КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 07 березня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 07.03.2023 задоволено клопотання прокурора Святошинської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 , та накладено арешт на майно на час досудового розслідування та судового розгляду, яке вилучено 03.03.2023 у ході проведення обшуку в нежитловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1, на яке не зареєстроване право власності, та яке зі слів адвоката ОСОБА_5 орендує ОСОБА_6 , однак жодного підтверджуючого документу не надано, а саме: Ноутбук марки Lenovo ThinkPad з наліпкою з цифрами «134860» -1 шт.; Ноутбук марки Lenovo ThinkPad з наліпкою з цифрами «132753» - 3 шт.; Ноутбук марки Dell з наліпкою з цифрами «ID2qMQYY1» - 1 шт.; Ноутбук марки Lenovo ThinkPad з наліпкою з цифрами «код 000006415» - 1 шт.; Ноутбук марки Lenovo ThinkPad з наліпкою з цифрами «DAH 645649» - 1шт.; Зарядні пристрої до ноутбуків у кількості 7 шт.; Мобільний телефон синього кольору марки Redmi з пошкодженою камерою у чохлі коричневого кольору EMEI1: НОМЕР_1 , EMEI2: НОМЕР_2 ; Мобільний телефон бронзового кольору Apple iPhone з пошкодженим екраном з чохлом сірого кольору, всередині якого наявний тримач для сім-картки; Мобільний телефон марки ZTE синього кольору з пошкодженим екраном IMEI1: НОМЕР_3 ,______________________________________________________________________________

Справа № 759/4000/23 Слідчий суддя - ОСОБА_8

Апеляційне провадження № 11-сс/824/2720/2023 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

IMEI2: НОМЕР_4 ; Мобільний телефон чорного кольору Apple iPhone 7 з пошкодженим екраном EMEI: НОМЕР_5 у чохлі чорного кольору; Мобільний телефон чорного кольору Apple iPhone з пошкодженим екраном у чохлі синього кольору у заблокованому стані; Мобільний телефон білого кольору Apple iPhone у прозорому чохлі та у заблокованому стані; Ноутбук Apple Mac Book Air сірого кольору з незначними ушкодженнями на корпусі - 1 шт; Зарядний пристрій до ноутбука Apple Mac Book Air білого кольору з перемотаною клей-стрічкою та дротом- 1 шт; Мобільний телефон чорного кольору Apple iPhone 14 у рожевому чохлі у заблокованому стані; Мобільний телефон синього кольору Samsung Galaxy 10 у заблокованому стані; Мобільний телефон білого кольору Apple iPhone 14 PRO MAX у прозорому чохлі та у заблокованому стані; Мобільний телефон золотого кольору Apple iPhone 12 PRO MAX у чохлі чорного кольору та у заблокованому стані; Мобільний телефон чорного кольору Apple iPhone Х з чохлом білого кольору, в середині якого знаходяться три сім картки, у заблокованому стані; Планшет марки Samsung SM-T231 білого кольору IMEI: НОМЕР_6 ; Мобільний телефон білого кольору Apple iPhone 11 з чохлом білого кольору в середині якого знаходиться сім картка, у заблокованому стані; Мобільний телефон чорного кольору Хуавей П30 лайф з пошкодженим екраном з чохлом чорного кольору у заблокованому стані; Мобільний телефон золотого кольору Samsung Duos з пошкодженим екраном у заблокованому та вимкненому стані; Планшет Apple iPad сірого кольору з заблокованим екраном; Планшет Lenovo чорного кольору у вимкненому стані; Планшет Хуавей сіро-чорного кольору; Два планшети Lenovo 1) S/N HGCFJT27(10); 2)EMEI: НОМЕР_7 з блакитними облицюванням у кількості 2 шт.; Планшет Lenovo синього кольору EMEI:НОМЕР_8 у чохлі чорного кольору; Планшет Samsung чорного кольору без серійного номеру, у кожному вилученому мобільному телефоні наявні сім-картки мобільних операторів, проте дізнатися їх номери телефонів неможливо у зв?язку з тим, що телефони заблоковані; Відеореєстратор S/N 7G0161EPAZ68AE6, оскільки зазначені речі мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, а саме проведення їх подальшого огляду з метою виявлення фактів незаконних дії з документами на переказ, платіжними картками та іншими засобами доступу до банківських рахунків, електронними грошима, у тому числі також для виявлення доказів злочинної та антидержавної діяльності.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно, вилучене 03.03.2023 у ході проведення обшуку в нежитловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, захисник вказував на відсутність доказів наявності обґрунтованої підозри у даному кримінальному провадженні.

