Справа № 342/347/23
Провадження № 1-кп/342/86/2023
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2023 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Городенка обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000005 від 03.01.2023 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Чернятин Городенківського району Івано-Франківської області, зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, непрацюючого, раніше несудимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.286-1 КК України,

з угодою про примирення між потерпілим та обвинуваченим від 11.07.2023 року

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

захисник ОСОБА_5

потерпілий ОСОБА_6

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху як особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин.

Так, 02.01.2023 близько 00.00 год, у темну пору доби, водій ОСОБА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що значно знижує реакцію і унеможливлює здатність належним чином реагувати на зміну дорожньої обстановки, на технічно справному автомобілі марки «Fiat» моделі «Doblo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в якому знаходились пасажири ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , рухався ділянкою дороги по вул..Шевченка у с.Чернятин Городенківської ТГ Коломийського району Івано-Франківської області в напрямку села Чернятин. Рухаючись по вказаній вулиці, на заокругленій ділянці дороги, водій автомобіля марки «Fiat» моделі «Doblo» ОСОБА_3 проявив неуважність, не передбачаючи при цьому можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не справився з керуванням, виїхав за межі проїзної частини дороги праворуч, де зіткнувся із бетонним містком. При цьому водій ОСОБА_3 порушив вимоги Правил дорожнього руху України:

п.2.3 б) згідно якого, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п.2.9 а), згідно якого водію забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;п.12.1., згідно якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;п.12.3, згідно якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

У результаті порушення ОСОБА_3 Правил дорожнього руху України відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пасажир автомобіля марки «Fiat» моделі «Doblo» ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої променевої кістки зі зміщенням відломків, які згідно висновку експерта від 23.02.2023 відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст.286-1 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху як особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

11 липня 2023 року між потерпілим ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участю захисника ОСОБА_5 , була укладена угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим у відповідності до вимог ст. ст. 468, 469, 471 КПК України, яку подано у судовому засіданні захисником ОСОБА_5 .

Під час укладення угоди про примирення обвинувачений ОСОБА_3 , за участі захисника ОСОБА_5 , та потерпілий ОСОБА_6 узгодили міру покарання обвинуваченому за вчинення ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, із застосуванням вимог ч. 1 ст. 69 КК України, у виді штрафу у розмірі 1500 (однієї тисячі п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25 500 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік. Згідно угоди обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, перебаченого ч.1 ст.286-1 КК України, щиро кається у вчиненому, повністю відшкодував потерпілому ОСОБА_6 заявлений ним розмір матеріальної та моральної шкоди у розмірі 20 000 гривень та 10 000 гривень відповідно. Також обвинувачений зобов`язується сплатити судові витрати, пов`язані із залученням експертів у кримінальному провадженні на загальну суму 2831,70 гривень.

Угодою передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Прокурор у судовому засіданні не заперечив щодо затвердження угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим.

Обвинувачений та його захисник у судовому засіданні просили затвердити угоду. При цьому обвинувачений ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, розкаявся у вчиненому, підтвердив відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілому ОСОБА_6 , дав свою згоду на застосування узгодженої сторонами угоди міри покарання, повідомивши, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Потерпілий ОСОБА_6 просив затвердити угоду. Підтвердив, що примирився з обвинуваченим, йому відшкодовано матеріальну та моральну шкоду, претензій до обвинуваченого немає; укладання угоди не є наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, що при укладенні угоди сторони діяли добровільно, без застосування насильства, примусу, погроз.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно із ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Укладення угоди про примирення у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, не допускається.

У засіданні судом встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином та вказує на можливість укладення угоди про примирення у кримінальних провадженнях такої категорії.

Судом встановлено, що завдана кримінальним правопорушенням матеріальна та моральна шкода потерпілому ОСОБА_6 відшкодована.

Укладена угода за своїм змістом відповідає вимогам ст. 468, 469, 471 КПК України і має усі необхідні реквізити та відомості, у тому числі стосовно міри та виду узгодженого між сторонами покарання та наслідків невиконання угоди.

Обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до ст. 474 КПК України, роз`яснив процесуальні права, характер обвинувачення, вид покарання та наслідки укладання, затвердження та невиконання угоди, передбачені ст.ст. 473, 476 КПК України, роз`яснив вичерпні підстави оскарження вироку суду, винесеному на підставі угоди.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 цілком розуміє положення ч.5 ст.474 КПК України, і укладена сторонами угода є добровільною, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Правила призначення покарання встановлені Кримінальним кодексом України. Відповідно до ч. 5 ст. 65 КК України, у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Отже, закон дозволяє зазначеним суб`єктам кримінального провадження самостійно визначити вид покарання винуватій особі.

