Провадження 1-в/193/118/23
У Х В А Л А

іменем України

20 червня 2023 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

представника Софіївської ВК №45 ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Софіївка Дніпропетровської області клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

В С Т А Н О В И В:

01 червня 2023 року до суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 , який наразі відбуває покарання у виді позбавлення волі в Державній установі «Софіївська виправна колонія (№ 45)» (надалі Софіївська ВК-45), згідно якого останній просив застосувати відносно нього умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Засуджений під час судового розгляду справи своє клопотання підтримав та просив звільнити його від відбування покарання умовно-достроково, зазначив, що він відбув необхідний строк покарання, який дозволяє йому звернутися до суду з цим клопотанням, вважає, що перебуваючи у місцях позбавлення волі належні висновки зробив та виправився. Наголосив, що через те, що він має низку робітничих спеціальностей на волі з нього користі буде значно більше, крім того вдома на нього чакає дружина та 4 неповнолітніх дітей.

Представник виправної колонії ОСОБА_4 в судовому засіданні вважає, що на теперішній час застосування до засудженого УДЗ є недоцільним.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення клопотання, на підставі того, що засуджений не довів свого виправлення і на даний час до нього неможливо застосувати умовно-дострокове звільнення.

Вислухавши пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали клопотання, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 по даній справі засуджений за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26.06.2020 за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 71 КК України до 4 років і 2 місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання: 18.03.2020. Кінець строку: 18.05.2024.

На підставі ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

В силу ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання призначеного судом особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

Згаданою статтею передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.

Як вбачається із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.

З вищенаведених положень закону про кримінальну відповідальність вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.

Під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги встановленого режиму утримання у колонії, не допускав порушень, визнав вину у скоєному злочині, розкаюється у вчиненому, сплатив повністю або частково завдані злочином збитки, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційованого виховного впливу, тощо.

Так, під час вивчення матеріалів клопотання, суд враховує не лише час перебування ним у Софіївській ВК-45, а й увесь період його відбування покарання.

Згідно характеристики, затвердженої 16.06.2023 начальником Софіївської ВК № 45, засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі перебуває з 19.03.2020. Спочатку під час утримання в Державній установі "Дніпровська установа виконання покарань (№4)", де характеризувався посередньо, допускав порушень вимог режиму утримання, стягнень та заохочень не мав. Потім з 17.09.2020 міру кримінального покарання ОСОБА_5 відбував у ДУ «Софіївська виправна колонія (№45)». Протягом вказаного періоду характеризувався позитивно, встановлених вимог порядку відбування покарання дотримувався свідомо, за власним бажанням без оплати праці працює днювальним СПС № 12, де і проживає. Має одне заохочення, стягнень не має.

Засуджений не залучений до робіт із благоустрою установи за станом здоров`я є інвалідом ІІ групи.

Заходи виховного характеру відвідує регулярно. Зарахований до програм диференційного виховного впливу «Правова просвіта» та «Підготовка до звільнення».

Підтримує зв`язки з рідними шляхом листування. Згідно вироку суду має невідшкодований цивільний позов заявлений потерпілою у розмірі 700 грн..

Окрім викладеного, засуджений ОСОБА_5 у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. У відносинах з персоналом засуджений не допускав випадків нетактовної поведінки. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується, здійснює за ними належний догляд, використовує їх тільки за призначенням.

При цьому, суд зазначає, що дотримання порядку та умов відбування покарання, добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання, відповідно до ст. 9 КВК України є обов`язком засудженого, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним.

Так, слід зауважити, що за більш ніж три роки відбування покарання, засуджений лише одного разу відзначився адміністрацією з позитивного боку, оскільки більше заохочень засуджений за цей час не мав.

Крім того, дослідивши матеріали справи вбачається, що ОСОБА_5 раніше був сім разів засуджений за вчинення умисних тяжких злочинів проти власності і під час призначення покарань судами вже приймалися рішення, які заохочували засудженого до виправлення та правослухняної поведінки, але останній сподівання суду жодного разу так і не виправдав.

Так, після звільнення його узв`язку з амністією 01.08.1997, менш як через рік він був знову засуджений до реальної міри покарання за вчинення тажкого злочину проти власності з конфіскацією майна, відбуваючи яке засуджений 07.04.2003 був умовно-достроково звільнений. Надалі його було звільнено від покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку за вироком від 12.03.2014, проте ОСОБА_5 у період випробування вчинив нові умисні тяжкі злочини проти власності (ч. 2 ст. 186 КК України) і за їх вчинення під час реального відбуття покарнання, призначеного згідно вироку від 29.03.2016, він 22.05.2018 був звільнений від відбуття покарання умовно - достроково, однак у період такого звільнення знову вчинив новий такий самий злочин проти власності, за який наразі він і відбуває покарання.

Виходячи з викладеного, суд знаходить засудженого особою, яка схильна до криміногенної поведінки, відсутності критичного ставлення до вчинених ним кримінальних правопорушень та морального усвідомлення наслідків вчиненого.

Крім того, за останнім за ліком вироком суду ОСОБА_5 має невідшкодований цивільний позов у розмірі 700 грн., проте незважаючи на таку невелику суму збитків, що завдана потерпілому вчиненим ним злочином, на протязі більш ніж три роки, на зважаючи на відсутність виконавчого листа, засуджений все ж навіть не намагався її відшкодувати.

Встановлено, що ОСОБА_5 до свого засудження не працював, проживав у м. Кам`янське Дніпропетровської області у квартирі своєї співмешканки без реєстрації.

З урахуванням цих обставин, зважаючи на те, що ОСОБА_5 має низку судимостей за вчинення крадіжок та грабежів, з огляду на введений в Україні воєнний стан, що призвело до залишення багатьма мешканцями Дніпропетровській області, який є прифронтовим регіоном, свого житла без належного нагляду, за відсутності у засудженого сталих та міцних соціальних зв`язків, які б стримували та підтримували його на початковому етапі після звільнення, оскільки як його співмешканка, так і четверо його неповнолітніх дітей такого впливу раніше не мали, суд вважає, що теперішні часи ще менш сприятливі для працевлаштування, ані ж ті, які засуджений мав після попередніх своїх дострокових звільнень з місць позбавлення волі, а тому такі обставини можуть спонукати/змусити засудженого вчиняти нові злочини проти власності.

Суд вважає, що дотримання правил внутрішнього розпорядку і залучення до робіт з благоустрою території установи є обов`язком засудженого і само по собі не є безумовною підставою для звільнення з підстав, передбачених ст. 81 КК України. З огляду на викладене, на переконання суду, засуджений ОСОБА_5 ще потребує нагляду в умовах ізоляції з боку адміністрації установи, а відтак у задоволенні клопотання засудженого про його умовно-дострокове звільнення слід відмовити.

Керуючись ст. 81 КК України, ч. 2 ст. 376, ст. 537, 539 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, - відмовити.

На ухвалу суду протягом семи днів з дня її оголошення прокурор, захисник можуть подати апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду через Софіївський районний суд Дніпропетровської області, а засуджений, який перебуває у місцях позбавлення волі, у той же строк і порядок, але з дня отримання повного тексту цієї ухвали.

Суддя ОСОБА_1