Справа № 711/4075/23
Номер провадження 1-кп/711/438/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2023 року м.Черкаси

Придніпровський районний суд м.Черкаси в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Придніпровського районного суду м.Черкаси кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001955 від 05.06.2023, у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Лисяча Балка, Катеринопільського район, Черкаської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, який на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей не має, депутатом, учасником бойових дій не являється, не є особою з інвалідністю, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.03.2021 за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ст. 75 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75, ст.76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку 2 роки;

-вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.11.2022 за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 309, ст. 71 КК України з урахуванням вироку Придніпровського районного суду м.Черкаси від 26.03.2021 до 5 років 1 місяця позбавлення волі;

-вироком Шполянського районного суду Черкаської області від 02.03.2023 за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70, ч.1 ст.71 КК України до 6 років позбавлення волі;

-вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.04.2023 за ч. 2 ст. 309 КК України до 6 років позбавлення волі,

-вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.06.03.2023 за ч. 1 ст. 263 КК України до 6 років 2 місяців позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , всупереч вимог положення «Про дозвільну систему» та інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної та холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілів патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», у невстановлений осіб, час, дату, місці та спосіб незаконно придбав боєприпаси, а саме: п`ять корпусів бойових оборонних осколкових ручних гранат Ф-1 та один корпус бойової наступальної осколкової ручної гранати РГД-5 із засобами підриву, а саме - уніфікованими підривниками дистанційної дії до ручних гранат модернізованими УЗРГМ, УЗРГМ-2, які відповідно до висновку експерта від 20.06.2023 № КСЕ-19/124- 23/6789 в конструктивному поєднанні відносяться до категорії боєприпасів, після чого у останнього виник злочинний умисел, направлений на носіння та зберігання без мети збуту бойових припасів, без передбаченого законом дозволу.

В подальшому, ОСОБА_4 у невстановлений досудовим розслідування час та дату, діючи умисно та цілеспрямовано, без відповідного дозволу, незаконно помістив придбані ним боєприпаси, а саме: п`ять корпусів бойових оборонних осколкових ручних гранат Ф-1 та один корпус бойової наступальної осколкової ручної гранати РГД-5 із засобами підриву, а саме - уніфікованими підривниками дистанційної дії до ручних гранат модернізованими УЗРГМ, УЗРГМ-2, які відповідно до висновку експерта від 20.06.2023 № КСЕ-19/124-23/6789 в конструктивному поєднанні відносяться до категорії боєприпасів, шляхом їх перенесення, до території цвинтаря «Кривалівський», що знаходиться по вул. Г. Сагайдачного, 82, м. Черкаси, де зберігав їх до моменту вилучення органом досудового розслідування 08.06.2023 у ході проведення огляду місця події за вищевказаною адресою.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, як носіння, зберігання, придбання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчинені кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинених ним інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину, викладених в обвинувальному акті, які відповідають дійсності і він їх у повному обсязі підтверджує. Пояснив, що дійсно придбав, в незнайомої особи п`ять корпусів бойових оборонних осколкових ручних гранат Ф-1 та один корпус бойової наступальної осколкової ручної гранати РГД-5 з підривом. Дату, час та місце він не пам`ятає. Придбав без мети збуту. Переніс їх до цвинтаря «Кривалівський», що знаходиться по вул. Г. Сагайдачного, 82, м. Черкаси, де їх зберігав, та які були вилучені працівниками поліції. В скоєному щиро кається, зробив для себе висновки, просить суворо не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення-злочину при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що учасники не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстав вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає під примусом.

Заперечень з приводу оголошених фактичних обставин, встановлених в ході досудового розслідування в кримінальному проваджені, від сторін не надійшло, учасники погодилися із кваліфікацією вчинених діянь, будь-які заперечення відсутні.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 підтверджується доказами, які були зібрані органами досудового розслідування і які він визнав в судовому засіданні, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.

Це узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, покази якого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин злочинів, добровільності та істинності його позиції, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочині при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ознаками злочинів, передбачених ч.1 ст.263 КК України - носіння, зберігання, придбання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України та п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р. зі змінами від 06.11.2009 р., особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, які відповідно ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, даний про притягнення обвинуваченого до адміністративної відповідальності суду не надано, офіційно не працевлаштований, не має на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей чи інших осіб, не є особою з інвалідністю, не перебуває на консультативному та диспансерному нагляді у лікаря нарколога, амбулаторну психіатричну допомогу у лікаря психіатра м. Черкаси не одержує, вину визнав, щиро розкаявся, висловивши щирий жаль з приводу своїх вчинків та осудив свою поведінку.

