15.06.2023 Справа № 756/6788/23

№ 756/6788/23
№ 1-кс/756/1280/23
У Х В А Л А

іменем України

15 червня 2023 року слідчий суддя Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0002635, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.11.2022, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

в с т а н о в и в:

01 червня 2023 року прокурор Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва із клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0002635 від 01.11.2022.

У клопотанні прокурор зазначає, що у ході досудового розслідування встановлено, що група осіб, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, з корисливих спонукань, за попередньою змовою, здійснили замах на незаконне заволодіння квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , проте, з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважали необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.

Прокурор зазначає, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування квартири від 07.07.2021, яикй посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 , та зареєстровано в реєстрі за № 555. На даний час ОСОБА_4 знаходиться за межами кордону України, у зв`язку з чим, група осіб, за попередньою змовою, здійснила замах на незаконне заволодіння майна ОСОБА_4 , а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, було підроблено довіреність надану нібито ОСОБА_4 12.09.2022, засвідчену нібито в Королівстві Іспанія, м. Мадрид, посвідчену нібито ОСОБА_6 , другим секретарем консульських питань Посольства України в Іспанії, ОСОБА_7 , на розпорядження квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , на передачу квартири, як внесок учасника (засновника), в статутний капітал ТОВ «ТРУ РІЕЛ ЕСТЕЙТ», ЄДРПОУ 4814771.

У подальшому, 11.10.2022 приватний нотаріус ОСОБА_8 , використовуючи вказану підроблену довіреність, реєструє за №5181, 5182 протокол № 2 Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «ТРУ РІЕЛ ЕСТЕЙТ», ЄДРПОУ 4814771, згідно якого ОСОБА_4 прийнято до складу Учасників та збільшено розмір статутного капіталу за рахунок майнового внеску ОСОБА_4 , шляхом передачі у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Після чого, 21.11.2022 приватний нотаріус ОСОБА_9 , використовуючи вказану підроблену довіреність, реєструє за № 723, 724 акт приймання-передавання нерухомого майна до статутного капіталу ТОВ «ТРУ РІЕЛ ЕСТЕЙТ», ЄДРПОУ 4814771, згідно якого ніби ОСОБА_4 , від імені якого діє ОСОБА_7 передав, а директор ТОВ «ТРУ РІЕЛ ЕСТЕЙТ», ЄДРПОУ 4814771, прийняв квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , до Статутного капіталу Товариства.

Проте, на даний час, з причин, що не залежать від їх волі, група осіб не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, та враховуючи вказані дії має намір заволодіти квартирою.

25.05.2023 було допитано свідка ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що представляє інтереси ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , податковий номер НОМЕР_1 , на підставі довіреності від 01.11.2022, посвідченої в м. Лімассол, Кіпр, який повідомив, що ОСОБА_4 , не надавав довіреність 12.09.2022, засвідчену нібито в Королівстві Іспанія, м. Мадрид, посвідчену нібито ОСОБА_6 , другим секретарем консульських питань Посольства України в Іспанії, ОСОБА_7 , на розпорядження квартирою за адресою: АДРЕСА_1 . Також, ОСОБА_4 не має наміру її продавати чи відчужувати іншим чином.

Таким чином, правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність: ч. 4 ст. 190 КК України.

Так, як убачається з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , на праві власності належить квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 07.07.2021, посвідченого приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_5 та зареєстрованого в реєстрі за №555.

Постановою старшого слідчого СВ Оболонського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_11 від 01.06.2023 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0002635.

З урахування вказаного, прокурор просить накласти арешт на вищевказану квартиру, оскільки вона є речовим доказом у кримінальному провадженні.

Прокурор ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином.

При цьому, прокурор ОСОБА_3 подав до суду заяву про розгляд клопотання без його участі, клопотання підтримує в частині накладення арешту на квартиру шляхом встановлення заборони розпорядження та відчуження.

Власник майна ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином, про що в матеріалах справи містяться відповідні документи. При цьому, слідчий суддя враховує той факт, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 наразі не проживає на території України.

Ураховуючи неявку прокурора, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду клопотання, а також беручи до уваги позицію прокурора викладену у поданій до суду заяві, слідчий суддя приходить до висновку про можливість розгляду клопотання за наявними в ньому матеріалами.

Дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про арешт майна є обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Водночас, відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У відповідності до частин 1, 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до пунктів 1-3 ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Як убачається із клопотання про накладення арешту на майно та матеріалів доданих в його обґрунтування, прокурором обґрунтована необхідність арешту вказаного у клопотанні майна, зокрема, вказано перелік і види майна, що належить арештувати та надано документи, які підтверджують право власності на майно.

Так, в силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «АГОСІ проти Сполученого Королівства» (AGOSI v. The United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), в яких заявники скаржилася на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).

На підставі викладеного, з урахуванням того, що прокурор поданим клопотанням, а також матеріалами поданими в його обґрунтування доведено, що було вчинено кримінальне правопорушення, а також те, що квартира, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , є речовим доказом у розумінні ст. 98 КПК України у кримінальному провадженні № 0002635 від 01.11.2022, з метою забезпечення збереження речових доказів, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання про арешт майна та вважає, що прокурор, виходячи з фактичних обставин кримінального правопорушення, обґрунтовано звернувся з клопотанням про арешт зазначеного майна.

Разом з тим, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження слідчий суддя приходить до висновку, що необхідно накласти арешт квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом встановлення заборони розпорядження та відчуження будь-кому і будь-яким чином, оскільки прокурором не доведені обставини, які б свідчили про необхідність заборони користуванням вказаними об`єктами нерухомо майна.

Ураховуючи викладене, керуючись статтями 132, 170-173, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0002635, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.11.2022, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , податковий номер НОМЕР_1 , шляхом встановлення заборони відчуження та розпорядження будь-кому і будь-яким чином вказаним майно.

У задоволенні іншої частини вимог клопотання відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Слідчий суддя ОСОБА_1