Справа № 638/4620/23
Провадження №1-кп/638/1221/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2023 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Дзержинського районного суду м.Харкова кримінальне провадження №00000099 від 20.01.2023 року стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Нова Пристань Саткінського району Челябинської області, росіянина, громадянина України, неодруженого, не працюючого, із середньою освітою, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

18.02.2009 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч.2 ст.121 КК України до 8 років позбавлення волі;

25.05.2018 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 09.07.2021 року за відбуттям строку покарання,

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч.1 ст.263, ч.4 ст.186 КК України, -

встановив:

У листопаді 2022 року, точну дату та час в ході судового розгляду не встановлено, ОСОБА_5 , перебуваючи в лісовому масиві неподалік вул. Партизанської в м. Ізюм Харківської області, на колишніх позиціях військовослужбовців рф, не маючи передбаченого та установленого чинним законодавством дозволу, всупереч вимог Положення про дозвільну систему, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 (зі змінами та доповненнями) та Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої Наказом МВС України № 622 від 21.08.1998 (зі змінами та доповненнями), діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, знайшов підривач МВП-62М до протитанкових мін ТМ-62 та реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел на заволодіння підривачем, достовірно знаючи, що за зберігання без належного дозволу передбачена кримінальна відповідальність, взяв його та переніс до себе додому за адресою: АДРЕСА_1 , тим самим, незаконно придбав вибуховий пристрій, який не маючи на те передбаченого законом дозволу зберігав до 16 лютого 2023 року.

16 лютого 2023 року в період часу з 11 год. 53 хв. по 13 год. 21 хв. в ході проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.02.2023 за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем мешкання та реєстрації ОСОБА_5 було виявлено та вилучено металевий предмет циліндричної форми зовні схожий на запал до міни з маркуванням - «МВП-62М, 17-87», який згідно висновку судової вибухово-технічної експертизи є підривачем МВП-62М до протитанкових мін серії ТМ-62, є вибуховим пристроєм промислового способу виготовлення, відноситься до категорії ініціювання, містить заряд вибухової речовини.

Крім того у листопаді 2022 року, точну дату та час в ході проведення судового розгляду не встановлено, ОСОБА_5 , перебуваючи в лісовому масиві неподалік вул. Партизанської в м. Ізюм Харківської області, на колишніх позиціях військовослужбовців рф, не маючи передбаченого та установленого чинним законодавством дозволу, всупереч вимог Положення про дозвільну систему, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 (зі змінами та доповненнями) та Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої Наказом МВС України № 622 від 21.08.1998 (зі змінами та доповненнями), діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, знайшов 9 осколково-фугасних пострілів ОФЗ 30x165 до протитанкових мін ТМ-62, та реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел на заволодіння боєприпасами, достовірно знаючи, що за зберігання без належного дозволу передбачена кримінальна відповідальність, взяв їх та переніс до себе додому за адресою: АДРЕСА_1 , тим самим, незаконно придбав бойові припаси, які незаконно, не маючи на те передбаченого законом дозволу зберігав до 16 лютого 2023 року.

16 лютого 2023 року в період часу з 11 год. 53 хв. по 13 год. 21 хв. в ході проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.02.2023 за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем мешкання та реєстрації ОСОБА_5 було виявлено та вилучено 9 металевих предметів схожих на патрони, які згідно висновку судової вибухово - технічної експертизи, є дев`ятьма осколково-фугасно-запалювальними пострілами ОФЗ 30x165, калібром ЗО мм, до автоматичних гармат 2А42 і 2А72, відносяться до категорії вибухових пристроїв промислового виготовлення військового призначення - бойових припасів, снаряд пострілу містить заряд бризантної вибухової речовини - А-ІХ-2 масою 49 г, гільза пострілу споряджена зарядом вибухової речовини метальної дії - піроксиліновим порохом марки 6/7П- 5БПфл, масою 123г.