Апелянт звертав увагу на те, що під час обшуку VPN 4G модемів не виявлено та не вилучено, оскільки діяльність організації не має жодного відношення до кримінальних правопорушень у даному кримінальному провадженні.

Органом досудового розслідування не встановлено номер приміщення за адресою: АДРЕСА_1, особу, яка займає дане приміщення та не надано жодних документів, які б підтвердили інформацію про користувача приміщення.

Жодної незаконної, а тим більше підривної антидержавної діяльності не здійснювалось.

Клопотання прокурора та оскаржувана ухвала містять посилання на показання свідків, які вказували на те, що в приміщенні за раніше зазначеною адресою здійснювалася незаконна діяльність, однак відповідні протоколи прокурором не долучено та слідчим суддею не досліджено.

Вилучені мобільні телефони, ноутбуки та планшети є особистими речами працівників раніше зазначеного приміщення.

Органом досудового розслідування після проведення даного обшуку нічого більше не вилучалось, а також не проведено жодної слідчої дії, не допитано жодну з осіб, у яких незаконновилучено особисті речі.

Слідчий суддя, всупереч вимог ст. 172 КПК України, розглянув клопотання прокурора без повідомлення та участі ОСОБА_6 та його захисника, чим позбавив можливості власника майна захистити свої права.

Захисник вказував на відсутність підстав для накладення арешту на майно, зокрема слідчим суддею не зазначено, яке відношення вилучене майно має до вказаного кримінального провадження, яким чином воно підшукане, виготовлене, пристосоване чи використане як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегло на собі його сліди, а також не встановлено відповідності вилученого майна критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України.

На переконання апелянта, вилучене майно не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберігає на собі сліди або інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, не є предметом кримінально-протиправних дій, не набутезлочинним шляхом та не отримано внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Оскаржувана ухвала містить лише загальні фрази та посилання на норми КПК України, які регулюють питання накладення арешту на майно, однак не містить жодного обґрунтування.

Накладений арешт порушує справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

Також апелянт звертав увагу на те, що в рамках даного кримінального провадження наявні більше 10 скарг від різних, не пов`язаних між собою осіб, щодо незаконного вилучення майна, якізадоволено.

Крім того, апелянт зазначав, що оскаржувану ухвалу постановлена без повідомлення та участі власника майна. 09.03.2023 стороною захисту направлено клопотання до слідчого відділу Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві про повернення майна, однак не отримано відповіді. Після цього подано скаргу у порядку ст. 303 КПК України, під час розгляду якої 07.04.2023 сторона захисту дізналася про наявність оскаржуваної ухвали.

Копію ухвали слідчого судді отримано представником власника майна 07.04.2023, а тому апеляційна скарга подана у межах строку на апеляційне оскарження.

Прокурор, ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_5 у судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.

25.04.2023 від захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 надійшло клопотання по відкладення судового розгляду з підстав зайнятості у іншому судовому засіданні в Шевченківському районному суді міста Києва по розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у рамках кримінального провадження № 0000408 від 04.08.2022.

Разом з тим, доказів на підтвердження вказаних захисником обставин неможливості бути присутнім під час апеляційного розгляду, до клопотання не долучено.

З урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності прокурора, ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_5 .

Дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання прокурора Святошинської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 про арешт майна розглянуто у відсутності представника ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_5 .

Як зазначив захисник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 в апеляційній скарзі, та підтверджується даними наявної у матеріалах судового провадження розписки (а.с. 80), копію ухвали слідчого судді захисник отримав 07.04.2023, тоді як подано апеляційну скаргу 11.04.2023, тобто в строк, передбачений абзацом 2 ч. 3 ст. 395 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, слідчим відділом Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000038 від 01.04.2022, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 200 та ч. 2 ст. 361 КК України.

Як зазначено у клопотанні, 01.04.2022 до Святошинської окружної прокуратури міста Києва надійшло повідомлення від ВКІБ Головного управління Служби безпеки України Києві та Київській області про злочин, у зв`язку з чим, в той же день, а саме 01.04.2022, уповноваженою особою Святошинської окружної прокуратури міста Києва внесено відомості про вказане кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000038, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 200 КК України, тобто за фактом незаконних дій з документами на переказ, платіжними картками та іншими засобами доступу до банківських рахунків, електронними грошима.

Так, відповідно до змісту вказаного повідомлення ВКІБ Головного управління Служби безпеки України Києві та Київській області, у ході здійснення оперативних заходів виявлено функціонування так званого «проксі-центру», який за наявними оперативними даними використовується для анонімізації доступу до мережі Інтернет користувачів акантів-ботів в соціальних мережах, а також хакерів в ході проведення кібератак.