Крім того, суд приймає до уваги, що ОСОБА_4 , будучи особою раніше судимою, не зробив належних висновків та продовжив злочинну діяльність, що вказує на підвищену суспільну небезпеку цієї особи та недосягнення виховної мети покарання, призначеного за попередніми вироками.

В якості обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття.

При цьому, суд враховує, що щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчинених кримінальних правопорушень, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся, неодноразово висловлював жаль з приводу вчиненого, критично оцінював свої дії та готовий нести відповідальність за вчинене, що також свідчить про те, що особа розуміє тяжкість наслідків від своїх дій та щиро кається, дійсно бажає виправити ситуацію, що склалася з його вини.

Обставинами, що обтяжують покарання, згідно ст. 67 КК України, суд визнає рецидив злочинів.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєне кримінальне правопорушення призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а також враховуючи ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, особи обвинуваченого, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, поведінку обвинуваченого після вчинення інкримінованого йому злочину, який усвідомлюючи свою провину, зробивши належні висновки, дав критичну оцінку своїм злочинним діям, суд вважає за необхідне відповідно до вимог ст.50 КК України, призначити покарання у виді позбавлення волі, що буде достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.

Підстав для застосування ст.75, ст. 69 КК України чи приписів ст. 69-1 КК України, до обвинуваченого, суд не вбачає, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані.

У зв`язку з тим, що обвинувачений ОСОБА_4 засуджений за вироком Придніпровського районного суду м.Черкаси від 14.06.2023, поставлене йому у провину кримінальне правопорушення у цьому кримінальному провадженні скоїв до ухвалення попереднього вироку, суд при призначенні остаточного покарання керується вимогами ч. 4 ст. 70 КК України.

Призначення ОСОБА_4 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

В рамках даного кримінального провадження у відношенні обвинуваченого запобіжний захід не обирався. Враховуючи те, що під час судового розгляду клопотань про обрання запобіжного заходу від учасників судового провадження на розгляд суду не надходили, а тому підстав відповідно до положень ст. 177, 178 КПК України для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому слід обчислювати з дня набуття вироком законної сили, оскільки згідно з ч. 1 ст. 17 КПК України, особа не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде встановлено обвинувальним вироком, тобто покарання може бути призначене лише з моменту ухвалення судом обвинувального вироку та набрання ним законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк призначеного обвинуваченому ОСОБА_4 за даним вироком покарання строк частково відбутого покарання за вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.06.2023 з 18.10.2022 (строк попереднього ув`язнення за вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.11.2022) по день набрання вироком законної сили.

Цивільні позови у встановленому законом порядку в даному кримінальному провадженні не заявлений.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст.100 КПК України.

Долю процесуальних витрат, суд вирішує на підставі ст.ст.118-124 КПК України, які підлягають стягненню з обвинуваченого у дохід держави, оскільки витрачені на доведення його вини.

Керуючись ст.ст.7, 100, 124, ч. 3 ст. 349, ст.ст. 368-370, 373, 374 368-371, 373, 376, 392, 395 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотирі) роки.

Відповідно до ст. 70 ч. 4 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного цим вироком, більш суворим, призначеним вироком Придніпровського районного суду м.Черкаси від 14.06.2023, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років 2 (два) місяці.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили - не обирати.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк призначеного обвинуваченому ОСОБА_4 за даним вироком покарання строк частково відбутого покарання за вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.06.2023 з 18.10.2022 (строк попереднього ув`язнення за вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.11.2022) по день набрання вироком законної сили.

Речові докази по кримінальному провадженню: -фрагменти (складові частини) від п`яти корпусів бойових оборонних осколкових ручних гранат Ф-1 та корпусу бойової наступальної осколкової ручної гранати РГД-5, які утворилися після поєднання з уніфікованими підривниками до ручних гранат УЗГРМ, УЗГРМ-2, які зберігаються в камері схову речових доказів ЧРУП ГУНП в Черкаській області - знищити.

Стягнути з ОСОБА_4 процесуальні витрати на залучення експерта у зв`язку з проведенням судово-вибухотихнічної експертизи № КСЕ-19/124-23/6789 від 20.06.2023, яка згідно довідки складає 4 302 гривні 00 копійок в дохід держави.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом 30 днів - учасниками процесу з дня його проголошення.

Відповідно до ч.2 ст.394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч.2 ст.395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Згідно ст.376 ч.6 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1