ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/6395/21

Номер провадження 1-кп/495/488/2022

07 липня 2023 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залу суду в місті Білгород-Дністровський кримінальне провадження, внесене до ЄРДР №0000286 від 12 липня 2021 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Долинівка Білгород-Дністровського району Одеської області, громадянина України, українця, з середньою освітою,не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.164 КК України,

сторони кримінального провадження :

прокурор Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області - ОСОБА_4

обвинувачений - ОСОБА_3

захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3

законний представник неповнолітньої потерпілої- ОСОБА_6

представник законного представника неповнолітньої потерпілої- адвокат ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне прпавопорушення, передбачене ч.1 ст. 164 КК України при наступних обставинах:

Відповідно до повторного свідоцтва про народження № 1066 від 02 вересня 2020 року про народження неповнолітньої дитини- ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,іі батьком є обвинувачений ОСОБА_3 ( а.с. 154 ),

На підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 лютого 2018 року у справі №495/8845/17 та виконавчого листа обвинувачений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зобов`язаний до сплати аліментів на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на утримання доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі 1500 гривень до досягнення донькою ОСОБА_8 повноліття,тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 . ( а.с.146-147 ).

Однак, обвинувачений ОСОБА_9 маючи умисел, направлений на невиконання вказаного судового рішення, будучи обізнаним про аліментні зобов`язання та попередженим про кримінальну відповідальність за злісне ухилення від сплати аліментів, ігноруючи вимоги державного виконавця Білгород-Дністровського районного відділу державної виконавчої служби Одеської області про необхідність виконання аліментних зобов`язань, у період часу з 13.06.2018 року по 30.06.2021 року злісно ухилявся від сплати аліментів на утримання своєї неповнолітньої дитини, а саме: без поважних причин офіційно не працював і не вживав заходів для офіційного працевлаштування,на обліку в центрі зайнятості ,як особа яка шукає роботу не знаходився і не знаходиться ,на виклики до відділу Державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області не з*являвся, що призвело до виникнення заборгованості із сплати коштів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі,що сукупно складають суму виплат за три місяці відповідних платежів.

Таким чином,загальна сума заборгованості станом на 30.06.2021 року про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_6 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 ,згідно розрахунку заборгованості, виданої державним виконавцем Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державаної виконавчої служби Південного межрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Одеса) складає 21 тисяча 319 гривень.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою провину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України не визнав і пояснив, що дійсно він знаходився з потерпілою ОСОБА_6 в фактичних шлюбних відносинах, від яких вони мають неповноітню дитину-доньку ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Йому стало відомо про існування рішення суду про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини після його виклику до виконавчої служби Білгород-Дністровського району Одеської області в червні 2018 року,при цьому державний виконавець попередив його про існування заборгованості по аліментам, він був попереджений по кримінальну відповідальність за злісне ухилення від сплати аліментів. Аліменти на утримання дитини він сплачував нерегулярно та не в повному обсязі , оскільки не мав такої можливості так як не був працевлаштований на постійну роботу, його заробіток носив періодичний характер та пов*язаний з будівництвом,в зв*язку з чим у нього виникла заборгованість по аліментам розрахунок якої та розмір- 21 319 гривень він не оспорює, але просить суд врахувати те,що він двічі сплатив на картку представника потерпілої ОСОБА_6 аліменти які не були відраховани з суми заборгованості ,також просить врахувате те,що він сплатив по квітанції витрати по харчуваннню дитини в дитячому садочку,про що є відповідна квітанція.