В подальшому органом досудового розслідування встановлено, що група невстановлених осіб із використанням телекомунікаційного обладнання налагодили підпільний бізнес із анонімізації дистанційного доступу до мережі Інтернет з використанням SIM-карток та модемів українських операторів зв`язку, які знаходяться за різними адресами у місті Києві.

Також органом досудового розслідування встановлено, що вказаний сервіс дозволяє дистанційно використовувати в якості VPN 4G-модеми українських операторів зв`язку, видаючи користувача з будь-якої країни за абонента українського мобільного Інтернету, що дозволяло користувачам імітувати фізичне знаходження на території України, як абонента мобільного зв`язку.

Крім того, отримано оперативні дані про те, що оплату зловмисники приймають, зокрема на гаманці заборонених російських платіжних систем.

При цьому, після початку російського вторгнення в Україну та блокування в рф доступу до іноземних соцмереж (Facebook, Instagram), вказаний сервіс почав активно використовуватись російськими Інтернет-агітаторами для обходу блокувань та поширення антиукраїнської пропаганди від імені українських користувачів, імітуючи знаходження в Україні.

Крім того, проросійські хакери використовують вказаний сервіс для обходу анти-DDoS обмежень веб-ресурсів української ІТ-інфраструктури, які заблокували доступ з території рф під виглядом українських користувачів.

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 02.03.2023 надано дозвіл на проведення обшукуза адресою: АДРЕСА_1 , яке згідно інформаційної довідки № 324340572 від 28.02.2023, на праві спільної часткової власності 1/2 належить ОСОБА_9 , а інша 1/2 на праві власності належить ОСОБА_10 , з метою виявлення та вилучення речей та документів, які мають значення у кримінальному провадженні, а саме.

Згідно даних протоколу обшуку від 03.03.2023, складеного старшим слідчим слідчого відділу Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_11 , цього ж дня проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено майно, а саме: Ноутбук марки Lenovo ThinkPad з наліпкою з цифрами «134860» -1 шт.; Ноутбук марки Lenovo ThinkPad з наліпкою з цифрами «132753» - 3 шт.; Ноутбук марки Dell з наліпкою з цифрами «ID2qMQYY1» - 1 шт.; Ноутбук марки Lenovo ThinkPad з наліпкою з цифрами «код 000006415» - 1 шт.; Ноутбук марки Lenovo ThinkPad з наліпкою з цифрами «DAH 645649» - 1шт.; Зарядні пристрої до ноутбуків у кількості 7 шт.; Мобільний телефон синього кольору марки Redmi з пошкодженою камерою у чохлі коричневого кольору EMEI1:2890100, EMEI2: НОМЕР_2 ; Мобільний телефон бронзового кольору Apple iPhone з пошкодженим екраном з чохлом сірого кольору, всередині якого наявний тримач для сім-картки; Мобільний телефон марки ZTE синього кольору з пошкодженим екраном IMEI1: НОМЕР_3 , IMEI2: НОМЕР_4 ; Мобільний телефон чорного кольору Apple iPhone 7 з пошкодженим екраном EMEI: НОМЕР_5 у чохлі чорного кольору; Мобільний телефон чорного кольору Apple iPhone з пошкодженим екраном у чохлі синього кольору у заблокованому стані; Мобільний телефон білого кольору Apple iPhone у прозорому чохлі та у заблокованому стані; Ноутбук Apple Mac Book Air сірого кольору з незначними ушкодженнями на корпусі - 1 шт; Зарядний пристрій до ноутбука Apple Mac Book Air білого кольору з перемотаною клей-стрічкою та дротом- 1 шт; Мобільний телефон чорного кольору Apple iPhone 14 у рожевому чохлі у заблокованому стані; Мобільний телефон синього кольору Samsung Galaxy 10 у заблокованому стані; Мобільний телефон білого кольору Apple iPhone 14 PRO MAX у прозорому чохлі та у заблокованому стані; Мобільний телефон золотого кольору Apple iPhone 12 PRO MAX у чохлі чорного кольору та у заблокованому стані; Мобільний телефон чорного кольору Apple iPhone Х з чохлом білого кольору, в середині якого знаходяться три сім картки, у заблокованому стані; Планшет марки Samsung SM-T231 білого кольору IMEI: НОМЕР_6 ; Мобільний телефон білого кольору Apple iPhone 11 з чохлом білого кольору в середині якого знаходиться сім картка, у заблокованому стані; Мобільний телефон чорного кольору Хуавей П30 лайф з пошкодженим екраном з чохлом чорного кольору у заблокованому стані; Мобільний телефон золотого кольору Samsung Duos з пошкодженим екраном у заблокованому та вимкненому стані; Планшет Apple iPad сірого кольору з заблокованим екраном; Планшет Lenovo чорного кольору у вимкненому стані; Планшет Хуавей сіро-чорного кольору; Два планшети Lenovo 1) S/N HGCFJT27(10); 2)EMEI: НОМЕР_7 з блакитними облицюванням у кількості 2 шт.; Планшет Lenovo синього кольору EMEI:НОМЕР_8 у чохлі чорного кольору; Планшет Samsung чорного кольору без серійного номеру, у кожному вилученому мобільному телефоні наявні сім-картки мобільних операторів, проте дізнатися їх номери телефонів неможливо у зв?язку з тим, що телефони заблоковані; Відеореєстратор S/N 7G0161EPAZ68AE6

