Справа № 278/3134/17
Провадження №11-кп/801/589/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

захисника-адвоката ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження № 0003841 від 15 липня 2017 року, за апеляційними скаргами прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_9 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 14.03.2023, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Піски, Житомирського району, Житомирської області, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та засуджено до покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі.

Зараховано в строк відбування покарання відповідно до ч. 5 ст. 72 КК час перебування ОСОБА_7 під вартою з дня затримання - 20.07.2017 р. до дня його звільнення з-під варти - 11.01.2018 р. з розрахунку день за день.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 23200 (двадцять три тисячі двісті) гривень 32 копійки витрат на залучення експертів під час проведення судових експертиз.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 , матеріальну шкоду у сумі 13 100 (тринадцять тисяч сто) гривень та моральну шкоду в сумі 400 000 (чотириста тисяч) гривень.

Вирішено долю речових доказів.

встановив :

10 липня 2017 року у період часу з 11 год. 00 хв. по 18 год. 00 хв. ОСОБА_7 знаходився поблизу приміщення магазину «Центрового», розташованого в будинку № 18 по вулиці Незнайки в с. Станишівка, Житомирського району, Житомирської області , де розпивав спиртні напої разом із ОСОБА_10 . Під час вживання алкоголю між останніми сталася словесна суперечка, яка переросла у бійку, у ході якої ОСОБА_7 із шкіряного ременю виготовив петлю та прикладаючи значну фізичну силу затягнув її на шиї ОСОБА_10 , таким чином умисно спричинивши смерть останньому, яка настала від механічної асфіксії внаслідок здавлення органів шиї.

Потерпілому ОСОБА_10 були заподіяні наступні тілесні ушкодження: замкнену странгуляційну борозну з крововиливами в тканини шиї та в тверду оболонку спинного мозку в проекції странгуляційної борозни з переломом під`язикової кістки та хрящів гортані, які входять в механізм механічної асфіксії та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

В апеляційній скарзі прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_11 ставиться питання про скасування вироку Житомирського районного суду Житомирської області від 14.03.2023, відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України покарання у виді 15 років позбавлення волі.

Вимоги мотивує тим, що при призначенні покарання ОСОБА_7 суд не врахував думку потерпілої щодо суворості покарання, невизнання ОСОБА_7 вини, невідшкодування завданої шкоди та наслідків вбивства, пов`язані із тим, що ОСОБА_7 закопав труп ОСОБА_10 , який певний час не могли знайти, що потягнуло неможливість вчасного і належного поховання вбитого, відсутність пом`якшуючих обставин покарання.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 ставить питання про скасування вироку в частині призначеного покарання через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді 15 років позбавлення волі. Також просить задовольнити частково цивільний позов щодо відшкодування моральної шкоди.

Вимоги обґрунтовує тим, що при призначенні покарання суд не врахував її думки про суворість покарання, в тому числі суд не врахував невизнання ОСОБА_7 своєї вини, невідшкодування завданої шкоди. Не враховано цинічне ставлення ОСОБА_7 до вчиненого ним злочину.

Також зазначає, що після смерті її чоловіка вона до сих пір знаходиться в стані сильного стресу, депресії, горе сильно вплинуло та погіршило стан її здоров`я. При задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди частково суд не врахував всіх обставин у справі, в тому числі обставини самого вчинення обвинуваченим злочину, тривалий розгляд справи в суді та ставлення обвинуваченого до вчиненого.

Адвокат ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі ставить питання про скасування вироку Житомирського районного суду Житомирської області від 14.03.2023 щодо ОСОБА_7 та закриття кримінального провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Свої вимоги сторона захисту мотивує тим, що при розгляді справи судом була допущена неповнота судового розгляду, висновки суду, викладені у судовому рішенні не відповідають фактичним обставинам справи, судом першої інстанції було істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону та неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність. Так, у вироку судом докази, якими підтверджується вина ОСОБА_7 викладені не повністю, у вироку не наведено жодних доказів, які б підтверджували вину ОСОБА_7 в інкримінованому правопорушенні, винність ОСОБА_7 у кримінальному правопорушенні є виключно припущенням суду.

Фактично весь вирок суду ґрунтується на показанням легендарної особи, однак, такі її показання є неправдивими а спростовуються іншими доказами. Так, згідно цих показань, ОСОБА_7 вирубив потерпілого палицею, а потім задушив його. Разом з тим, відповідно висновку судово-медичної експертизи № 646 від 17.07.2017 року на тілі потерпілого не виявлено будь-яких тілесних ушкоджень, які могли б настати від удару палицею. Незрозумілим є факт легендування вказаного свідка, оскільки будь-якої загрози від ОСОБА_7 останньому ніколи не було. Отже, державне обвинувачення не надало суду і стороні захисту визначені законом підстави для застосування заходів безпеки щодо легендування свідка.

Також вказує, що слідчим органом жодним чином не перевірялась причетність інших осіб до вчинення злочину. Так, при призначення молекулярно-генетичних експертиз перед експертом не ставилось питання щодо наявності на знарядді вчинення злочину- ремені, під нігтями у потерпілого слідів ДНК інших осіб. Ставилось питання лише про наявність ДНК ОСОБА_7 , що свідчить про виключно обвинувальний нахил розслідування справи.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу потерпілої, заперечував проти апеляційної скарги сторони захисту; думку потерпілої ОСОБА_9 , яка підтримала свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу державного обвинувача; думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які заперечили проти апеляційних скарг прокурора та потерпілої, підтримали апеляційну скаргу адвоката; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, виконавши вимоги ч.3 ст. 404 КПК України , колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та потерпілої слід задовольнити частково, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 слід залишити без задоволення.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, тобто вбивстві - є правильною.

На переконання апеляційного суду, визначаючись щодо кваліфікації дій обвинуваченого, районний суд вірно врахував спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер тілесних ушкоджень, попередню поведінку обвинуваченого та потерпілого, їх взаємовідносини.

Вина ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України підтверджена наступними доказами, яким суд першої інстанції дав вірну юридично правову оцінку , з точки зору іх допустимости та належності у взаємозв`язку, а саме :

- поясненням потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 (легендований свідок);

-витягом про внесення відомостей до ЄРДР за №00003841 від 15.07.2017 року арк. пров. 1-3);

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_9 (арк. пров.№4);

- протоколом огляду місця події від 17.07.2017 року (арк. пров.№№ 6-25, 30-32);

- протоколом огляду трупа ОСОБА_10 із ознакам насильницької смерті від 17.07.2017 (арк. пров №№39-45);

- протоколом пред`явлення трупа для впізнання, згідно якого 17.07.2017 року у приміщенні моргу Житомирського бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_14 впізнав свого брата ОСОБА_10 від 17.07.2017 (арк. пров.№№ 53-54);

- висновком судово-медичного експертизи № 646 від 17.07.2017 року, яким встановлено причину смерті ОСОБА_10 механічна асфіксія внаслідок сдавлення органів шиї твердим предметом (ременем).

На трупі ОСОБА_10 , виявлено наступні тілесні ушкодження: на шиї в середній частині після зняття шкіряного ременя горизонтальної, рівномірно вираженої, прижиттєвої, замкненої странгуляційної борозни з крововиливами в м`які тканини шиї та в тверду оболонку спинного мозку в проекції странгуляційної борозни з переломом під`язикової кістки та хрящів гортані. Дані тілесні ушкодження утворились внаслідок здавлення органів шиї тупим предметом, яким міг бути ремінь, що виявлений на шиї трупа, утворились незадовго до настання смерті, входять в механізм механічної асфіксії, а тому являються смертельними, будь-яких інших тілесних ушкоджень при судово-медичній експертизі трупа не виявлено.

В момент отримання тілесних ушкоджень потерпілий міг знаходитись в будь-якому положенні та взаємо розташуванні його з нападником могло бути будь-яким, при яких доступні ділянки ушкоджень для їх нанесення.

При цьому експерт виключає нанесення потерпілим ушкоджень самому собі ,після яких він не міг виконувати будь-які самостійні дії.

Смерть ОСОБА_10 могла настати від механічної асфіксії внаслідок здавлення органів шиї тупим твердим предметом ременем, що підтверджується наявністю накладеного ременя на шиї з ознаками прижиттєвого його накладення у вигляді прижиттєвої замкненої рівномірно вираженої странгуляційної борозни з крововиливами в м`які тканини шиї в проекції странгуляції та пошкодженням під`язикової кістки та хрящів гортані, при судово-гістологічній експертизі: наявність ділянок можливих крововиливів в шкірі з странгуляційною борозною шиї та підлеглими м`якими тканинами та в товщі твердої мозкової оболонки спинного мозку з рівня 2 шийного хребця, без інфільтрації клітинами білої крові, через короткий проміжок часу після отриманих тілесних ушкоджень в ділянці шиї обчислюваних хвилинами (зазвичай від початку асфіксії до настання біологічної смерті до 5 хв.) не менш ніж за 3-4 доби до моменту розтину трупа в морзі.

Також в крові ОСОБА_10 було виявлено етиловий спирт в концентрації 2,23 проміле, що свідчить про вживання алкоголю незадовго до смерті, оцінити ступінь алкогольного сп`яніння неможливо, оскільки при гнитті трупа його концентрація може як зменшуватись внаслідок його розпаду, так і збільшуватись внаслідок його синтезу (арк. пров. №№№№50-52);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 17.07.2017 року, згідно якого свідок ОСОБА_26 серед пред`явлених осіб чоловічої статі під номером №1 за зовнішністю впізнала обвинуваченого, який у період з 13:00 до 16:00 год. 10.07.2017 року біля приміщення магазину боровся із старшим по віку чоловіком, що узгоджується з її показами наданими в суді (арк.пров. №№60-65);

- та іншими.

Обвинувачений ОСОБА_7 свою вину не визнає, зазначає, що із ОСОБА_10 був знайомий по роботі, іноді після роботи випивали разом пиво, ніколи конфліктних ситуацій між ними не виникало. Останній раз бачив ОСОБА_10 10.07.2017 р. вдень після нічної зміни. Після роботи близько 11 год. з колегами знаходились біля кафе в с. Станишівка, де вживали алкогольні напої. О 12 годині дня компанія почала розходитись по домам. В подальшому він заснув біля зупинки, яка біля кафе. Після 13 години дня прокинувся та почав телефонувати друзям, щоб приїхали та забрали його. Поки чекав друзів заходив до магазину, щоб придбати води, серветки, цигарки. Куди дівся ОСОБА_10 , не пам`ятає, а в момент, як прокинувся то потерпілого поруч не було. Суперечки із ОСОБА_10 заперечував.

Проте не заперечував, що в той день він вживав із ОСОБА_10 алкогольні напої і вони боролись на руках.

Твердження ОСОБА_7 про те, що він після того як прокинувся на зупинці не бачив ОСОБА_10 спростовуються поясненням свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які підтвердили, що бачили ОСОБА_7 та ОСОБА_10 за розпиттям спиртних напоїв біля магазину в період з 11 до 17 години, вказані особи перевертали столи, конфліктували.

Також свідок ОСОБА_15 зазначила, що пізніше в магазин декілька разів заходив обвинувачений за серветками та водою. На її запитання: «що трапилося?», відповів, що все добре.

Підстав вважати, що ці свідки обмовляють обвинуваченого, немає, доказів таких обставин ні районному, ні апеляційному суду не надано, а виключно лише заперечення обвинуваченого.

Твердження ОСОБА_7 про те, що він після 12 години заснув на зупинці та опісля 13 год прокинувся та почав телефонувати друзям спростовуються довідкою УТОЗ ГУНП від 25.09.2017 року про здійснення телефонних дзвінків ОСОБА_7 об 11.48 год. 10.07.2017 року та в подальшому мав суттєву перерву до 14:21 год., хоча сам ОСОБА_7 стверджував, що він спав. (арк пров.№№ 92-107).

Твердження ОСОБА_7 , що ОСОБА_10 він загубив, коли заснув також спростовуються цією довідкою УТОЗ ГУНП, з якої вбачається , що після 18.00 год. ОСОБА_7 не здійснював телефонних дзвінків для пошуку ОСОБА_10 .

Апеляційний суд вважає, що такі показання обвинуваченого є способом його захисту, оскільки спростовуються доказами, які досліджені безпосередньо під час апеляційного розгляду та у сукупності доводять вину ОСОБА_7 .

Зазначені вище докази є достатніми для висновку про те, що винуватість ОСОБА_7 у вбивстві доводиться, а висновки місцевого суду, викладені у вироку, відповідають фактичним обставинам провадження.

Щодо тверджень сторони захисту про сумнівне легендування свідка та не надання прокурором, визначених законом підстав для застосування заходів безпеки щодо легендування свідка, то колегія суддів зазначає, що вказане питання вже було розглядом в суді першої інстанції і в оскаржуваному рішенні чітко вказано, що покази легендованого свідка ОСОБА_25 під час допиту не піддавались критиці стороною захисту, стороною обвинувачення та судом. З показів ОСОБА_25 встановлено, що він звернувся до працівників поліції, після того як від ОСОБА_7 дізнався про обставини вчинення ним кримінального правопорушення, а тому його заява, яка відповідно до пункту а) ч. 2 ст. 20 вказаного закону, стала підставою для вжиття заходів забезпечення безпеки.

Крім того, з матеріалів провадження вбачається, що на підставі обґрунтованого письмового клопотання прокурора ухвалою суду від 31.05.2022 року було постановлено про допит в якості свідка залегендованої особи ОСОБА_25 ( т. 4 арк. пров. №№153-154), у захисника, який був присутнім в судовому засіданні, не виникло запитань щодо підстав для застосування заходів безпеки щодо вказаного свідка. Крім того, прокурором, в судовому засіданні надавалась для огляду постанова про легендування особи ОСОБА_25 .

Апеляційний суд, окрім того задовольнив клопотання адвоката ОСОБА_8 , та безпоскредньо на виконання ч.3 ст.404 КПК України, дослідив докази :

висновок судово молекулярно-генетичної експертизи №19/10-1/430-СЕ/17 від 09.11.2017 року, яким встановлено, що генетичні ознаки клітин, виявлених у піднігтьовому вмісті правої та лівої рук ОСОБА_7 збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_7 і не збігаються з генетичними ознаками ОСОБА_10 , походження клітин в піднігтьовому вмісті правої та лівої рук ОСОБА_7 від ОСОБА_10 виключається (а.с. №№100-115, том 4);

висновок судової молекулярно-генетичної експертизи №19/10-1/429-СЕ/17 від 08.11.2017 року, яким встановлено, що на виявленому ремені, генетичні ознаки клітин, збігаються з генетичними ознаками ОСОБА_10 та не збігаються з генетичними ознаками ОСОБА_7 . Крім того, вказано, що походження клітин, у фрагменті ременя з пряжкою, від ОСОБА_7 виключається (а.с. №№74-89, том 4).

Проте, з врахуванням позиції у виступах учасників судового розгляду ,апеляційний суд вважає,що ці висновки експертиз не спростовують винуватість ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, та не містять протиріч з іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, не ставлять під сумнів жоден з інших доказів з точки зору належності, допустимості та сукупності.

Мотиви апеляційного суду щодо призначення покарання.

Згідно вимог ст. ст. 50, 65 КК України, п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд повинен врахувати ступінь тяжкості скоєного злочину, обставини його вчинення та наслідки, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання ОСОБА_7 судова колегія враховує, що вчинений ним злочин є особливо тяжким. Враховує поведінку ОСОБА_7 , який після вчинення вбивства ОСОБА_10 , маючи намір приховати це, прикопав труп останнього .

Раніше обвинувачений не судимий, на обліку лікаря-психіатра та лікаря - нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, працює. відсутність обставин, які пом`якшують покарання, наявність обтяжуючої покарання обставини - вчинення злочину особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

Також суд враховує думку потерпілої, яка в судовому засіданні в суді першої інстанції та в суді апеляційної інстанції просила призначити обвинуваченому ОСОБА_7 більш суворе покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ національні суди застосовують практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Конституційний Суд України у своєму рішенні за № 15-рп/2004 наголосив, що «…окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину…».

