Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/311/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2023 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

переглянувши у письмовому провадженні в м. Кропивницькому апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 квітня 2023 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження №0000916 від 09.07.2022 року, відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по обвинуваченню у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України

В судовому засіданні, яке відбулось 13 квітня 2023 року суд за клопотанням прокурора в порядку ст. 331 КПК України продовжив дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на 60 днів.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, яке є тяжким злочином, за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк до десяти років, а тому усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та суворість можливого покарання, існує ризик того, що обвинувачені будуть переховуватися від суду та без перешкод можуть залишити своє місце проживання, чим будуть перешкоджати кримінальному провадженню. Свідками даної події є місцеві жителі та знайомі обвинувачених, які наразі судом не допитані, та обвинувачені можуть вчиняти на них тиск та незаконно впливати. Скоїли кримінальне правопорушення проти життя та здоров`я особи, що може свідчити про ймовірність скоєння останніми інших кримінальних правопорушень.

Тобто, судом першої інстанції встановлена наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України та недостатність застосування до останніх більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 ,, яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить скасувати оскаржувану ухвалу і ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, а саме, цілодобовий домашній арешт за адресою його місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що в клопотанні прокурора не наведено конкретних обставин та не підтверджено належними доказами факту того, що обвинувачений ОСОБА_7 має на меті переховуватися від суду, факту незаконного впливу на свідків, експерта, спеціаліста в цьому кримінальному провадженні, не зазначено, якими саме діями обвинувачений ОСОБА_7 перешкоджає чи може перешкоджати іншим чином кримінальному провадженню.

Також судом не було враховано те, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки та не враховано інші обставини, які свідчать про можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, зокрема: обвинувачений ОСОБА_7 має збереження на картковому рахунку, є працездатним, має на меті працевлаштуватися, якщо йому буде замінено запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби. Має постійне місце проживання (довідка про склад сім`ї міститься в матеріалах справи), має на утриманні батьків похилого віку, мати обвинуваченого страждає на хворобу серця, має захворювання нирок, потребує операційного втручання та догляду (в матеріалах справи міститься оригінал виписки про хворобу); ОСОБА_7 не ухилявся і не має на меті ухилятися від явки за викликом суду, впливати будь-яким чином на свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Виходячи з вказаних обставин, суд першої інстанції мав право обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

Захисник вважає, що ОСОБА_7 достатньо буде цілодобового домашнього арешту для забезпечення процесуального обов`язку обвинуваченого для з`явлення до суду.

Захисник ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , в апеляційній скарзі також просить ухвалу скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово.

Обґрунтовуючи свої вимоги зазначає, що рішення суду э незаконним та таким, що підлягає скасуванню, а запобіжний захід застосований у вигляді тримання під вартою занадто суворим та таким, що підлягає зміні на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово.

Незаконність рішення суду полягає у тому, що воно не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки його висновки не підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Зазначає, що задовольняючи клопотання суд не врахував, що ризики, які існують не є значними, і дають можливість застосувати запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, як то домашній арешт. Звертає увагу на те, що під час дослідження доказів в судових засіданнях інший обвинувачений ОСОБА_7 пояснював, що вчинив злочин один, і що його змусили оговорити ОСОБА_8 .

Також стороною захисту до суду було надано позитивну характеристику на обвинуваченого ОСОБА_8 та довідку про стан здоров`я матері. Відомості, які зазначені в цих документах переконливо свідчать про можливість та необхідність перебування ОСОБА_8 під домашнім арештом.

Також, звертає увагу суду на те, що за прояв героїзму під час пожежі про ОСОБА_8 в місцевій газеті з подякою надрукована стаття.

Крім того, ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, оскільки має зареєстроване місце проживання, проживає з батьками, до слідчого з`являвся на його виклики. Ці обставини спростовують ризик переховування підозрюваного від суду.

Захисник вважає, що за вказаних вище обставин запобіжний захід у вигляді домашнього арешту забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши надані судом першої інстанції матеріали, зваживши доводи апеляційних скарг сторони захисту, колегія суддів приходить до висновку, що вони не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме - повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали міськрайонного суду встановила, що зазначені вимоги кримінального закону судом першої інстанції належно дотримані.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів, у вказаному кримінальному провадженні до обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався.

Так, обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14.02.2023 року продовжено застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 14.04.2023 року.

В судовому засіданні, яке відбулось 13 квітня 2023 року районний суд за клопотанням прокурора продовжив обвинуваченим дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому на 60 днів.

Виходячи зі змісту ч.2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою як застосування запобіжного заходу, у тому числі і у виді тримання під вартою, так і продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України. Частиною першою ст. 194 КПК України визначений обов`язок суду встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

-наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

-наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

-недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, питання про продовження строку тримання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під вартою було вирішене на стадії судового розгляду. Тобто, це питання вирішувалось на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції, вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

У ході вирішення питання про доцільність тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , суд першої інстанції визнав, що у разі застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою, останні зможуть переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків по даному кримінальному провадженню, вчиняти інші злочини.

Отже, за висновком районного суду мають місце ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

При цьому ризик переховуватися від суду з метою уникнути можливої кримінальної відповідальності, на думку колегії, є значним. Наявність даного ризику стверджується суворістю покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі доведеності їх вини у вчиненні інкримінованого їм злочину. При оцінці даного ризику колегією суддів враховуються конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, яке поставлено у провину обвинуваченим.

Також, доведеним є ризик впливу на свідків, оскільки такий ризик існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Такий незаконний вплив може стосуватись як свідків, які безпосередньо вказують на підозрюваного як на особу, що вчинила злочин, так і свідків, які можуть надати свідчення щодо інших важливих обставин кримінального провадження, які не інкримінуються підозрюваному та не мають безпосереднього зв`язку із його особою.

Обставин, які б свідчили на користь зменшення раніше встановлених ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинувачених, колегією суддів не встановлено, а тому є обґрунтований висновок суду першої інстанції, що менш суворі види запобіжних заходів не здатні забезпечити ризики передбачені ст. 177 КПК України та належне виконання покладених на обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 процесуальних обов`язків.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Колегія суддів вважає, що при вирішені питання продовження обвинуваченим запобіжного заходу, суд першої інстанції належним чином врахував обставини, з наявністю яких закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, а також врахував доводи сторони захисту.

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченим строку тримання під вартою для забезпечення виконання покладених на них процесуальних обов`язків, та вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, в тому числі щодо належного виконання обвинуваченими своїх процесуальних обов`язків.

Колегія суддів зауважує, що застосований до обвинувачених запобіжний захід, з урахуванням його тривалості, не виходить за межи розумного строку, відповідає характеру і тяжкості кримінального правопорушення, в якому вони обвинувачуються, не дають можливості ухилення від слідства та суду, а більш м`який запобіжний захід не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинувачених.

Обставини, на які у своїй апеляційній скарзі посилаються захисники були враховані судом першої інстанції, що відображено у мотивувальній частині рішення, проте, жодним чином не зменшують тих ризиків, які встановив суд першої інстанції та не можуть слугувати підставою для скасування ухвали та застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу.

Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б на даний час унеможливлювали перебування обвинувачених під вартою.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційні скарги захисників задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 177, 178, 376, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 квітня 2023 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4