Дата документу 27.06.2023 Справа № 317/2351/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №317/2351/22 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/960/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Запорізького районного суду Запорізької області від 17 травня 2023 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Красноярськ рф, громадянина Україна, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_8 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 17 травня 2023 року, якою задоволене клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 та продовжений строк дії запобіжного заходу щодо останнього у виді тримання під вартою строком на 60 днів тобто до 15 липня 2023 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та тим, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою та задовольнити клопотання захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що ризики, на які посилається суд в оскаржуваній ухвалі, в даному кримінальному провадженні відсутні, а сама тяжкість висунутого обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень не є єдиною підставою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи наявність у обвинуваченого місця проживання по АДРЕСА_2 , наявність родини, позитивних характеристик, немає жодних підстав стверджувати про наявність ризику переховування ОСОБА_6 від правосуддя.

Крім того, за весь час своєї роботи, як в Луганській, так і в Запорізькій областях, ОСОБА_6 мав лише позитивні характеристики. Жодного спростовуючого доказу, такої позитивної поведінки ОСОБА_6 прокурор суду не надав.

Стороною захисту під час судового розгляду надавались документи на підтвердження постійного місця проживання ОСОБА_6 (договір оренди житлового приміщенні від 04 серпня 2022 року з продовженням до 01 листопада 2023 року).

До свого затримання обвинувачений ОСОБА_6 мав постійне місце проживання, що підтверджується характеристикою старости Новопетрівського старостинського округу Широківськоі сільської ради Запорізького району.

На даний час сім`єю укладено договір оренди житла в м.Запоріжжі, де серед осіб, які будуть проживати в квартирі - зазначено і ОСОБА_6 .

Сторона захисту звертає увагу на наявність у обвинуваченого ОСОБА_6 постійного місця роботи, а також постійного джерела доходу, до арешту останній працював на посаді помічника комбайнера СФГ «Лідер», звідки характеризувався суто позитивно.

Згідно з ухвалою суду, 10 жовтня 2022 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшов обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, реєстр матеріалів досудового розслідування.

20 березня 2023 року у судовому засіданні було задоволено клопотання прокурора ОСОБА_7 про продовження запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою.

10 травня 2023 року до канцелярії суду було подано клопотання прокурора ОСОБА_7 про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого.

В обґрунтування клопотання щодо обвинуваченого ОСОБА_6 прокурор вказав, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, а саме: закінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Прокурор вважає, що оскільки продовжують існувати ризики, передбачені п.п.1,3,4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ОСОБА_6 інкриміновано кримінальне правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України, віднесено до категорії особливо тяжких, за яке передбачено максимальне покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, а розуміючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення (злочину), суворість та невідворотність послідуючого покарання, ОСОБА_6 може переховуватись від суду, а також незаконно впливати на потерпілого та свідків, які деякий час були односельцями обвинуваченого, а також враховуючи те, що ОСОБА_6 ніде офіційно не працює, не має стійких позитивних моральних переконань, та перебуваючи на свободі може хибно відчути безкарність та вчинити аналогічний злочин, а також те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти заявленим ризикам - необхідно продовжити раніше обраний запобіжний захід тримання під вартою.

Адвокатом ОСОБА_9 було заявлено клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 , яке підтримано самим обвинуваченим. В клопотанні сторона захисту зазначає, що підстави для продовження запобіжного заходу відпали, а ризики практично відсутні. В обґрунтування свого переконання адвокат зазначив, що обвинувачений перебуває під вартою з липня 2022 року, кваліфікація дій ОСОБА_6 для захисту виглядає сумнівною, а потерпілий ніяких претензій в суді не висловив, вважає, що покарання ОСОБА_6 може бути без позбавлення волі, а тяжкість висунутого обвинувачення не може бути єдиною підставою для продовження запобіжного заходу.

