Справа № 1416/4010/12
Провадження № 1-в/489/72/23
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Ухвала

іменем України

24 травня 2023 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_3 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_4 , про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку,

з участю прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_3 (дистанційно),

встановив:

До Ленінського районного суду міста Миколаєва надійшло клопотання захисника ОСОБА_3 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_4 , про звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на строк два роки, призначеного за вироком апеляційного суду Миколаївської області від 25.09.2012, у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку.

Засуджений в судове засідання не з`явився, до суду електронною поштою надійшла його заява про проведення судового розгляду в його відсутність та підтримання клопотання. Неприбуття засудженого в судове засідання не перешкоджає проведенню судового розгляду згідно з ч. 5 ст. 539 КПК України.

Захисник підтримав подане клопотання та просив його задовольнити, наголосивши на тому, що засуджений не ухилявся від відбування призначеного покарання та йому не було відомо про оголошення його у розшуку, крім того, він не вчиняв нового злочину, що свідчить про закінчення передбаченого ст. 80 КК України строку виконання обвинувального вироку відносно нього.

Прокурор заперечив проти задоволення клопотання, зазначивши про те, що засуджений ОСОБА_4 з 2013 року і до цього часу ухиляється від відбування призначеного покарання через що оголошений у розшук, що свідчить про те, що не закінчилися строки давності виконання обвинувального вироку відносно нього, оскільки останні зупинені на час його розшуку.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та оперативно-розшукової справи, суд приходить до таких висновків.

Згідно з ч. 5 ст. 534 КПК України, процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у кримінальному провадженні, вирішує суддя суду першої інстанції одноособово, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 КК України.

Згідно з ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом. Клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктом 13 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Судом встановлено, що вироком апеляційного суду Миколаївської області від 25.09.2012 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до двох років позбавлення волі , копія якого була вручена засудженому особисто 26.09.2012. Запобіжний захід ОСОБА_4 , до набрання вироком законної сили, залишено попередню - підписку про невиїзд.

Зазначений вирок набрав законної сили 17.01.2013 після його перегляду Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ та був направлений для виконання 06.03.2013 до Якимівського РВ УМВС України в Запорізькій області за місцем проживання засудженого ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , встановленого в ході досудового розслідування, судового розгляду та зазначеного у вироку суду.

Відповідно до повідомлення Якимівського РВ УМВС України в Запорізькій області від 17.02.2013 № 31/4323, засуджений ОСОБА_4 на території Якимівського району Запорізької області не проживає та не зареєстрований, встановити місце його знаходження неможливо.

Постановою Ленінського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області від 07.06.2013 заведена оперативно-розшукова справа №0213018, якій у зв`язку з реформуванням поліції у 2016 році присвоєно №0216098, відносно засудженого ОСОБА_4 та останній оголошений у державний розшук у зв`язку з ухиленням від відбування призначеного покарання.

У ході здійснення розшуку засудженого ОСОБА_4 було встановлено відсутність останнього за відомими місцями його проживання за адресами: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , та за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_5 , а також не було встановлено фактичне місце його перебування, що, у свою чергу, свідчить на ухилення останнього від відбування призначеного за вироком апеляційного суду Миколаївської області від 25.09.2012 покарання у виді двох років позбавлення волі.

Також станом на час розгляду даного клопотання ВП № 2 ГУНП в Миколаївській області, яким здійснюється розшук засудженого ОСОБА_4 , місцезнаходження останнього не встановлене та на даний час проводяться оперативно-розшукові заходи з метою його розшуку та затримання, що підтверджується повідомленням ВП №2 ГУНП в Миколаївській області від 29.03.2023 №4332/52-2023.

Крім того, засуджений ОСОБА_4 був особисто присутній в судовому засіданні під час розгляду апеляційним судом Миколаївської області кримінальної справи відносно нього та постановлення вироку від 25.09.2012, копія якого була йому вручена особисто 26.09.2012, що підтверджує той факт, що ОСОБА_4 обізнаний про призначене йому покарання у виді двох років позбавлення волі, однак самостійно до органів Національної поліції для відбування вказаного покарання він не з`являється. Вказане, у свою чергу, свідчить про ухилення на даний час засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 3 ст. 80 КК України (в редакції на час набрання вироком законної сили), особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за злочин середньої тяжкості, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин. Перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

Також згідно з п. 3 ч. 1, ч. 3 ст. 80 КК України (в редакції на даний час), особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин. Перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

Відповідно до положень ст. 12 КК України, вчинений засудженим злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, за який його було засудженого до покарання у виді двох років позбавлення волі, станом на час постановлення вироку та набрання ним законної сили відносився до злочинів середньої тяжкості, а на даний час належить до нетяжких злочинів.