Суд при ухваленні вироку на підставі угоди та призначенні покарання зобов`язаний перевірити угоду на відповідність вимогам кримінального процесуального закону та закону про кримінальну відповідальність. За таких обставин сторони угоди, визначаючи покарання, зобов`язані дотримуватись положень Розділу ХІ «Призначення покарання» Загальної частини КК України.

Відповідно до ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Суд зауважує, що частина 1 статті 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження. Проте у будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

У постанові від 10 червня 2020 року (справа № 161/7253/18) Верховний Суд вказав, що покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

При затвердженні угоди суд враховує обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, а саме визнання вини, щире каяття, повне відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілому, наявність на утриманні малолітньої дитини, 2023 року народження, відсутність обставин, що обтяжують покарання, характеризуючи дані про особу обвинуваченого, який раніше несудимий, на обліку у психіатричному та наркологічному кабінетах КНП «Городенківська БЛІЛ» Городенківської міської ради, не перебуває, позитивну характеристику з місця проживання.

Обґрунтованих підстав, які б вказували про неможливість застосувати до обвинуваченого положень ст. 69 КК України, судом не встановлено.

Угода про примирення являє собою інструмент узгодження інтересів учасників кримінального провадження та забезпечення їх балансу, адже сторони шляхом компромісних і взаємовигідних рішень між собою адаптують норму права про примирення щодо конкретного випадку, чим задовольняють свої інтереси, а в результаті і суспільні (публічні) інтереси (постанова ВС від 06.12.2018 у справі №756/11661/17).

Суд приходить висновку, що зміст укладеної між потерпілим ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участі захисника ОСОБА_5 , угоди про примирення жодним чином не суперечить вимогам КПК України та КК України, інтересам суспільства, у ній повною мірою забезпечено баланс інтересів сторін угоди про примирення для цілей норм ч. 3 ст. 469, ч. 7 ст. 474 КПК України, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості ОСОБА_3 за ч.1 ст.286-1 КК України.

Узгоджене сторонами угоди покарання за видом та розміром відповідає вимогам статей 65-67, 69 КК України і не виходить за межі загальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність, зокрема ч. 2 ст. 53 КК України.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим і призначення обвинуваченому ОСОБА_3 узгодженого сторонами покарання, яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Клопотання про обрання запобіжного заходу обвинуваченому не надходило.

Долю речових доказів належить вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Також у відповідності до ч.4 ст.174 КПК України, одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, слід вирішити питання про скасування арешту майна.

Процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого згідно ст. 124 КПК України.

Керуючись ст.ст. 12, ч.1 ст.286-1 КК України, ст.ст. 369-371, 373-374, 468-469, 471, 473-476 КПК України суд,

у х в а л и в:

Затвердити угоду, укладену 11 липня 2023 року між потерпілим ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участю захисника ОСОБА_5 , про примирення між потерпілим та обвинуваченим.

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, та призначити узгоджене сторонами угоди покарання у виді штрафу у розмірі 1500 (однієї тисячі п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25 500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 в дохід держави процесуальні витрати за проведення інженерно-транспортних експертиз за №СЕ-19/109-23/223-ІТ від 27.02.2023 у розмірі 1510,24 гривень, за №СЕ-19/109-23/2329-ІТ від 27.02.2023 у розмірі 1321,46 гривень, а всього 2831,70 (дві тисячі вісімсот тридцять одну гривню) 70 копійок.

Скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, вжиті ухвалою слідчого судді Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 04.01.2023 у виді арешту із забороною відчуження, користування та розпорядження під час досудового розслідування на час проведення необхідних експертиз: на автомобіль марки «Fiat» моделі «Doblo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_8 , жителю АДРЕСА_2 .

Речовий доказ: автомобіль марки «Fiat» моделі «Doblo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_8 , жителю АДРЕСА_2 , та переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_3 , повернути власнику цього транспортного засобу; паперовий конверт, в якому знаходиться подушка безпеки, переданий на зберігання у ВП №2 (м.Городенка), квитанція №418, - знищити.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення:

- обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1