Київський апеляційний суд
Провадження № 11-кп/824/1008/2023 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 758/9545/22 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія справи: ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 16 листопада 2022 року у кримінальному провадженні № 0001733 від 28 серпня 2022 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Херсон, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Подільського районного суду м. Києва від 16 листопада 2022 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років;

- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком в умовах оголошеного в Україні з 24 лютого 2022 року воєнного стану ОСОБА_7 28 серпня 2022 року о 11 годині 42 хвилини, знаходячись в приміщенні магазину «Сільпо» ТОВ «Сільпо-Фуд», що по вулиці Ярославській, 56-А, в місті Києві, керуючись злочинним умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв з полиці магазину пляшку алкогольного напою вартістю 732,50 гривень (без урахування ПДВ), з якою пройшов повз антикрадіжні рамки магазину, не розрахувавшись за товар, завдавши ТОВ «Сільпо-Фуд» матеріальної шкоди в указаному розмірі.

Крім того, 28 серпня 2022 року о 11 годині 46 хвилин ОСОБА_7 аналогічним чином здійснив повторну крадіжку з цього ж магазину товару (упаковку сардельок і двох пляшок алкогольного напою) на загальну суму 1586,32 гривень (без урахування ПДВ), завдавши ТОВ «Сільпо-Фуд» матеріальної шкоди в означеному розмірі.

Крім того, 28 серпня 2022 року о 11 годину 56 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись в приміщенні указаного магазину, керуючись злочинним умислом, направленим на повторне таємне вираження чужого майна, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв з полиці дві пляшки коньяку загальною вартістю 2081,67 гривень (без урахування ПДВ), з якими прослідував повз антикрадіжні рамки, не розрахувавшись за товар, однак не довів свого злочинного умислу до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками охорони магазину.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не спорюючи установлених судом фактичних обставин кримінальних правопорушень, доведеності винуватості ОСОБА_7 у їх вчиненні та правильності кваліфікації його дій, просить вирок скасувати в частині призначеного покарання та застосувати до обвинуваченого покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк в межах санкції закону, за яким він засуджений, та звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з встановленням іспитового строку 1 рік.

Обґрунтовуючи такі вимоги апеляційної скарги захисник зазначає про те, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень і даним про його особу внаслідок суворості, без належного врахування того, що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, злочин вчинив вперше в один і той самий день - 28 серпня 2022 року, що свідчить про відсутність у нього схильності до злочинного способу життя, має постійне місце роботи вантажника, чим самостійно заробляє собі на життя.

Від інших учасників судового апеляційних скарг на вирок суду першої інстанції не надійшло.

Обвинувачений ОСОБА_7 був належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду, проте в судове засідання не з`явився, про поважні причини свого неприбуття суд не повідомив.

З огляду на викладене, оскільки участь обвинуваченого в апеляційному розгляді не є обов`язковою, водночас його інтереси в судовому засіданні представляє кваліфікований захисник, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутність ОСОБА_7 , що узгоджується із правилами ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 в підтримку доводів і вимог апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав призначене судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання законним та справедливим, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 розглянуто судом першої інстанції в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

У зв`язку із цим висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому в умовах воєнного стану і повторно, та у закінченому замаху на повторну крадіжку в умовах воєнного стану, за викладених у вироку обставин, які ніким з учасників судового розгляду не оспорювалися і докази стосовно яких в судовому засіданні не досліджувалися, апеляційним судом не перевіряються згідно з ч. 2 ст. 394, ч. 1 ст. 404 КПК України.

За встановлених та викладених у вироку фактичних обставин кримінальних правопорушень, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 та ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України.

Перевіряючи вирок суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 - в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів враховує таке.

Приписами ч. 2 ст. 50 КК України регламентовано, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, що регламентовані ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Як вбачається з вироку, на виконання наведених вимог закону, при призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції врахував: ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які ст. 12 КК України віднесені до тяжких злочинів; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, характеризується посередньо, його вік та ставлення до скоєного; щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання; відсутність обставин, які б обтяжували покарання.

Зваживши в сукупності наведені обставини, що впливають на захід примусу, суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 по кожному з доведених обвинувачень покарання в межах санкції закону, за яким він визнаний винуватим. При цьому за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України суд визначив мінімальне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, а за ч. 4 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України при призначенні остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень суд застосував найбільш сприятливий спосіб поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Колегія суддів зауважує, що ті відомості, на яких акцентовано увагу апелянтом (відсутність судимостей, вперше притягнення до кримінальної відповідальності, щире каяття) були в повній мірі враховані судом при призначенні ОСОБА_7 покарання. Жодних даних, які б підтверджували наявність у обвинуваченого місця роботи, в матеріалах справи не міститься і захисником надано не було.

Прохання апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 про призначення ОСОБА_7 мінімального остаточного покарання та звільнення обвинуваченого від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України не ґрунтується на вимогах закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

При цьому однакові за видом і розміром покарання поглиненню не підлягають, крім випадку, коли вони призначені у максимальних межах санкцій статей (санкцій частин статей) КК України (п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7).

Тобто, при призначенні однакових за видом і розміром покарань остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень може бути визначене тільки за принципом їх складання.

З огляду на викладене та оскільки санкцією ч. 4 ст. 185 КК України визначено мінімальне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, яке і було призначено ОСОБА_7 по епізоду вчинення замаху на крадіжку, то призначення йому за сукупністю з іншим кримінальним правопорушенням - по епізодам двох закінчених крадіжок остаточного покарання такого самого виду і розміру є неприпустимим.

Таким чином, призначене ОСОБА_7 покарання як за кожне кримінальне правопорушення окремо, так і за їх сукупністю є законним, справедливим та відповідає установленим обставинам справи, що підлягають врахуванню при визначенні заходу примусу.

Враховуючи, що за сукупністю кримінальних правопорушень ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць, то до нього не можуть бути застосовані положення ст. 75 КК України, якими передбачена можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням при призначенні винному покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Порушень норм матеріального або процесуального права, які були б підставою для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду не встановлено.

Отже, апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Подільського районного суду м. Києва від 16 листопада 2022 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4