Незважаючи на невизнання своєї провини обвинуваченим ОСОБА_3 , його провина у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 164 підтверджується наступними доказами:

Показаннями законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 , яка у суді пояснила, що дійсно знаходилася у фактичному шлюбі з обвинуваченим від якого має дитину- доньку ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 , після припинення шлюбних відносин відповідач не надавав допомоги на утримання дитини. Оскільки матеріальної допомоги на утримання дитини обвинувачений не сплачував,вона була вимушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Обвинувачений згідно рішення суду аліменти платив нерегулярно та не в повному обсязі, в зв*язку з чим виникла заборгованість по сплаті аліментів. Станом на 30.06.2021 року заборгованість складала 21 319 гривень, але після порушення кримінального провадження та спрямування справи до суду, обвинувачений аліменти сплачує регулярно,за поточними платежами по аліментам заборгованості не має, але існуючу заборгованість, яка виникла станом на 30.06.2021 року він не погасив. Вона підтверджує те ,що обвинувачений дійсно наприкінці 2020 року, а саме: 29 грудня 2020 року їй на карту перерахував 1500 гривень, але вона вважала що це новорічний подарунок дитині, крім того, обвинувачений дійсно один раз сплатив грошові кошти за харчування дитини в дитячому садоку в розмірі 1100 гривень в квітні 2021 року,які вона розцінила як іншу допомогу дитині.

Крім того, провина обвинуваченого ОСОБА_3 в вчиненні кримінального проступку за ст. 164 ч.1 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження № 0000286 від 12 липня 2021 року , а саме:

- заявою адвоката ОСОБА_7 в інтересах законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 від 11.07. 2021 року про вчинене кримінальне правопорушення , зареєстрованим того ж дня у журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчиненні кримінальні правопорушення та інші події під № 9823 , із якого убачається, що ОСОБА_6 просить органи поліції притягнути до відповідальності ОСОБА_3 який протягом тривалого часу ухиляється від сплати аліментів ( а.с.142);

- копією повторного свідоцтва про народження :

№ 1066 від 02 вересня 2020 року виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Білгород-Дністоровський Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області про народження неповнолітньої дитини- ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ,батьком якої вказаний ОСОБА_3 ( а.с. 154 ),

- згідно рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 лютого 2018 року у справі №495/8845/17 та виконавчого листа обвинувачений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зобов`язаний до сплати аліментів на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на утримання доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі 1500 гривень до досягнення донькою ОСОБА_8 повноліття,тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 . ( а.с.146-147, 154-157 ).

- копією виконавчого провадження №ВП 56594929 від 13 червня 2021 року року та довідкою державного виконавця щодо заборгованості обвинуваченого ОСОБА_3 о сплаті аліментів № ВП 56594929 від 07 липня 2021 року , з яких убачається, що заборгованість обвинуваченого ОСОБА_3 по сплаті аліиментів станом на 30 червня 2021 року складає 21 319 гривень.( а.с 144-145 ) та іншими матеріалами справи.

Оцінивши зазначені докази, суд приходить до висновку про їх належність, допустимість і достовірність. Наведені докази повністю узгоджуються між собою і у своїй сукупності є достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченого. Порушень вимог закону щодо відкриття доказів стороні захисту, суд не вбачає.

Європейський суд з прав людини у п.65 рішення по справі «Коробов проти України» зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».

Така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Розглянувши повно і всебічно кримінальне провадження, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених у обвинувальному акті від 05 серпня 2021 року, та його умисні дії кваліфікує за ч.1 ст.164 КК України як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів) за ознакою тривалості ухилення.

Об`єктом даного злочину є право неповнолітніх дітей на повноцінне життя та всебічний (фізичний, психічний і соціальний) розвиток.

Відповідно до ст.ст.18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною, Держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України ( ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства»). Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства»).

Згідно положень ч.1 ст.3 Конвенції ООН, ч.ч.7, 8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання.

Таке право кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дитину до її повноліття, який закріплений в Основному Законі (ст.51 Конституції України), а також в Сімейному кодексі (ст.180) та гарантується Державою. В свою чергу, статтею 15 Сімейного кодексу чітко регламентовано, що сімейні обов`язки не можуть бути перекладені на іншу особу.

