Справа № 369/8619/23
Провадження №1-кс/369/1929/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2023 року м. Київ

Слідчий суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , за участю прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000040 від 16.03.2023, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого 2 ст. 366 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Києво-Святошинською окружною прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000040 від 16.03.2023, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого 2 ст. 366 КК України.

Досудовим розілідування встановлено, що рішенням 28 сесії VІІ скликання Білогородської сільської ради №391 від 31.08.2018р. затверджено Генеральний план поєднаний з детальним планом частин с. Білогородка Києво-Святошинського району Київської області, відповідно до якого територія земельної ділянки з кадастровим номером :01:009:0226 загальною площею 0,2488 га в с. Білогородка Бучанського району Київської області віднесено до територій зелених насаджень загального користування, а також територій комунальної забудови. Крім того, на вказаній території передбачені проектні інженерні споруди каналізаційно-насосної станції дощових вод та очисні споруди дощових вод. Водночас, зазначений генеральний план населеного пункту в цій частині не поєднаний з детальним планом, план зонування або окремий детальний план території який би охоплював територію зазначеної земельної ділянки також відсутній.

Особливості регулювання земельних відносин при здійсненні містобудівної діяльності врегульовані ст. 24 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності». Так ч. 3 ст. 24 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється, крім окремих випадків, зокрема розташування на земельній ділянці будівлі (споруди), що перебуває у власності фізичної або юридичної особи чи приватизації громадянином земельної ділянки, наданої йому в користування відповідно до закону. Водночас передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, навіть у визначених цією статтею випадках, за відсутності плану зонування або детального плану території не допускається, якщо земельна ділянка розташована в межах зелених зон населених пунктів, внутрішньоквартальних територій (територій міжрайонного озеленення, елементів благоустрою, спортивних майданчиків, майданчиків відпочинку та соціального обслуговування населення). Зміна цільового призначення земельної ділянки, яка не відповідає плану зонування території та/або детальному плану території забороняється.

Статтею 17 ЗУ «Про основи містобудування» визначено, що містобудівна документація це затверджені текстові і графічні матеріали, якими регулюється планування, забудова та інше використання територій. Містобудівна документація є основою для: підготовки вихідних даних для розробки землевпорядної документації; вирішення питань щодо вилучення (викупу), передачі (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб. Зміни до містобудівної документації вносяться рішенням органу, який затвердив містобудівну документацію, за поданням відповідного спеціально уповноваженого органу з питань містобудування та архітектури.

Окрім того, статтею 83 Земельного кодексу України передбачено, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів.

Також, ст. 25 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, встановлюється у генеральних планах населених пунктів, планах зонування та детальних планах територій. Режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, обов`язковий для врахування під час розроблення землевпорядної документації.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За приписами ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Достовірно знаючи що запропонована до відведення земельна ділянка в силу вимог ст. 83 Земельного кодексу та ст. 24 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» не може передаватись у приватну власність, посадові особи органу місцевого самоврядування та виконавчої влади внесли неправдиві відомості до офіційних документів при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :01:009:0226 загальною площею 0,2488 га у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Білогородка Києво-Святошинського району (наразі Бучанський район) Київської області, що призвело до протиправного вибуття із земель комунальної власності земельної ділянки.

З метою всебічного, повного й неупередженого розслідування, встановлення всіх обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, а також з метою припинення злочинної діяльності, попередження збитків, що можуть бути заподіяні Державі діями щодо перереєстрації земельних ділянок, виникла необхідність у накладенні арешту на це майно.

Завданням накладення арешту на зазначені земельні ділянки

є запобігання можливості його відчуження.

Застосування зазначених обмежень надасть змогу зупинити можливе подальше відчуження земельних ділянок та попередити заподіяння збитків Державі до встановлення всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, а так само зупинити вчинення інших дій з вказаним земельними ділянками, що можуть призвести до наслідків, які перешкодять кримінальному провадженню.

На підставі викладеного, прокурор просив суд розглянути клопотання прокурора у кримінальному провадженні прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000040, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.03.2023 щодо застосування заходів забезпечення кримінального провадження шляхом накладення арешту, на земельну ділянку з кадастровим номером :01:009:0226, яка належить ОСОБА_5 загальною площею 0,2488 га у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Білогородка Києво-Святошинського району (наразі Бучанський район) Київської області, із забороною державним органам та органам нотаріату здійснювати будь-які реєстраційні дії в тому числі і реєстрацію (перереєстрацію), пов`язану з відчуженням, зміною, поділом, заставою або іншого виду зміни власників, будівництва на них об`єктів нерухомості, а також забороною здійснення вирубки зелених насаджень (лісових насаджень), заборонити відділу містобудування та архітектури Білогородської сільської ради Київської області вчиняти дії по видачі містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, заборонити Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області вчиняти дії по реєстрації дозвільних документів на забудову земельної ділянки.

В судове засідання слідчий не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки не відомі.

Відповідно до ч. 1. ст. 172 КПК України неприбуття осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив суд задовольнити його у повному обсязі.

Дослідивши клопотання та надані до нього матеріали, заслухавши думку прокурора, слідчий суддя вважає, що вимоги клопотання слід задовольнити, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

У даному випадку на вищевказані речі, необхідно накласти арешт для запобігання можливості його пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Метою арешту є збереження вказаного майна як речового доказу в даному кримінальному провадженні, оскільки необхідно встановити чи є вказані речі знаряддям вчинення злочину, а також такі що зберегли на собі сліди вчинення злочину.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Необхідність в арешті вказаного майна зумовлена насамперед забезпеченням кримінального провадження, адже за результатами досудового розслідування необхідно буде вирішити подальшу долю вказаних речових доказів.

У відповідності із ст. 100 КПК України та нормами Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затверджених Постановою КМУ від 19 листопада 2012 року №1104 умовою зберігання речових доказів повинно бути забезпечення збереження їх істотних ознак та властивостей. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 98 Кримінального процесуального кодексу України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до ч. 1 ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

У відповідності до ч. 2 ст. 167 KПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання, матеріали кримінального провадження, приходить до переконання, що клопотання обґрунтоване та підлягає задоволенню, оскільки існує необхідність збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :01:009:0226, яка належить ОСОБА_5 загальною площею 0,2488 га у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Білогородка Києво-Святошинського району (наразі Бучанський район) Київської області, із забороною державним органам та органам нотаріату здійснювати будь-які реєстраційні дії в тому числі і реєстрацію (перереєстрацію), пов`язану з відчуженням, зміною, поділом, заставою або іншого виду зміни власників, будівництва на них об`єктів нерухомості, а також забороною здійснення вирубки зелених насаджень (лісових насаджень), заборонити відділу містобудування та архітектури Білогородської сільської ради Київської області вчиняти дії по видачі містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, заборонити Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області вчиняти дії по реєстрації дозвільних документів на забудову земельної ділянки.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Тетяна ДУБАС