Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

24 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0000354 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Калинковичі Гомельської області Республіки Білорусь,

громадянина Республіки Білорусь, що зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 ,

без визначеного місця проживання, не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 4 квітня 2023 року,

у с т а н о в и л а :

Шевченківським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні крадіжок чужого майна за наступних обставин.

26 січня 2022 року не пізніше 17 години 15 хвилин ОСОБА_6 , знаходячись у приміщенні роздягальні готелю "Хаят", розташованого на вул. Алли Тарасової, 5 в м. Києві, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, з метою таємного викрадення чужого майна шляхом зламу замка до камери схову № 25 проник у сховище і викрав звідти наручний годинник марки TAG Heuer модель Carrera Heuer 01 вартістю 151 315 гривень та грошові кошти в сумі 600 гривень, які належали ОСОБА_7 . В подальшому ОСОБА_6 залишив місце вчинення кримінального правопорушення, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Крім того, 27 січня 2022 року не пізніше 18 години 10 хвилин ОСОБА_6 , знаходячись у приміщенні роздягальні готелю "Прем`єр Палац", розташованого на б-рі Тараса Шевченка, 5-7/29 в м. Києві, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, з метою таємного викрадення чужого майна шляхом підбору коду замка до камери схову № 1 проник у сховище і повторно викрав звідти грошові кошти в сумі 27 000 гривень, які належали ОСОБА_8 . В подальшому ОСОБА_6 залишив місце вчинення кримінального правопорушення, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04.04.2023 задоволено клопотання прокурора і ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів по 02.06.2023 включно.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і постановити нову ухвалу, якою змінити йому запобіжний захід.

Посилаючись на гарантовані Конституцією України право на свободу та особисту недоторканість, право на правову допомогу, зазначає про порушення його прав судом, який проігнорував його та захисника клопотання про відмову захисника від виконання своїх обов`язків і, продовжуючи строк тримання під вартою, не визначив розмір застави, що є обов`язковим. Що стосується клопотання прокурора, то, на переконання ОСОБА_6 , воно необґрунтоване і не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, а тому суд зобов`язаний був відмовити в його задоволенні.

Крім того, обвинувачений вважає, що суд порушив його право на оскарження судового рішення, оскільки рішення за наслідками розгляду його апеляційної скарги на попередню ухвалу про продовження строку тримання під вартою не прийняте, з чого робить висновок про сумнів у законності ухвали, яка оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу і просив визначити йому розмір застави; доводи прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою і вмотивованою; провівши судові дебати, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до вимог цих норм у сукупності з положеннями ст.199 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції погодився з доводами про те, що продовжують існувати ризики, передбачені ч.1 ст.177 КК України, переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, і що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою спроможний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Згідно з ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримано, викладені в ухвалі висновки є обґрунтованими і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Відповідно до практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (справа "Панченко проти Росії").

Ризик втечі не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку і може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (справа "Бекчиєв проти Молдови").

Суд першої інстанції врахував тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки санкцією ч.3 ст.185 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 6 років, особу обвинуваченого, який не має міцних соціальних зв`язків, не працює, не має постійного місця проживання на території України і обвинувачується у вчиненні інших кримінальних правопорушень.

Дав суд належну оцінку і тому, що обвинувачений не виконав покладений на нього обов`язок прибути за викликом до суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це, у зв`язку з чим було оголошено його розшук. У зв`язку з порушенням ОСОБА_6 раніше застосованого до нього у цьому кримінальному провадженні запобіжного заходу у вигляді застави суд при продовженні строку тримання під вартою не визначив розмір застави, що відповідає вимогам п.3 ч.4 ст.183 КПК України.

Такі обставини, на думку колегії суддів, переконливо свідчать, що обвинувачений, який є громадянином іншої держави і у якого, взагалі, відсутні зв`язки з Україною як країною переслідування, зважаючи на його неналежну процесуальну поведінку, може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу, а також визначення розміру застави не буде доцільним, не забезпечить виконання ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити вказані дії.

Доводи обвинуваченого про порушення судом його права на захист є безпідставними, оскільки прийняття відмови захисника від виконання покладених на нього обов`язків є правом суду. Всупереч твердженням в апеляційній скарзі клопотання прокурора є обґрунтованим і відповідає вимогам ст.ст.184, 199 КПК України. Що ж стосується відсутності рішення суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на попередню ухвалу, то вказана обставина ніяким чином не впливає на законність ухвали, що оскаржується.

Отже, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, тому підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 4221 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 4 квітня 2023 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3