Справа № 203/1964/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

слідчого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором, про арешт майна, заявлене в рамках кримінального провадження №0000218, -

ВСТАНОВИВ:

До Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшло вищезазначене клопотання слідчого про арешт майна, заявлене в рамках кримінального провадження №0000218.

Перевіривши доводи клопотання та дослідивши надані до нього матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України одним із заходів такого забезпечення є арешт майна.

Частиною 3 ст.132 КПК України встановлено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Згідно ч.2 ст.168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч.2 ст.170 КПК України).

В свою чергу ч.3 ст.170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Частиною 5 ст.170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбаченихКримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно ч.ч.10,11 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Під час розгляду клопотання встановлено та вбачається з долучених до нього матеріалів, що відділом розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000218, відомості за яким внесено до ЄРДР за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.1 ст.255-1 КК України.

25.05.2023 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України.

Також 25.05.2023 року було проведено санкціонований обшук за місцем мешкання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено:

-мобільний телефон марки «iPhone 7+», з сім-картою мобільного оператора ПрАТ «Київстар» НОМЕР_1 ;

-зошит шкільний на 24 аркушах паперу в клітинку із чорновими записами;

-номерні автомобільні дорожні знаки НОМЕР_2 в кількості 2-х шт.;

-банківську карту «Ощадбанк» № НОМЕР_3 на ім`я « ОСОБА_5 ».

Постановою слідчого останні визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000218.

В поданому клопотанні слідчий, з метою збереження речових доказів, а також забезпечення можливої конфіскації майна, просив накласти арешт на вилучені в ході обшуку речі та документи.

Перевіряючи обгрунтованість клопотання, слідчий суддя враховує, що вилучені в ході обшуку номерні автомобільні дорожні знаки НОМЕР_2 належать до транспортного засобу Audi Q7, д.н.з. НОМЕР_2 , який зареєстровано за ОСОБА_6 , а банківська карта «Ощадбанк» № НОМЕР_3 видана на ім`я « ОСОБА_5 ».

Останні не є фігурантами вчиненого кримінального правопорушення, не мають статусу підозрюваних у кримінальному провадженні.

Згідно клопотання не доведено та за обставинами кримінального провадження не вбачається, що вказані речі відповідають критеріям, визначеним ст.98 КПК України, а визнання їх речовими доказами постановою слідчого само по собі не свідчить про відповідність цього майна відповідним критеріям.

В зв`язку з цим, в задоволенні клопотання про арешт автомобільних номерних знаків та вилученої банківської карти слід відмовити.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.234 КПК України обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, а у кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - на підставі ухвали слідчого судді Вищого антикорупційного суду.

Згідно ч.7 ст.236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 2 ст.100 КПК України визначено, що речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно висновків Європейського суду з прав людини у п.п.108,109,111 рішення від 30.01.2020 року у справі «Вінкс та Рібіцка проти Латвії» (заява №28926/10), що при встановленні обмеження обсягу ордеру на обшук слід виходити із специфіки злочинів, що розслідуються і достатності посилання на характер правопорушень та посилань на тип предметів, що підлягають вилученню.

З долученої до клопотання копії ухвали слідчого судді Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 25.04.2023 року вбачається, що останньою було надано дозвіл на проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , з метою виявлення та вилучення, окрім іншого, мобільних телефонів та чорнових записів.

Таким чином, вилучені в подальшому в ході обшуку за вказаною вище адресою мобільний телефон та зошит з чорновими записами, були зазначений в переліку майна, стосовно якого прямо надано дозвіл на відшукання та вилучення під час обшуку, а тому останній не є тимчасово вилученим майном відповідно до приписів ч.7 ст.236 КПК України, а тому не потребують подальшого додаткового судового рішення про їх арешт та у відповідності до ч.2 ст.100 КПК України мають зберігатись у сторони кримінального провадження, якій їх надано (якою вилучено) на підставі судового рішення.

В зв`язку із цим, в задоволенні клопотання слідчого про арешт мобільного телефону та зошиту з чорновими записами також слід відмовити.

Разом із цим, слідчий суддя враховує, що вилучена сім-карта оператора мобільного зв`язку, може містити інформацію про зв`язки ОСОБА_4 із іншими підозрюваному, потерпілими та свідками у цьому кримінальному провадженні та іншу інформацію, яка має значення для кримінального провадження, а тому відповідають критеріям речових доказів, визначеним ст.98 КПК України.

В зв`язку з чим, клопотання слідчого в частині накладення арешту на вилучену сім-карту, з метою збереження як речового доказу, слід задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.98,131,132,167-173,309,369-372 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором, про арешт майна, заявлене в рамках кримінального провадження №0000218 задовольнити частково.

Накласти арешт з забороною відчуження, розпорядження та користування на майно, вилучено 25 травня 2023 року в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

-сім-карту мобільного оператора ПрАТ «Київстар» НОМЕР_1 .

В частині накладення арешту на мобільний телефон марки «iPhone 7+», зошит шкільний на 24 аркушах паперу в клітинку із чорновими записами, номерні автомобільні дорожні знаки НОМЕР_2 в кількості 2-х шт.; банківську карту «Ощадбанк» № НОМЕР_3 на ім`я « ОСОБА_5 » - відмовити.

Ухвала в частині накладення арешту підлягає негайному виконанню відповідно до ч.1 ст.175 КПК України та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1