для подальшого утримання обвинуваченого під вартою. Зі спливом часу пред`явлена підозра, яка не доведена перестає сама по собі бути виправданою для позбавлення особи волі та свободи.

Апелянт покликається, що ризик переховування від суду є малоймовірним та неочевидним, оскільки ОСОБА_6 не робив спроби втечі і стороною обвинувачення доказів цьому не надавалося. Застосування до ОСОБА_6 домашнього арешту з носінням електронного браслету забезпечив би відхилення ризику можливої втечі. Прокурором не наведено належних обґрунтувань наявності зі сторони ОСОБА_6 ризиків щодо незаконного впливу особисто чи через інших осіб на потерпілих чи свідків у справі. Жоден свідок не заявив в суді про вплив на них з боку ОСОБА_6 . Відтак оскаржуване рішення не відповідає рішенням ЄСПЛ, які є частиною кримінального процесуального законодавства.

На розгляді Шевченківського районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000030 22.1.0.2020 року, про обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.6, 12 ч.2 ст. 115, ч.3 ст. 28, п.п.6, 12, 13 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 187, ч.5 ст. 185 КК України; ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 28, п.п.6, 12 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 187, ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185, ч.5 ст. 185 КК України; ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 28, п.п.6, 12 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 345 КК України; ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 28, п.п.6, 12 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 345 КК України; ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України.

Суд першої інстанції мотивував свою ухвалу, про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тим, що при вирішенні клопотання з`ясовано, що не змінилися обставини, які стали підставою для обрання ОСОБА_6 зазначеного запобіжного заходу, як і не змінилася обстановка, котра дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого не може забезпечити більш м`який запобіжний захід.

Судом не встановлено підстав для зміни ОСОБА_6 запобіжного заходу, так як підстави та ризики, згідно котрих йому обирався та у подальшому продовжувався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на даний час не зникли.

Суд першої інстанції врахував, що на даний час існує обґрунтована підозра у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_6 вмінених кримінальних правопорушень, за які санкціями статей передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, оскільки злочини вчинені із застосуванням фізичного насильства до потерпілого.

Крім цього, вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, суд врахував існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також оцінив сукупність обставин, а саме: тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких обвинувачується, у зв`язку з цим останній може переховуватися від суду з метою уникнення покарання, незаконного впливу на свідків та потерпілого, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та можливість вчинення іншого злочину.

На апеляційний розгляд захисник - адвокат ОСОБА_7 не прибула, однак подала клопотання про розгляд апеляційної скарги без її та довірителя - обвинуваченого ОСОБА_6 участі. Апеляційні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідно до ч.4 ст. 405 КПК України неприбуття учасників провадження в судове засідання суду апеляційної інстанції не перешкоджає проведенню розгляду.

Заслухавши доповідача, думку прокурора про відмову у задоволенні апеляційної скарги, вивчивши матеріали контрольного провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ч.1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно з вимогами ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визначено ст. 422-1 КПК України.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Суд першої інстанції при прийнятті рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 врахував положення норм процесуального закону та дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, ч.3 ст.28, п.п. 6, 12 ч.2 ст. 115, ч.3 ст.185, ч. 3,4 ст.187, ч.3 ст.15- ч.3 ст.185, ч.5 ст. 185 КК України, за які санкціями статей передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років або довічне позбавлення волі, оскільки злочини вчинені із застосуванням фізичного насильства до потерпілого. Також було враховано існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України та сукупність обставин, передбачених ст. 178 КПК України, а саме: тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких обвинувачується в групі з іншими особами, у зв`язку з цим останній може переховуватися від суду з метою уникнення покарання; незаконного впливати на свідків та потерпілого, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та матиме можливість вчинення іншого злочину. Крім того судом першої інстанції було враховано вік і стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 , який дозволяє застосування до нього запобіжного заходу пов`язаного із позбавленням волі а також те, що ОСОБА_6 не працює; у разі визнання винуватим ОСОБА_6 загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років; ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення із застосуванням насильства небезпечного для життя особи, яка зазнала нападу, тобто усвідомлював небезпечність своїх дій. На даний час ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були встановлені під час досудового розслідування, продовжують існувати. Беручи до уваги те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисних особливо тяжких злочинів передбачених п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч.4 ст.187 КК України, санкція статті яких передбачає позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі та від 8 до 15 років позбавлення волі відповідно, що вчинені останнім із застосуванням фізичного насильства до потерпілого, вагомість та обґрунтованість наявних доказів про вчинення ним кримінального правопорушення, є підстави вважати що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які слугували підставою для обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є актуальними та не відпали. Зокрема неможливість запобігання у межах кримінального провадження ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховування підозрюваного ОСОБА_6 від суду.

На переконання колегії суддів жоден більш м`який запобіжний захід не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, а тому суд першої інстанції обґрунтовано продовжив обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Колегія суддів вважає, що прийняте судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Окрім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особлива тяжкість деяких злочинів, яка викликає негативну реакцію суспільства і соціальні наслідки, виправдовує попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу (рішення у справі "Летельє проти Франції").

З врахуванням зазначеного вище є безпідставним доводи апелянта про можливість зміни обвинуваченому запобіжного заходу та призначення альтернативного запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Як в судовому засіданні суду першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_6 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст.177 КПК України. Вік та стан здоров`я обвинуваченого дозволяє застосування до нього запобіжного заходу, пов`язаного з обмеженням волі та свободи пересування.

Ураховуючи наведене вище, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржувана ухвала суду є законною й обґрунтованою, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційних вимог захисника обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

постановила :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 2407.2023 року у кримінальному провадженні № 0000030 відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якою продовжено обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 26.09.2023 включно - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: