Справа № 461/3019/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1132/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2023 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження №0000108 від 16.06.2022 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 436-2 КК України, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_9 на вирок Галицького районного суду міста Львова від 30 червня 2022 року щодо ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

вироком Галицького районного суду м.Львова від 30 червня 2022 року затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 30.06.2022 року між обвинуваченим ОСОБА_6 та прокурором Львівської обласної прокуратури ОСОБА_10 , згідно з якою ОСОБА_6 беззастережно визнає обвинувачення в повному обсязі, ОСОБА_6 визначається узгоджене покарання за ч.1 ст. 436-2 КК України 3 роки позбавлення волі.

ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 436-2 КК України та обрано покарання за ч.1 ст. 436-2 КК України 3 роки позбавлення волі.

Обрано обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід - тримання під вартою у Державній установі «Львівська установа виконання покарань №19» з 30.06.2022 року.

Вирішено питання речових доказів.

Відповідно до вироку, ОСОБА_6 , будучи громадянином України, діючи умисно, цілеспрямовано, ігноруючи свій передбачений Конституцією України громадянський обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, будучи зареєстрованим у забороненій в Україні соціально-орієнтованій мережі «ВКонтакті» під іменем « ОСОБА_11 », знаходячись в смт. Новолуганське, Донецької області, у період з 16.03.2022 по 07.05.2022 (більш точні дата та час досудовим розслідуванням не встановлені) здійснював уподобання дописів проросійських та агресивно налаштованих проти України сторінок, чим своїми діями визнав правомірною збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році, а також вчинив глорифікацію осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році, представників збройних формувань Російської Федерації, іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих Російською Федерацією. У цей же проміжок часу, ОСОБА_6 , знаходячись в смт. Новолуганське, Донецької області, за допомогою забороненої в Україні соціально-орієнтованої мережі «ВКонтакті», спілкуючись 25.03.2022 із своїм знайомим « ОСОБА_12 » та 02.04.2022 із своїм знайомим « ОСОБА_13 », надіслав повідомлення, у яких висловив свою позицію про визнання правомірною збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом визнання правомірною тимчасової окупації частини території України.

На даний вирок захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок скасувати та призначити справу до нового розгляду у суді першої інстанції. Обраний ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою скасувати та обрати новий запобіжний захід у вигляді застави.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що з угоди про визнання винуватості, яка була надана суду, явно вбачалось, що така не може за будь-яких обставин не порушувати права обвинуваченого, оскільки узгоджене нею покарання було максимальним для такого виду злочину. Вказує, що при здоровому глузді та без примусу або обману обвинувачений ніяк не міг погодитись на максимально можливе покарання, адже в такому випадку повністю нівелювалось саме поняття і зміст узгоджуваної угоди.

Стверджує, що суд не звернув увагу на слова прокурора, що узгоджено максимальне покарання і не запитав обвинуваченого чи усвідомлює він те, що погоджується на максимально можливе покарання.

Звертає увагу, що цьому суд не запитав в пораненої людини (обвинуваченого), який прийшов на милицях і якому суд дозволив сидіти під час судового засідання, чи усвідомлює особа те, що погоджується на максимально можливе покарання.

Захист вважає, що обвинувачений був фактично позбавлений захисту, оскільки захисник адвокат за призначенням взагалі не розмовляв із ним, не питав його думку та не роз`яснював наслідки угоди, а також не надав суду виписку з історії хвороби стаціонарного хворого ОСОБА_6 .

Вказує, що ОСОБА_6 підписав угоду, оскільки був запевнений слідчим, що 3 роки позбавлення волі будуть умовними.

Сторона захисту стверджує, що згідно технічного запису судового засідання видно і чути, що суд взагалі не цікавився жодним з питань, зазначених, як обов`язок суду, у ч.ч. 4,6,7 ст. 474 КПК України. Вважає, що суд не виконав вимог, визначених статтею 474 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судове засідання призначене на 13 липня 2023 року не з`явився, проте захисник ОСОБА_8 вказала, що обвинувачений не заперечує про розгляд без його участі, так відповідно до ч.4 ст. 405 КПК України його участь є необов`язковою.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника обвинуваченого на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора, який заперечив подану апеляційну скаргу, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до ч.4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема із журналу судового засідання від 30 червня 2022 року (а.с.41) суд першої інстанції перед ухваленням рішення про затвердження угоди про визнання винуватості у відповідності до ч.4 ст. 474 КПК України було з`ясовано в обвинуваченого, чи цілком він розуміє: що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; наслідки укладення та затвердження угод, передбачені статтею 473 цього Кодексу; характер кожного обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом. Судом також було роз`яснено обвинуваченому ст. 63 Конституції та положення ст. 18 КПК України.

Так, суд першої інстанції встановив, що обвинувачений ОСОБА_6 визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч.1 ст. 436-2 КК України за обставин викладених вище, цілком розуміє положення ч.4 ст. 474 КПК України та наслідки невиконання ним угоди, передбачені ст. 476 КПК України і наслідки умисного невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 389-1 КК України.

Також, судом першої інстанції встановлено, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Крім цього, обвинувачений ОСОБА_6 в суді першої інстанції погодився на призначення узгодженого покарання та наполягав на затвердженні угоди, а його захисник наполягала на її затвердженні.

Таким чином, твердження обвинуваченого ОСОБА_6 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції про неналежне роз`яснення судом наслідків укладення угоди про визнання винуватості, не ґрунтуються на фактичних обставинах справи і спростовані даними носія інформації, на якому за допомогою технічних засобів зафіксовано перебіг судового розгляду провадження та журналу судових засідань, згідно яких обвинуваченому належним чином роз`яснено обставини, зазначені в ст. 474 КПК України, в тому числі наслідки укладення угоди, регламентовані ч.2 ст. 473 КПК України щодо обмеження його права на оскарження вироку згідно з положеннями ст.ст. 394 та 424 цього ж Кодексу.

Враховуючи вищенаведене, на переконання колегії суддів апеляційного суду, оскаржуваний вирок є законним та обґрунтованим, відтак апеляційні вимоги обвинуваченого не підлягають до задоволення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які є підставою для скасування вироку, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_9 на вирок Галицького районного суду міста Львова від 30 червня 2022 року щодо ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Галицького районного суду міста Львова від 30 червня 2022 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4