Предметом кримінального правопорушення, яке аналізується, є кошти, що за рішенням суду підлягають сплаті на утримання дітей.

З об`єктивної сторони кримінальне правопорушення, передбачене ст.164 КК України, може бути вчинене у формі злісного ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Під злісним ухиленням від сплати коштів на утримання дітей (аліментів) слід розуміти будь-які діяння боржника, спрямовані на невиконання рішення суду (приховування доходів, зміну місця проживання чи місця роботи без повідомлення державного виконавця, приватного виконавця тощо), які призвели до виникнення заборгованості зі сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають суму виплат за три місяці відповідних платежів.

При цьому діяння можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку.

Обставини кримінального проступку свідчать про злісне ухилення обвинуваченого ОСОБА_3 від сплати аліментів, а його доводи щодо частковості визнання обвинувачення через відсутність постійної роботи , суд вважає неспроможними у зв`язку з тим, що вказані ним обставини, хоча і мали місце, не перешкоджали йому виконувати свої обов`язки батька.

За змістом ст.27 Конвенції ООН та вимог ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» саме батьки несуть основну відповідальність за забезпечення фінансових можливостей та умов життя, необхідних для розвитку дитини, яка потребує піклування кожного дня, а тому, навіть у випадку тимчасової втрати доходу, батьки зобов`язані невідкладно вжити всіх необхідних заходів для її належного забезпечення, зокрема шляхом працевлаштування на іншу роботу чи звернення до центру зайнятості.

Таким чином, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі не вчиняв заходів для належного матеріального забезпечення своєї неповнолітньої дитини.Обставин, які б не дозволили обвинуваченому протягом тривалого часу виконувати належним чином покладені на нього законом обов`язки щодо утримання своєї неповнолітньої дитини, суд не встановив. Той факт, що обвинувачений ОСОБА_3 не має можливості працювати постійно на роботах по найму, має на утриманні неповнолітню дитину від іншого шлюбу, надавав допомогу батьку своєї дружини на лікування , ніяким чином не звільняло його від утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_10 .

Доводи обвинуваченого про наявність вищевказаних обставин, а саме неможливості працевлаштування ,не свідчить на користь обвинуваченого ОСОБА_3 , який був обізнаний про свої обов`язки сплачувати аліменти, але протягом тривалого часу належним чином не виконував їх, що свідчить про злісність ухилення від аліментних зобов`язань.У зв`язку з викладеним, суд не вбачає підстав для виправдання обвинуваченого ОСОБА_3 , на чому у судових дебатах наголошувала захисник ОСОБА_5 .

Доводи обвинуваченого ОСОБА_3 про те,що в його діях відсутняя кваліфікуюча ознака вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України-злісне ухилення від сплати аліментів з підстав того,що він надавав дитині матеріальну допомогу поза виплат через державну виконавчу службу,сплачував її харчування та інше суд до уваги прийняти не може, оскільки в судовому засіданні було встановлено що сума заборгованості по аліментам обвинуваченого перевищує 3 місяці,що є підставою для притягнення до кримінальної відповідальності, а наведені обвинуваченим факти надання дитині матеріальної допомоги суд враховує як пом*якшуючі провину обставини та враховані при обранні покарання обвинуваченому.

Також не можуть бути прийняти до уваги доводи обвинуваченого про те,що він не був ознайомлений з матеріалами кримінального провадження та порушення порядку їх надання для ознайомлення, оскільки судом в підготовчому судовому засіданні в порядку ст. 317 КПК України була винесена ухвала про ознайомлення обвинуваченого з матеріалами кримінального провадження за його обвинуваченням за ч.1 ст. 164 КПК України і на час розгляду справи по суті судом були здійснені заходи для всебічного дотримання прав обвинуваченого.

