КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

перекладача ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 31 січня 2023 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 31 січня 2023 року ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по 31 березня 2023 року включно.

Таке рішення суд, врахувавши суспільну небезпечність злочинних дій, що інкриміновані обвинуваченому ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні злочину, за який передбачається максимальне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, наявність у обвинуваченого певних сімейних зв`язків та відсутність судимостей, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тим, що існує ризик переховування від суду з метою уникнення покарання, яке можливе у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому дій, а також ризик знищити або спотворити речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, та/або здійснювати незаконний вплив на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, і тому визнав необхідним продовжити ОСОБА_7 строк тримання під вартою,оскільки інший, більш м`який, запобіжний захід не забезпечить його належної процесуальної поведінки.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , вважаючи ухвалу суду незаконною через порушення вимог кримінального закону, просить її скасувати ____________________________________________________________

Справа №11-кп/824/2367/2023 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_9

Категорія: ч. 2 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_1

та змінити ОСОБА_7 запобіжний захід на такий, що не пов`язаний з позбавленням волі.

В обґрунтування своїх вимог, зазначає, що клопотання прокурора не містить жодних доказів, які б підтверджували необхідність продовження строку перебування обвинуваченого під вартою, а також не містить відомостей про вручення вказаного клопотання стороні захисту, яке було їй вручено з порушенням вимог ч. 2 ст. 184 КПК України, лише під час судового засідання, чим було порушено право обвинуваченого на захист.

Також стороною обвинувачення умисно було проігноровано вимогу ч. 3 ст. 184 КПК України, оскільки до клопотання не додано жодних доказів, які б підтверджували необхідність тримання ОСОБА_7 під вартою, а також відсутні підтвердження того, що обвинуваченому надані копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу.

Тому вважає, що під час прийняття оскаржуваної ухвали суд допустив процесуальні порушення у ході розгляду клопотання сторони обвинувачення, складеного з істотними порушеннями КПК України, яке, по своїй суті, порушує права та законні інтереси обвинуваченого, гарантовані Конституцією України.

Крім того, жодний ризик зазначений у клопотанні про продовження строку тримання під вартою, передбачений ст. 177 КПК України, прокурором не доведений.

Також вказує й на те, що в даній справі «розумність» строку тримання під вартою вже давно порушена, оскільки жодних нових доказів, які б підтверджували вину, за цей час не встановлено, а можливості їх отримати вичерпані. Відтак, дії органу прокуратури та суду є неприйнятними та суперечать діючому КПК України.

Зазначає й про те, що вручення обвинувального акта ОСОБА_7 було проведено з процесуальними порушеннями, оскільки ОСОБА_7 , будучи громадянином іншої держави, не отримав від сторони обвинувачення перекладача та був обмежений в праві на захист.

Також в ході судового засідання стороною обвинувачення не було надано обвинуваченому ОСОБА_7 перекладача на його рідну мову, що є безпосереднім порушенням його прав.

Окрім цього, в ухвалі суду присутнє істотне порушення норм КПК України та європейського права у зв`язку з пропущенням процесуальних строків з боку органів прокуратури (дане порушення залишилось поза увагою суду, хоча адвокат акцентував на цьому увагу) та необґрунтованим рішенням суду про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 .

За таких обставин, враховуючи те, що обвинувачений раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, вина його не доведена, клопотання про продовження строку тримання під вартою подане з істотним порушенням норм КПК, і жоден ризик, передбачений ст. 177 КПК України, не доведений, то утримання ОСОБА_7 під вартою незаконне та необґрунтоване.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення прокурора щодо апеляційного прохання, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За змістом ч. 1 ст. 331 КПК Українипід час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

За змістом положень глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст. 331 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, та особисті обставини її життя, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону, на переконання колегії суддів, були дотримані судом першої інстанції, а доводи захисника ОСОБА_6 про відсутність підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є непереконливими.

Як убачається з матеріалів провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження №0003886 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Вирішуючи клопотання прокурора, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_7 , раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки інші запобіжні заходи не зможуть запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків. При цьому суд, врахувавши суспільну небезпечність злочинних дій, що інкриміновані обвинуваченому ОСОБА_7 , який, зокрема, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачається максимальне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, та призвів до смерті людини, а також наявність у обвинуваченого певних сімейних зв`язків та відсутність судимостей, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тим, що існує ризик переховування від суду з метою уникнення покарання, яке можливе у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому дій, а також ризик знищити або спотворити речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, та здійснювати незаконний вплив на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження найсуворішого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення, яке цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи захисника ОСОБА_6 проте, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є безпідставними.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна, та спричинив загибель людини, а також, приймаючи до уваги всі наявні у матеріалах провадження дані про особу обвинуваченого, який є громадянином Російської Федерації і має родинні зв`язки за межами України, не має стійких соціальних зв`язків на території м. Києва та України, не працевлаштований, і може виїхати за межі м. Києва або на непідконтрольну Україні територію, та, з огляду на ці обставини, існування обґрунтованих ризиків, що обвинувачений можепереховуватися від суду з метою уникнення покарання, яке можливе у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому дій, знищити або спотворити речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також здійснювати незаконний вплив на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, та враховуючи ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається в своїй апеляційній скарзі захисник, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження обраного обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.

Наведені захисником ОСОБА_6 в апеляційній скарзі дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема те, що він раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, а вина його не доведена, самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що можливість уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що наведені вище, може бути досягнута шляхом застосування до обвинуваченого іншого, більш м'якого запобіжного заходу.

При цьому слід зазначити, що на даній стадії кримінального провадження суд апеляційної інстанції не уповноважений досліджувати обставини вчинення кримінального правопорушення, перевіряти належність і допустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, а тому посилання захисника ОСОБА_6 на недоведеність вини обвинуваченого, не можуть бути предметом даного апеляційного розгляду під час перевірки ухвали суду про продовження строку тримання під вартою в порядку ст. 422-1 КПК України.

Щодо тверджень захисника ОСОБА_6 про порушення процесуальних вимог, які полягають у неврученні обвинуваченому копії клопотання про продовження строку тримання під вартою та додатків до нього, то вони не є слушними, оскільки зазначені вимоги не поширюються на випадки розгляду питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою під час судового розгляду у порядку ст. 331 КПК України.

Крім того, у розпорядженні суду апеляційної інстанції відсутні дані про недотримання прокурором процедури вручення стороні захисту клопотання про продовження строку тримання під вартою в передбачений ч. 2 ст. 184 КПК України строк, тобто не пізніше ніж за три години до початку його розгляду. Разом з тим, вказана обставина і не є передбаченими ч.ч. 1, 2 ст. 194 КПК України підставами для відмови в задоволенні клопотання.

Що стосується доводів захисника про вручення обвинувального акта ОСОБА_7 з процесуальними порушеннями, оскільки ОСОБА_7 , будучи громадянином іншої держави, не отримав від сторони обвинувачення перекладача, а також щодо ненадання в ході судового засідання стороною обвинувачення обвинуваченому перекладача на його рідну мову, то вони не заслуговують на увагу, оскільки ці питання, за наявності для цього відповідних підстав, підлягають з`ясуванню та перевірці в суді першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження по суті, і не є підставою для звільнення ОСОБА_7 з-під варти, а також виходять за межі повноважень суду апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали.

Враховуючи наведене, за наявності вищевказаних обґрунтованих ризиків ймовірності неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого у даному провадженні, підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не вбачає.

За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 31 січня 2023 року є законною та обґрунтованою, а отже, апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 31 січня 2023 року, якою ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по 31 березня 2023 року включно, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3