КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 752/2780/13-к Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1318/2023
Категорія - ст. 459 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

заявника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 02 серпня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 02 серпня 2021 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_7 про перегляд за виключними обставинами вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2013 року за ч. 1 ст. 375 КК України.

Таке рішення суд мотивував тим, що Кримінальний кодекс України містить в собі ст. 375 КК України з відміткою, що статтю визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), згідно з Рішенням Конституційного Суду №7-р/2020 від 11 червня 2020 року, але відмітка про те, що стаття виключена з Кримінального кодексу України на підставі встановленої ч. 2 ст. 3 КК України процедури відсутня. Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2013 року вступив у силу 14 січня 2014 року, був повністю виконаний, судимість погашена, тому з юридичної точки зору такого вироку на даний час не існує, та наслідків для ОСОБА_7 це судове рішення не створює. ОСОБА_7 у своїй заяві фактично зазначає про декілька підстав для здійснення кримінального провадження, вказує і на нововиявлені, і на виключні обставини. Всі перелічені ним обставини, як нововиявлені, були предметом судового розгляду всіх інстанцій, які надали цьому оцінку. Про можливість ретроспективного застосування Рішення Конституційного Суду №7-р/2020 щодо ст. 375 КК України, за наведених обставин, у рішенні Конституційного суду України не йдеться. КПК України також не містить такої процедури.

Окрім того, як зазначив суд, згідно з ч. 1 ст. 461 КПК України, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подано протягом трьох місяців після того, як особа, яка звертається до суду, дізналася або могла дізнатися про ці обставини. Обставини, на які посилається заявник, як на нововиявлені, були йому відомі на час розгляду кримінального провадження щодо нього та рішення останньої інстанції, тому і тримісячний строк для звернення рахується з 10 червня 2014 року, тобто з моменту винесення ухвали колегією суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 02 серпня 2021 року, скасувати вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2013 року по справі №752/2780/13-к (провадження №1кп/752/85/13), яким його визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі на строк два роки і на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням на один рік, ухвалити виправдувальний вирок щодо нього через відсутність в його діях складу злочину.

За позицією ОСОБА_7 суд допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки під час судового розгляду його заяви про перегляд вироку за виключними обставинами, всупереч положенням розділу ІV КПК України, заслухав лише пояснення сторін, та без дослідження письмових доказів прийняв рішення по суті заяви, яке не відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

ОСОБА_7 також посилається на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам провадження та суперечать діючому законодавству, зокрема вимогам ст. 459 КПК України, низці положень Конституції України, Рішенням Конституційного Суду №7-р/2020 від 11 червня 2020 року,№15-рп/2000 від 14 грудня 2000 року та №6-рп/2000 від 19 квітня 2000 року. Оскільки стаття 375 КК України втратила чинність з 14 грудня 2020 року внаслідок визнання її неконституційною за рішенням Конституційного Суду №7-р/2020 від 11 червня 2020 року, вважає, що така обставина є достатньою для скасування обвинувального вироку щодо нього.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, позицію прокурора, яка заперечила щодо апеляційних вимог, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ухвала суду першої інстанції, якою відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_7 про перегляд за виключними обставинами вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2013 року, наведеним вище вимогам закону не відповідає.

Як вбачається з матеріалів провадження, вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2013 року ОСОБА_7 визнано винним за ч. 1 ст. 375 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, від відбування якого звільнено на підставі ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

За результатами апеляційного та касаційного перегляду цей вирок ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14 січня 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 червня 2014 року залишено без змін.

Рішенням Конституційного Суду України № 7-р/2020 від 11 червня 2020 року статтю 375 КК України визнано неконституційною, оскільки вона суперечить ч. 1 ст. 8, ч. ч. 1, 2 ст. 126, ч. 1, п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України.

ОСОБА_7 звернувся до суду першої інстанції із заявою, в якій просив відкрити кримінальне провадження за виключними обставинами, скасувати вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2013 року по справі №752/2780/13-к, яким його визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України, призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки і на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням на 1 рік та ухвалити виправдувальний вирок відносно нього через відсутність в діях складу злочину.

Приписами ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 459 КПК України регламентовано, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, застосованого судом при вирішенні справи, визнається виключною обставиною і підставою для перегляду судового рішення, що набрало законної сили, в порядку екстраординарного провадження.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_7 про перегляд за виключними обставинами вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2013 року, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі зазначив про те, що ст. 375 КК України не була виключена з КК України, а також про неможливість ретроспективного застосування Рішення Конституційного Суду України № 7-р/2020 віл 11 червня 2020 року.

Проте такі мотиви суду є неправильними та не ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України, ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Офіційна констатація невідповідності правової норми Конституції України анулює її юридичну силу, що за змістом є рівнозначним виключенню такої норми на законодавчому рівні.

Відтак дія чи бездіяльність перестають вважатися злочином як на підставі закону про скасування кримінальної відповідальності, так і у зв`язку з прийняттям Конституційним Судом України рішення про неконституційність норми КК України, що встановлювала цю відповідальність.

Разом з тим ч. 1 ст. 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зміст цієї конституційно-правової норми деталізовано у ст. 5 КК України.

Зокрема, ч. 1 ст. 5 КК України передбачено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часті, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності.

Аналіз у взаємозв`язку наведених приписів закону свідчить про ретроспективну дію рішень Конституційного Суду України, якими констатовано невідповідність Основному Закону положень КК України щодо криміналізації певних дій або бездіяльності. На користь такого висновку вказують і закріплені у п. 1 ч. 3 ст. 459 КПК України приписи, про які зазначено вище.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 січня 2021 року (справа № 0306/7567/12).

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що висновки та мотиви суду першої інстанції, за яких ОСОБА_7 відмовлено в задоволенні його заяви про перегляд за виключними обставинами вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2013 року, не ґрунтуються на вимогах закону.

За вказаних обставин колегія суддів погоджується з доводами ОСОБА_7 про те, що суд першої інстанції, неправильно застосувавши закон України про кримінальну відповідальність, взагалі не здійснив розгляду його заяви про перегляд вироку за виключними обставинами. Отже, як вважає колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції допустив істотні порушення вимог КПК України, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, тому ухвала Голосіївського районного суду міста Києва від 02 серпня 2021 року відповідно до статтей 409, 412 КПК України підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 02 серпня 2021 року, якою відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_7 про перегляд за виключними обставинами вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2013 року за ч. 1 ст. 375 КК України- скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4