Посилання сторони захисту на правовий висновок ,викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційоного кримінального Суду від 06.11.2018 року (справа № 723/852/16-к,провадження № 51-2764км18), а саме те,що не може визнаватися злісним ухиленням від сплати аліиментів,яке хоча і тривало значний проміжок часу чи мало систематичний характер, але було вимущеним з боку особи,на яку такий обов*язок покладено рішенням суду, не відповідає встановленим фактичним обставинам у кримінальному проваженні ,оскільки судом не встановлено що ухилення від сплати аліментів було вимушеним з боку обвинуваченого ОСОБА_3 з підстав ,наведених судом вище.

Стосовно призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд приходить до наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року ратифікованої законом України від 07.07.1997 №475/97-ВР - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд уважає, що підстави застосування статей 69, 69-1 КК України при призначенні покарання - відсутні.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2004 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», передбачено, що при розгляді справ рішення ЄСПЛ застосовуються як джерело права.

Так, у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним».

Оскільки в судовому засіданні було встановлено обґрунтованість висунутого проти обвинуваченого ОСОБА_3 кримінального обвинувачення, суд вважає необхідним призначити йому покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує суспільну небезпеку та характер вчиненого ним кримінального правопорушення, тяжкість скоєного, а також дані які характеризують особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо , одружений, має на утриманні неповнолітітню дитини , його вік та стан здоров`я , те що він раніше не судимий, вчинив кримінальне правопорушення,яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків.Обставиною,яка пом`якшують покарання суд відносить регулярну та повну сплату обвинуваченм поточних платежів по аліментам після надходженнч справи до суду.Обставин,які обтяжують покарання судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, обставин справи і даних про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який аліменти не сплачував в повному обсязі,але згідно наявною в матеріалах справи довідки державного виконавця про стан заборгованості на звітний період нарахування заборгованості на 07 липня 2021 року, він сплатив аліменти в розмірі 44 631 гривня з 65 950 гривень нарахованих, крім сплати аліментів двічі надавав матеріальну допомогу на утримання дитини добровільно, після надходження справи до суду обвинувачений фактично став на шлях виправлення оскільки регулярно та в повному обсязі сплачує поточні платежі по аліментам ,але існуючу заборгованість не сплатив , суд вважає що є законні підстави для призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання з випробуванням , і таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Цивільний позов законного представника потерпілої ОСОБА_11 в частині відшкодування моральної шкоди розмірі 20 000 гривень є обгрунтованим та підлягаючим частковому задоволенню, з наступних підстав:

Суд вважає що внаслідок вчиненого у відношенні неповнолітньої дитини кримінального проступку вона пережила певні моральні страждання внаслідок неможливості достатнього та належного майнового забезпечення дитини, вона була позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання, були порушені ії нормальні життєві зв*язки та умови побуту. Разом з тим, з урахуваннням принципу розумності та достатності, суд вважає заявлену суму майнової шкоди в розмірі 20 000 гривень надмірно значною та вважає за необхідне обмежити суму відшкодування моральної шкоди розміром 3 000 гривень.

Речові докази та судові витрати по справі відсутні ,запобіжний захід обвинуваченому не обирався, та до набуття вироком законної чиності суд вважає за недоцільне обирати обвинуваченому запобіжний захід.

Керуючись ст.ст.369, 374, 376 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.164 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий термін у 1 рік.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання ,роботи або навчання

- повністю сплатить заборгованість по аліментам.

Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_3 доручити Білгород-Дністровському районному відділу філії державної установи "Центр пробації" в в Одеській області.

Строк покарання засудженому ОСОБА_3 обчислювати з моменту проголошенн вироку.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_3 до набуття вироком законної чиності не обирати .

Стягнути з засудженого ОСОБА_3 на користь законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 як відшкодування моральної шкоди 3 000 гривень, в решті позову- відмовити.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому, захиснику, потерпілій та прокурору.

На вирок сторонами кримінального провадження може бути подана апеляція до Одеського апеляційного суду через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області протягом 30 діб з моменту його проголошення.

Суддя : ОСОБА_1