Справа № 166/1194/21
Провадження № 1-кп/162/7/2023
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

17 липня 2023 року смт Любешів

Колегія суддів Любешівського районного суду Волинської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

обвинувачених ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції), ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

захисника обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому у кримінальному провадженні №0000017 від 01.02.2021 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та жителю АДРЕСА_1 , українцю, громадянину України, неодруженому, офіційно непрацюючому, в порядку ст.89 КК України не судимому, -

ВСТАНОВИЛА:

Через систему «Електронний суд» 10.07.2023 року до суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , яке вмотивоване тим, що прокурором не надано жодного доказу на підтвердження наявності вказаних ним ризиків. Зазначає, що ОСОБА_7 фактично перебуває в шлюбних відносинах, має на утриманні хвору матір, за місцем проживання характеризується позитивно, має міцні соціальні зв`язки та постійне місце проживання, хворіє, не перебуває на обліках у лікаря нарколога та психіатра, належно виконує процесуальні обов`язки, відсутні докази, підтверджуючі факт продовження існування ризиків, на які посилається прокурор. Також вказує, що визначений розмір застави у сумі 2000000 гривень істотно перевищує встановлений законодавцем максимум для такого роду злочинів та вочевидь є непомірним для ОСОБА_7 , а підстави виходити за межі п.3 ч.5 ст.182 КПК України об`єктивно відсутні. За таких обставин просить змінити запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_7 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Прокурор у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу просив відмовити.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник, кожен зокрема, просили задовольнити подане захисником ОСОБА_10 клопотання про зміну запобіжного заходу з підстав, наведених у ньому.

Представник потерпілої юридичної особи ОСОБА_11 подала до суду заяву про проведення судового засідання без її участі.

Захисник ОСОБА_12 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання захисника до задоволення не підлягає з огляду на такі обставини.

Ухвалою слідчого судді Ратнівського районного суду Волинської області від 22.04.2021 ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням суми застави в розмірі 2 000 000 гривень, який неодноразово продовжувався, останній раз ухвалою Любешівського районного суду Волинської області від 06.06.2023 року до 04.08.2023 року.

При вирішенні клопотання захисника колегія суддів враховує конкретні обставини кримінального провадження та характер інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, що свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, тяжкість обвинувачення, яке хоча не є самостійною підставою для застосування суворих запобіжних заходів, проте у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не обравши до особи запобіжні заходи, а саме тримання під вартою. Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Зважаючи на тяжкість злочинів, які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_7 , покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, дані про особу обвинуваченого, та те, що докази у даному кримінальному провадженні не досліджені в повному обсязі, не допитані свідки та обвинувачені, колегія суддів установила наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати. Разом з тим слід констатувати, що вказані ризики посилились у зв`язку з військовою агресією росії проти України, що обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, тому очевидно, що у ОСОБА_7 збільшуються можливості для ухилення від суду, адже місце його проживання та реєстрації знаходиться на території України, яка межує з територією, де ведуться активні бойові дії, що з об`єктивних причин унеможливлює належний контроль зі сторони правоохоронних органів за поведінкою обвинуваченого.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу, в тому числі його продовження, ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому.

Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Однак в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. Під час встановлення ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що обвинувачений може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи таку поведінку обвинуваченого, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Щодо ризику переховування обвинуваченого від суду, колегія суддів зазначає, що даний ризик обумовлюється можливістю притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для нього наслідками і суворістю передбаченого покарання.

Відповідно до висновків щодо застосування норм права, викладених, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20.06.2019 по справі № 166/313/17, від 13.08.2020 по справі № 674/1202/19, від 27.02.2019 по справі № 0503/10653/2012, усвідомлення ймовірності визнання вини особи з висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та є підставою для тримання особи під вартою.

Щодо тверджень захисника і обвинуваченого про відсутність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, слід зауважити, що після відкриття матеріалів кримінального провадження стороні захисту, обвинувачені дізналися про обсяг зібраних доказів, у тому числі свідків, показання яких можуть підтверджувати їх вину у вчиненні інкримінованих їм злочинів.

Оцінюючи можливість впливу на свідків, суд виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань свідків та дослідження їх судом, а також, у разі необхідності і після цих стадій, під час дослідження судом письмових доказів, оскільки у сторін кримінального провадження може виникнути необхідність для повторного допиту деяких свідків, у разі задоволення судом такого клопотання.

Разом із цим, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, а отже і з протоколами допитів встановлених досудовим розслідуванням свідків, обвинувачений обізнаний як про їх персональні дані, так і про зміст наданих ними показань на стадії досудового розслідування.

Вказане дає підстави обґрунтовано припускати вірогідність незаконного впливу зі сторони обвинуваченого на свідків з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань, а тому колегія суддів вважає наявним даний ризик.