Окрім того, обґрунтовуючи наявність міцних соціальних зв`язків обвинуваченого, захисник посилається на наявність договору оренди житлового приміщення від 04 серпня 2022 року, в якому проживає родина ОСОБА_6 , також на те, що ОСОБА_6 одружений. До свого затримання він мав постійне місце проживання на території Запорізького району Запорізької області, а тому соціальні зв`язки є міцними, просить змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 на домашній арешт за місцем проживання - АДРЕСА_3 , а умови відбування домашнього арешту залишити на розгляд суду.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник - адвокат ОСОБА_8 у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання прокурора.

ОСОБА_6 взагалі не визнає себе винним, а відтак він вважає, що йому необхідно обрати інший запобіжний захід.

Потерпілий ОСОБА_10 у судовому засіданні не був присутній, заяв до суду не надавав.

Захисник у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, про день, час та місце розгляду провадження повідомлений належним чином, клопотань про розгляд апеляційної скарги з його участю не заявляв.

Оскільки, виходячи з положень кримінального процесуального законодавства, участь захисника при розгляді апеляційної скарги на ухвалу про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого не є обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути вищевказану апеляційну скаргу без участі захисника, проти чого сам обвинувачений не заперечує.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).

Відповідно до вимог ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотання суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З наявних матеріалів убачається, що ці вимоги закону судом дотримані.

Наведені прокурором підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , доводи його захисника, думка прокурора, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.

Так, із наданих матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, яке є особливо тяжким злочином, за який передбачено суворе покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, міцних соціальних зв`язків обвинувачений не має (інше матеріалами провадження не доведено), також судом враховані фактичні обставини кримінального провадження, згідно з обвинувальним актом.

Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором, не зменшились та існують на даний час.

Такими ризиками є: ризик переховування від суду, незаконний вплив на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином - з огляду на характер висунутого обвинувачення, суворість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, особи обвинуваченого, який не працює, постійного джерела доходів не має, постійного місця проживання у м.Запоріжжі та Запорізькому районі Запорізької області також не має, в наявних матеріалах провадження немає об`єктивних відомостей, які б свідчили про наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків.

Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов правильного висновку про те, що задля забезпечення цього провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

З урахуванням викладеного та фактичних обставин кримінального провадження, тяжкості інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_6 кримінального правопорушення, суворості можливого покарання та відомостей про особу обвинуваченого у сукупності, колегія суддів погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної процесуальної поведінки останнього.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника-адвоката ОСОБА_8 , та ті, що заявлені при апеляційному розгляді обвинуваченим, на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Твердження сторони захисту щодо відсутності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, перевірялися судом та спростовані в оскаржуваній ухвалі, яка є належним чином вмотивованою, а доводи сторони захисту про протилежне суперечать змісту самої ухвали.

Посилання сторони захисту на те, що обвинувачений ОСОБА_6 має місце проживання, родину, місце роботи, позитивно характеризується, на думку колегії суддів, само по собі правильність висновків суду першої інстанції не спростовує, оскільки суттєво не зменшує встановлених ризиків та в даному випадку не свідчить про достатність застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для забезпечення його належної процесуальної поведінки і запобігання встановлених ризиків.

Укладення між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 договору оренди житлового приміщення від 04 серпня 2022 року, копія якого надана захисником, та у якому зазначено, що у житловому приміщенні буде проживати в т.ч. і ОСОБА_6 , також не спростовує висновків суду про наявність ризиків, на які посилається прокурор.

Більше того, під час апеляційного розгляду встановлено, що стосовно ОСОБА_6 у цьому провадженні Запорізьким районним судом Запорізької області вже ухвалено вирок.

Так, вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 19 червня 2023 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України та призначено покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі з залишенням запобіжного заходу у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Даних про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні, та при апеляційному розгляді суду апеляційної інстанції таких відомостей не надано.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б були підставою для скасування вказаної ухали суду, при апеляційному її перегляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 17 травня 2023 року, якою задоволене клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 та продовжений строк дії запобіжного заходу щодо останнього у виді тримання під вартою строком на 60 днів тобто до 15 липня 2023 року включно, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3