Крім цього у листопаді 2022 року, точну дату та час в ході проведення судового розгляду не встановлено, ОСОБА_5 , перебуваючи в лісовому масиві неподалік вул. Партизанської в м. Ізюм Харківської області, на колишніх позиціях військовослужбовців рф, не маючи передбаченого та установленого чинним законодавством дозволу, всупереч вимог Положення про дозвільну систему, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 (зі змінами та доповненнями) та Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої Наказом МВС України № 622 від 21.08.1998 (зі змінами та доповненнями), діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, знайшов вибухову речовину метальної дії-нітроцелюлозний (бездимний) порох, та реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел на заволодіння вибуховою речовиною, достовірно знаючи, що за зберігання без належного дозволу передбачена кримінальна відповідальність, взяв її та переніс до себе додому за адресою: АДРЕСА_1 , тим самим, незаконно придбав вибухову речовину, яку незаконно, не маючи на те передбаченого законом дозволу зберігав до 16 лютого 2023 року.

16 лютого 2023 року в період часу з 11 год. 53 хв. по 13 год. 21 хв. в ході проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.02.2023 за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем мешкання та реєстрації ОСОБА_5 було виявлено та вилучено циліндричні предмети схожі на артилерійський порох вагою 14670 г, які згідно висновку судової вибухово-технічної експертизи є вибуховою речовиною метальної дії- нітроцелюлозним (бездимним) одноосновним порохом, який здатний до хімічного перетворення шляхом швидкого згорання з ефектом вибуху при знаходженні його в замкнутому просторі.

Крім того, 21 квітня 2023 приблизно о 13 годині у період дії воєнного стану в Україні, ОСОБА_5 прийшов до раніше знайомої ОСОБА_7 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 та впевнившись, що остання відсутня за місцем мешкання, реалізовуючи раптово виниклий умисел на викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, повторно, через незачинені двері проник в приміщення літньої кухні, яка розташована поряд із будинком, звідки таємно викрав кутову шліфувальну машинку «Масhtz МАG -12/1200» та дриль ударну «Масhtz МID-13/1300» та вийшовши з території домоволодіння, був зупинений ОСОБА_7 , яка виявила крадіжку інструментів. Після чого, ОСОБА_5 , не реагуючи на крики потерпілої, відкрито викрав чуже майно, а саме: кутову шліфувальна машина «Масhtz МАG -12/1200» та дриль ударну «Масhtz МID-13/1300», чим спричинив ОСОБА_7 матеріальну шкоду згідно висновку судово-товарознавчої експертизи на суму 2425 грн. 40 коп., та з місця скоєння злочину втік, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, щиро покаявся у скоєних злочинах та щодо обставин вчинення кримінальних правопорушень пояснив як зазначено вище, що у листопаді 2022 року, точної дати не пам`ятає в лісовому масиві в м. Ізюм Харківської області, де стояли військовослужбовців рф знайшов зазначені у обвинувальному акті вибухові речовини, пристрої та бойові припаси, які приніс додому, де і зберігав їх. Потім під час обшуку вони були вилучені співробітниками поліції. Також повідомив, що приблизно о 13 годині 21.04.2023 року прийшов до Клочкової додому, пересвідчився у тому, що вона була відсутня. Побачив відкриту літню кухню, де знаходилась дриль та кутова машинка. Забрав їх та відійшов метрів 50-70 й побачив потерпілу, яка кричала. В подальшому втік від неї, зайшов у закинутий будинок, де його знайшли потерпіла зі свідком. В подальшому був затриманий працівниками поліції.

Винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину ніким не оспорюється. Інші докази згідно ч.3 ст.349 КПК України було визнано недоцільним досліджувати в судовому засіданні щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, крім матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає доведеною винність ОСОБА_5 у незаконному носінні, придбанні та зберіганні вибухових речовин, пристроїв та бойових припасів, без передбаченого законом дозволу, а також у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчинений повторно, з проникненням у інше приміщення, в умовах воєнного стану та кваліфікує його дії за ч.1 ст.263 та ч.4 ст.186 КК України.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених злочинів, які відповідно до ст.12 КК України є тяжкими злочинами, відомості про особу винного, наявність обставини, яка пом`якшує та обтяжує покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 , є щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_5 , є рецидив кримінальних правопорушень.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий, останній раз 25.05.2018 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області, звільнений за відбуттям строку покарання 09.07.2021 року, неодружений, не працює, осіб на утриманні не має, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога у КНП Ізюмської міської ради «Центральна міська лікарня Піщанської Богоматері» не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Обвинуваченому суд призначає покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Отже, з урахуванням вказаних обставин, відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , того, що він щиро розкаявся у вчинених кримінальних правопорушеннях, приймаючи до уваги наявність обставини, що обтяжує його покарання, а також того, що він, маючи дві непогашені судимості за вчинення умисних злочинів, неодноразово засуджувався до реальної міри покарання, проте такі заходи не призвели до бажаних результатів, оскільки останній знову вдався до протиправної поведінки та вчинив умисні тяжкі злочини протягом нетривалого часу після відбуття попереднього покарання, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень можливе лише з призначенням покарання за ч.1 ст.263 та ч.4 ст.186 КК у виді позбавлення волі. Водночас, суд з урахуванням встановлених обставин не вбачає підстав для застосування положень статті 75 КК України. Суд дійшов висновку, що призначення такого покарання буде необхідним, достатнім та дієвим заходом для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень, таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися, як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року, «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 року, «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 року).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається, як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають, як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

При цьому також суд враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання ОСОБА_5 суд керується також положенням п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23.10.2003 року, згідно якого суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.

Щодо питання зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання обвинуваченому, то слід відмітити таке.

ОСОБА_5 був затриманий 21.04.2023 року та перебуває під вартою по теперішній час.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29.08.2018 року у справі № 663/537/17 сформувала правовий висновок щодо застосування норми права, передбаченої ч.5 ст.72 КК України (зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання) у такому ракурсі, що якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.

Якщо особа вчинила злочин, починаючи з 21 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №2046-VIII (пряма дія Закону№2046-VIII).

З огляду на те, що ОСОБА_5 вчинив кримінальні правопорушення після 20 червня 2017 року, рахується попередньо ув`язненим з 21.04.2023 року, йому слід зарахувати в строк покарання, згідно ч.5 ст.72 КК України із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавленні волі.

Оскільки судом призначається покарання, пов`язане з ізоляцією від суспільства, за відсутності виняткових обставин, передбачених ч.3 ст.377 КПК України, враховуючи встановлені та викладені раніше обставини, у тому числі визначені ст. 178 КПК України, які підтверджують ризики, передбачені п.п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, на переконання суду до набрання вироком законної сили запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_5 у виді тримання під вартою, необхідно залишити без змін.

Процесуальні витрати, які пов`язані із залученням експертів під час здійснення досудового розслідування підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,-

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч.1 ст.263, ч.4 ст.186 КК України та призначити йому покарання:

-за ч.1 ст.263 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

-за ч.4 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначити покарання у виді 7 (семи) років 6 місяців позбавлення волі з відбуттям покарання у кримінально виконавчій установі закритого типу.

Строк відбування покарання обчислювати з моменту фактичного затримання - з 21.04.2023 року.

Зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_5 з 21.04.2023 року до набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_5 у виді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави на відшкодування процесуальних витрат за проведення судових експертиз у загальному розмірі 8 963 гривень 88 копійок.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.04.2023 року.

Речові докази шліфувальну машину «Масhtz МАG -12/1200», дриль ударну «Масhtz МID-13/1300» - повернути законному володільцю.

Речові докази підривач МВП-62М до протитанкових мін ТМ-62, 9 осколково-фугасних пострілів ОФЗ 30x165 до протитанкових мін ТМ-62, нітроцелюлозний (бездимний) порох - передати Управлінню Служби Безпеки України у Харківській області.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м.Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому.

Головуючий суддя: ОСОБА_1