Постановою слідчого слідчого відділу Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_12 від 03.03.2023 технічні пристрої, вилучені 03.03.2023 у ході проведення обшуку в нежитловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000038 від 01.04.2022.

06.03.2023 прокурор Святошинської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва із клопотанням від 04.03.2023, в якому просив накласти арешт на раніше зазначене майно, вилучене 03.03.2023 у ході проведення обшуку в нежитловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , на яке не зареєстроване право власності, та яке зі слів адвоката ОСОБА_5 орендує ОСОБА_6 .

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 07.03.2023 задоволено клопотання прокурора, та накладено арешт на майно, вилучене 03.03.2023 у ході проведення обшуку в нежитловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , на яке не зареєстроване право власності, та яке зі слів адвоката ОСОБА_5 орендує ОСОБА_6 .

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на майно, вилучене 03.03.2023 у ході проведення обшуку в нежитловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1, з тих підстав, що вказане майно у встановленому законом порядку визнане речовими доказами у межах кримінального провадження № 0000038 від 01.04.2022, та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на вилучені технічні пристрої, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що незастосування арешту даного майна призвести до його приховування, пошкодження, псування, зникнення, знищення, використання, пересування, передачі, відчуження чи втрати.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано наклав арешт на вказане майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про відсутність підстав для арешту майна, спростовуються даними поданого клопотання, яке містить відповідні обґрунтування наявності підстав, передбачених п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, а також оцінка належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

З урахуванням наведеного, посилання апелянта на відсутність доказів причетності даної організації до кримінальних правопорушень у даному кримінальному провадженні, є передчасними.

Перевірка наведених апелянтом обставин, збір доказів на їх підтвердження або спростування, і є метою проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000038 від 01.04.2022.

Сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, а питання наявності події та складу кримінального правопорушення підлягає вирішенню під час судового розгляду справи по суті.

Твердження апелянта про те, що вилучені у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1, мобільні телефони, ноутбуки та планшети є особистими речами працівників даного приміщення, які не мають відношення до даного кримінального провадження, на даному етапі досудового розслідування не впливають на правильність висновків слідчого судді, оскільки з огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна, не вимагає обов`язкового оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Крім того, як убачається із доданих до апеляційної скарги матеріалів, апелянтом не надано доказів на підтвердження доводів про належність вилученої техніки працівникам приміщення, в якому було проведено обшук.

Посилання апелянта на те, що органом досудового розслідування після проведення даного обшуку не проведено жодної слідчої дії, не допитано жодну з осіб, у яких незаконно вилучено особисті речі, не є підставою для скасування правильної по суті ухвали слідчого судді.

Доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність відповідності майна речовим доказам в розумінні ст. 98 КПК України, є безпідставними, оскільки встановлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що вказане майно відповідає ознакам, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для його арешту як речових доказів з метою збереження.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Посилання апелянта на те, що слідчим суддею, в порушення вимог ч. 1 ст. 172 КПК України, розглянуто клопотання прокурора без повідомлення та участі ОСОБА_6 та його захисника, заслуговують на увагу. Проте, з урахуванням вимог ст. 172 КПК України, відповідно до якої слідчий суддя за наявності підстав, викладених у наведеній нормі закону, може розглянути клопотання без повідомлення власника майна, вказані обставини не можуть бути безумною підставою для скасування правильної по суті ухвали слідчого судді.

Посилання захисника на те, що в рамках даного кримінального провадження наявні більше 10 скарг від різнихне пов`язаних між собою осіб щодо незаконного вилучення майна, які задоволено, не впливають на правильність висновків слідчого судді у даному судовому провадженні, оскільки вищевказані ухвали не є предметом даного апеляційного перегляду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 07 березня 2023 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3