Натомість оскільки судом встановлено, що після набрання 17.01.2013 законної сили вироком апеляційного суду Миколаївської області від 25.09.2012 засуджений ОСОБА_4 став ухилятися від відбування призначеного йому за вказаним вироком покарання у виді позбавлення волі, у зв`язку з чим, в даному випадку, встановлений п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України п`ятирічний строк виконання вказаного вироку зупинився до дня з`явлення засудженого для відбування покарання або дня його затримання органами Національної поліції, та відповідно до приписів ч. 3 ст. 80 КК України з того часу вказаний строк подвоюється.

При цьому суд не погоджується з доводами захисника про те, що засуджений не ухилявся від виконання призначеного покарання, залишивши місце свого проживання після скасування запобіжного заходу після набрання вироком законної сили, оскільки будучи обізнаним про наявність відносно нього вироку суду, яким його засуджено до покарання у виді двох років позбавлення волі, ОСОБА_4 самостійно для відбування покарання не з`явився, а також був відсутній за місцем своєї реєстрації та тимчасового проживання, встановити місце його знаходження в результаті проведених оперативно-розшукових заходів в рамках заведеної ОРС не виявилося можливим.

У матеріалах зазначеної оперативно-розшукової справи містяться документи (пояснення сусідів, рапорти працівників міліції, листи судді першої інстанції про звернення зазначеного вироку до виконання тощо), які свідчать про те, що з моменту набрання вироком законної сили проводилися усі необхідні заходи для виконання вироку та місцезнаходження засудженого, які не давали позитивних результатів.

Також є хибними твердження захисника про те, що факт ухилення засудженого від відбування призначеного покарання має бути підтверджений вироком суду, що набрав законної сили, що відповідає висновкам ВС, викладеним у постанові від 21.11.2022 у справі №754/17643/21, та висновкам ВСУ, викладеним у постанові від 24.12.2015, оскільки обставини даної справи відрізняються від тих, при розгляді яких були сформовані вказані висновки. Так, у названих постановах касаційні суди посилалися на те, що положення ч. 3 ст. 80 КК певним чином співвідносяться зі статтями 389 та 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у ч. 3 ст. 80 Загальної частини КК, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини КК. Отже, роблячи висновок про ухилення особи від відбування покарання під час застосування ч. 3 ст. 80 КК, суд тим самим фактично визнає її винною у вчиненні нового злочину. Таке правозастосування суперечить ч. 1 ст. 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Поряд з тим, за обставинами вказаних справ особи були засуджені до покарань у виді штрафу, які були замінені покаранням у виді громадських робіт, за умисне ухилення від виконання яких передбачена відповідальність за статтею 389 КК України - за ухилення засудженого від сплати штрафу та ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт, тобто кримінальна відповідальність за ухилення засудженого від сплати штрафу та відбування громадських робіт прямо передбачена диспозицією статті 389 КК.

Натомість у даній справі засуджений ОСОБА_4 ухиляється від відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі, яке ще не почало виконуватися (засуджений не був направлений до місць позбавлення волі) через залишення ним місця свого проживання та невстановлення його місцезнаходження, і як наслідок - ненаправлення його до місць позбавлення волі для відбування призначеного покарання.

Натомість диспозицією ч. 3 ст. 390 КК України встановлена кримінальна відповідальність за неповернення до місця відбування покарання особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі та якій було дозволено короткочасний виїзд, після закінчення строку виїзду, що до обставин даної справи не може застосовуватися, оскільки засуджений ОСОБА_4 не був направлений до установи виконання покарання для відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі, йому не було дозволено короткочасний виїзд з місць позбавлення волі, після закінчення якого він не повернувся до місця відбування призначеного покарання. Тобто, в даному випадку положеннями КК України не передбачено настання кримінальної відповідальності для особи, яка ухиляється від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, у разі, коли таку особу не було направлено (поміщено) до установи відбування покарання, однак вона ухиляється від відбування такого покарання та поміщення до установи відбування покарання шляхом переховування. Тому факт ухилення засудженого відповідно до ч. 3 ст. 80 КК України від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі за обставин даної справи підлягає встановленню саме шляхом надання оцінки судом, який розглядає клопотання про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та не може бути встановлений обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, через невстановлення положеннями КК України кримінальної відповідальності за такі дії.

Таким чином, оскільки встановлені судом обставини вказують на те, що після набрання вироком апеляційного суду Миколаївської області від 25.09.2012 законної сили засуджений ОСОБА_4 ухиляється від відбування призначеного йому покарання у виді двох років позбавлення волі, у зв`язку з чим по даний час він перебуває у розшуку, тому вказані обставини свідчать про те, що перебіг встановленого п. 3 ч. 1 ст. 80 КК України п`ятирічного строку виконання вироку щодо засудженого ОСОБА_4 на даний час не закінчився, оскільки зупинений через ухилення останнього від відбування покарання, у зв`язку з чим клопотання задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 372, 395, 537, 539 КПК України, суд

постановив:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_3 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_4 , про звільнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання у виді позбавлення волі на строк два роки, призначеного вироком апеляційного суду Миколаївської області від 25.09.2012, у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку - відмовити.

На ухвалу протягом семи днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Миколаєва.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1