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справах «Ювченко та інші проти України» (рішення від 09 квітня 2020 року), та в справі «Скачкова та Рижа проти України» (рішення від 16 липня 2020 року), де зазначено, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

У справі «Белане Надь проти Угорщини» (рішення від 13 грудня 2016 року) та у справі «Садоха проти України» (рішення від 11 липня 2019 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Судова колегія вважає, що призначення покарання у виді позбавлення волі на певний строк, із врахуванням викладених вище обставин, є необхідним і буде достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів відповідає вимогам Конституції України, ст.1 КК України , ст. 2 КПК України.

У зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, в силу вимог п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 409 КПК України судове рішення - вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 14.03.2023 відносно ОСОБА_7 в частині призначення покарання через м`якість покарання - підлягає скасуванню.

Щодо доводів апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_9 в частині збільшення суми цивільного позову, то колегія суддів приходить до наступних висновків.

Главою дев`ятою КПК України встановлений порядок відшкодування (компенсації) шкоди у кримінальному провадженні та процедура пред`явлення цивільного позову.

Виходячи зі змісту ст.128 КПК України потерпілий у кримінальному провадженні має право заявити цивільний позов.

Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, і при цьому застосовуються норми ЦПК України.

З апеляційної скарги вбачається, що вирок суду оскаржується і в частині вирішення судом першої інстанції, заявленого по справі цивільного позову, а тому колегією суддів апеляційного суду вирок суду першої інстанції, перевірятиметься і в цій частині.

Відповідно до вимог ст.ст.129, 374 КПК України та роз`яснень, викладених у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» №5 від 29 червня 1990 року (з наступними змінами), постановляючи обвинувальний вирок, суд, в залежності від доведеності підстав та розміру цивільного позову, задовольняє цивільний позов повністю чи частково або відмовляє в ньому. У мотивувальній частині обвинувального вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду. При цьому, приймаючи рішення з цього питання на ґрунті ретельно досліджених законних підстав та розміру заявленого цивільного позову, суд має керуватися відповідним матеріальним законом.

Як підтверджується оскаржуваним вироком, суд першої інстанції, вирішуючи питання про доведеність підстав та розміру відшкодування моральної шкоди за цивільним позовом ОСОБА_9 з`ясовував наявність такої шкоди, протиправність діяння особи, що її завдала, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями та вини обвинуваченого у її заподіянні, а також й інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд першої інстанції, як встановлено з мотивувальної частини вироку, виходив також із засад розумності, справедливості та виваженості, при цьому врахував стан здоров`я потерпілої, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, душевні страждання внаслідок смерті її чоловіка, батька двох дітей, які залишилися без батьківської турботи та піклування, та прийняв рішення про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 13 100 (тринадцять тисяч сто) гривень

матеріальної шкоди та 400 000 (чотириста тисяч) гривень моральної шкоди, тим самим частково задовольнивши позовну заяву потерпілого.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка заподіяла моральну шкоду, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Такі ж обставини, тобто ті, які повинен ураховувати суд при вирішенні даного питання, містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» ( з наступними змінами).

Зокрема у п.9 вищевказаної постанови зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо), та з урахуванням інших обставин справи. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції при вирішенні цивільного позову потерпілої, в частині вирішення питання відшкодування розміру моральної шкоди, вказаних вимог закону в повній мірі дотримався. Отже, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди, визначений судом першої інстанції є помірним, та таким, що відповідає принципам розумності та справедливості, нових доказів на підтвердження вимог апеляційної скарги в цій частині при апеляційному розгляді ,- не здобуто.

Тому колегія суддів не вбачає підстав для збільшення розміру моральної шкоди, яка стягується з обвинуваченого на користь потерпілої.

Відповідно до вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Апеляційні скарги прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_11 та потерпілої ОСОБА_9 , - задовольнити частково.

Вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 14.03.2023 відносно ОСОБА_7 ,- скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України покарання у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом 3 (трьох) місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Копії вироку апеляційного суду- негайно вручити обвинуваченому в установлений законом спосіб, учасникам судового розгляду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4