Також колегія суддів вважає, що ризик вчинення інших кримінальних правопорушень обвинуваченим, у тому числі з корисливих мотивів, продовжує існувати, враховуючи той, факт, що обвинувачений ОСОБА_7 законних джерел доходів не має, обвинувачується у вчиненні злочину з корисливою метою та у поєднанні з відсутності офіційного працевлаштування може свідчити про високу ймовірність ризику вчинення обвинуваченим нових злочинів з корисливою метою, у зв`язку з відсутністю у обвинуваченого законних доходів.

Постійне місце проживання, наявність жінки, з якою проживає однією сім`єю, але не перебуває у шлюбі, матері-пенсіонера не можуть вважатися достатніми для запобігання доведеним ризикам та забезпечувати дотримання обвинуваченим належної процесуальної поведінки.

Між тим, судом вже досліджувалися обставини та докази, які зазначені захисником у клопотанні як підстави для зміни запобіжного заходу, які на даний час не змінилися, та наявність яких, на думку суду, не є достатніми для зміни запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт.

Щодо посилання захисника на надмірну тривалість тримання під вартою, колегія суддів зауважує наступне.

ЄСПЛ у своїй практиці опрацював критерії оцінки «розумності строків» крізь призму доцільності тривалості судочинства. Зокрема, у п.47 рішення у справі «Бараона проти Португалії» 1987 р. Суд відзначив: «Розумність тривалості розгляду повинна визначатися з огляду на конкретні обставини справи з урахуванням критеріїв, сформульованих у практиці Суду, зокрема, комплексності справи, поведінки заявника і відповідних державних органів». Критерій комплексності справи означає оцінювання складності справи з урахуванням обставин і фактів, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть за собою певні юридичні наслідки. Вона може бути пов`язана як із питаннями факту, так і з правовими аспектами: характером фактів, які необхідно встановити; кількістю питань, які розглядаються в межах справи; віддаленістю, з точки зору простору та часу, між подіями та фактами, що розглядаються, та процесом судочинства; кількістю свідків та інших проблем, пов`язаних зі збором доказів; вступом у процес нових осіб. Крім того, складність справи, а відтак й строк її розгляду, залежать, від складності предмету доказування у справі, без чого неможливо правильно вирішити справу по суті та застосувати норми матеріального права; від обсягу фактів предмета доказування, який може змінюватися у зв`язку зі зміною підстав позову, збільшенням чи зменшенням позовних вимог; від кількості доказів, наданих сторонами.

У даному випадку слід звернути увагу на кількість епізодів інкримінованих кримінальних правопорушень, кількість учасників справи та обсяг наданих сторонами доказів. Серед іншого, судом з метою повного та всебічного розгляду справи було задоволено ряд клопотань як представника потерпілої юридичної особи, так і сторони захисту щодо приєднання доказів та відповідно їх дослідження. Також сторона захисту, реалізовуючи свої процесуальні права, клопотала про виклик свідків, вжиття судом заходів для забезпечення явки яких у судове засідання займає значний час, зокрема, через перебування одного з них у складі Збройних Сил України та залучення його до бойових дій, чому в свою чергу не сприяла сторона захисту. Крім того, допит заявлених свідків в процесі розгляду справи ускладнювався відімкненням світла в Богородчанському районному Івано-Франківської області суді через руйнування внаслідок військової агресії енергетичної системи України, що унеможливлювало проведення відеоконференцзв`язку з метою допиту свідків та відкладення у зв`язку з цим судових засідань.

Кримінальне провадження налічує п`ять епізодів інкримінованих злочинів, які відповідно до обвинувального акту були вчинені в різний період часу, в різних областях України, як одноособово обвинуваченим ОСОБА_6 , так і у складі організованої групи, до якої згідно з обвинуваченням входять ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Крім цього, під час судового розгляду на неодноразові ініціативи колегії суддів змінити порядок дослідження доказів, а саме переходу до епізоду, який інкримінується обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , з метою оперативності судового провадження у зв`язку з неможливістю прибуття свідка для допиту, оскільки він перебуває на разі у лавах ЗСУ, сторона захисту заперечувала, що було підставою для відкладення судових засідань.

Разом з тим, відкладення судових засідань неодноразово ініціювалось саме стороною захисту.

Вищевикладене вказує на забезпечення судом усіх, передбачених кримінальним процесуальним законодавством процедур, оскільки судом відповідно створюються необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод в наданні доказів, їх дослідженні й доведенні їх переконливості перед судом в межах пред`явленого обвинувачення, шляхом подачі доказів, задоволенням клопотань щодо допиту свідків, з метою безпосереднього дослідження, сприйняття та перевірки усіх обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, а тому не може вважатися неналежним веденням провадження, як про це зазначає сторона захисту.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із вищевикладеними обставинами на даний час не виходить за межі розумного строку.

Він кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

З огляду на вказане, у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 слід відмовити .

На підставі викладеного, керуючись ст. 177, 183, 331 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений 18.07.2023 року.

Головуючий ОСОБА_13

Судді ОСОБА_14

ОСОБА_15