Справа № 296/5808/23
УХВАЛА

Іменем України

25 липня 2023 року м.Житомир

Слідчий суддя Корольовського районного суду міста Житомира ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника володільця майна - адвоката ОСОБА_3 , володільця майна ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі скаргу адвоката ОСОБА_3 , діючого в інтересах власника майна ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого у кримінальному провадженні №0000424 від 13.09.2022 за ч.1 ст.199, ч.2 ст.28, ч.1 ст.204 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до слідчого судді зі скаргою, в якій просить визнати неповернення старшим слідчим в ОВС СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_5 у визначений КПК України строк ОСОБА_4 тимчасово вилученого майна - грошових коштів в сумі 1000 (одна тисяча) Євро та 20000 (двадцять тисяч) гривень, його бездіяльністю; зобов`язати старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Житомирський області ОСОБА_5 повернути ОСОБА_4 тимчасово вилучене майно, володільцем якого вона є: грошові кошти в сумі 1000 (одна тисяча) Євро, 20000 (двадцять тисяч) гривень.

В обґрунтування скарги вказано, що 20.04.2023 року на підставі ухвали слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 24.03.2023 року по справі №296/2642/23 слідчим СУ ГУНП в Житомирській області проведено обшук у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , в ході проведення якого вилучені грошові кошти в сумі 1000 Євро та 20000 грн. Під час проведення обшуку ОСОБА_4 пояснювала слідчому, що грошові кошти належать їй та залишились від реалізації восени 2022 року власного транспортного засобу (договір купівлі-продажу транспортного засобу було надано слідчому). Вказані грошові кошти ОСОБА_6 та її чоловік планували використати на ремонт власного будинку, який був пошкоджений в результаті ракетного обстрілу міста Житомира навесні 2022 року. Крім того, постановою слідчого від 29.05.2023 року було відмовлено у задоволенні клопотання про повернення тимчасово вилученого майна з тих підстав, що вилучені грошові кошти визнані речовими доказами та отримані ОСОБА_7 у результаті протиправної діяльності. Станом на даний час таке майно власнику не повернуто, слідчий з клопотанням про арешт майна до суду не звертався.

Володілець майна ОСОБА_4 та її представник адвокат ОСОБА_3 судовому засіданні скаргу підтримали та просили задовольнити.

Слідчий в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні скарги та вказав на відсутність необхідності накладення арешту на вказані грошові кошти, оскільки обшук надавався в тому числі з метою відшукання грошових коштів здобутих злочинним шляхом. Також просив долучити до матеріалів скарги протокол про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 02.01.2023 року, витяг з ЄРДР та протокол (додаткового) допиту свідка від 17.07.2023 року.

Адвокат ОСОБА_3 з приводу долучення вказаних документів до матеріалів скарги заперечив лише щодо долучення протоколу про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 02.01.2023 року, щодо долучення інших документів не заперечив.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Бездіяльність, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 КПК України, є видом бездіяльності, оскарження якої допускається відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Зі скаргою на бездіяльність, яка полягає в неповерненні тимчасово вилученого майна може звернутись володілець такого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом. Частина друга вказаної норми містить перелік майна, яке може отримати статус тимчасово вилученого.

КПК України передбачає можливість тимчасового вилучення майна у трьох випадках: 1) у затриманої особи; 2) при проведенні огляду; 3) при проведенні обшуку. Майно є тимчасово вилученим до його повернення або вирішення питання про його арешт.

Згідно з ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Невиконання процесуального обов`язку щодо негайного повернення майна особі зумовлює існування процесуального механізму щодо оскарження бездіяльності слідчого, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, визначеного в п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «East/West Alliance Limited проти України», будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Також відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме, у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону N 475/97-ВР від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Встановлено, що 20.04.2023 року на підставі ухвали слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 24.03.2023 року по справі №296/2642/23 слідчим СУ ГУНП в Житомирській області проведено обшук у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , в ході проведення якого вилучені грошові кошти в сумі 1000 Євро та 20000 гривень.

Слідчим не надано доказів накладання арешту на вилучене під час обшуку майно.

Слідчий суддя не приймає до уваги доводи слідчого про відсутність необхідності накладення арешту на вказані грошові кошти, оскільки виходячи зі змісту ухвали про обшук від 24.03.2023 року слідчим суддею не надавався дозвіл на обшук з метою відшукання саме 1000 Євро та 20000 грн., в ухвалі відсутня ідентифікація грошових коштів (конкретний номер, серія, валюта). Оскільки ухвала слідчого судді не містить чіткої вказівки на відшукання індивідуалізованих купюр, а містить вказівку на відшукання речей в родовому значенні, у слідчого (прокурора) після вилучення коштів виник обов`язок звернутися з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно згідно ч. 5 ст. 171 КПК України.

За встановлених обставин застосуванню підлягає ст. 169 КПК України, яка встановлює випадки припинення тимчасово вилученого майна.

Зокрема згідно ч. 5 ст. 171 КПК України, у разі не подання слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна клопотання про його арешт, майно має бути негайно повернуте особі, в якої його було вилучено.

Наявність постанови слідчого про визнання тимчасово вилученого майна речовими доказами не припиняє обов`язок слідчого його повернути у разі відсутності ухвали про арешт речових доказів.

Інші пояснення слідчого не підтверджені документально та не спростовують доводів заявника.

Відповідно до ч. 3 ст. 28 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Як вказувалося вище відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Тобто, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора під час досудового розслідування не передбачено постановлення ухвали про визнання бездіяльності, а тому в цій частині скарга є безпідставною та не підлягає задоволенню.

На підставі вищенаведеного скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись, ст.ст. 303, 304, 307, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу задовольнити частково.

Зобов`язати старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Житомирський області ОСОБА_5 повернути ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 1000 (одна тисяча) Євро та 20000 (двадцять тисяч) гривень, які були тимчасово вилучені під час обшуку 20.04.2023р. за адресою проживання скаржника: АДРЕСА_1 .

В іншій частині скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1