Справа № 932/2000/22
Провадження № 1-кс/932/3546/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 грудня 2022 року м. Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , захисника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 , про скасування повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри,

ВСТАНОВИВ:
У травні 2022 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла скарга адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 , про скасування повідомлення зміну раніше повідомленої підозри від 04.12.2019, в рамках кримінального провадження № 0000884 від 27.09.2018.

В обґрунтування вимог скарги зазначено, що у провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області знаходиться кримінальне провадження № 0000884 від 27.09.2018, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 209 КК України.

04.12.2019 ОСОБА_5 було повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри, у вчиненні ним злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 209 КК України (далі також повідомлення про підозру).

Захисник ОСОБА_5 із вказаною підозрою не погоджується, вважає її незаконною, і такою, що складена з процесуальними порушеннями, оскільки така була надіслана засобами поштового зв`язку лише 05 грудня 2019, тобто слідчий не мав достатніх підстав для складання підозри, тому що на момент її надсилання кримінальне провадження було зупинено. На думку захисника, повідомлення про підозру не відповідає вимогам ст. ст. 278, 279 КПК України, зокрема, в частині порядку внесення інформації до ЄРДР, надсилання та вручення підозрюваній особі, процесуальних повноважень слідчого на вручення такої підозри. На підставі викладеного, захисник ОСОБА_5 просить скасувати повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 04.12.2019.

Протоколом автоматичного визначення слідчого судді від 30.05.2022 скарга передана для розгляду слідчому судді ОСОБА_6 .

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_6 від 30 травня 2022 скаргу повернуто скаржнику з мотивів її непідсудності Бабушкінському районному суду м. Дніпропетровська.

Не погодившись з такою ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 08 вересня 2022 апеляційна скарга захисника ОСОБА_4 задоволена. Ухвала слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_6 від 30 травня 2022 про повернення скарги скаржнику скасована. Призначено новий розгляд в суді першої інстанції.

Так, у мотивувальній частині означеної постанови апеляційний суд дійшов висновку, що Головне управління Національної поліції у Дніпропетровській області знаходиться за юридичною адресою: м. Дніпро, вул. Троїцька, 20-а, у Шевченківському районі м. Дніпра, що перебуває в межах територіальної юрисдикції Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська.

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_6 від 15 листопада 2022, матеріали скарги направлено до Дніпровського апеляційного суду для визначення підсудності.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 листопада 2022 подання (ухвала) Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська залишено без задоволення, а матеріали скарги повернути до суду першої інстанції для розгляду.

Наведені обставини у сукупності вказують на те, що скарга підсудна Бабушкінському районному суду м. Дніпропетровська.

За положеннями ч. 5 ст. 34 КПК України спори про підсудність між судами не допускаються.

Вирішуючи питання про прийнятність даної скарги та її підсудність, слідчий суддя додатково вказує наступне.

Так, зі змісту положень норм глави 26 КПК України випливає, що територіальна підсудність скарг не визначена, однак відповідно до Кримінального процесуального Кодексу України клопотання, заяви, скарги під час досудового розслідування розглядає слідчій суддя місцевого суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування. З урахуванням положень ч. 6 ст. 9 КПК України зазначене правило слід застосовувати і до розгляду скарг, клопотань, територіальна підсудність, щодо яких прямо не визначена процесуальним законом.

Отже, територіальна підсудність повинна визначатись за місцем знаходження (реєстрації) відповідного державного органу, який є юридичною особою та в складі якого є слідчий підрозділ (Ухвала Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 13.10.2020 № 607/16332/20; лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 1-1640/0/4-13 від 15.10.2013).

Аналогічні висновки також містяться у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 223-558/0/4-13 від 05.04.2013 року, п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 04.06.2010 року «Про деякі питання, що виникають під час розгляду судами України скарг на постанови органів дізнання, слідчого, прокурора», де зазначається про те, що місцем розташування органу або роботи посадової особи слід вважати юридичну адресу такого органу.

Згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області розташоване у м. Дніпро, ідентифікаційний код юридичної особи 40108866, та знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Троїцька, буд. 20-а, тобто в межах територіальної юрисдикції Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська.

Відтак, скарга адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 , про скасування повідомлення зміну раніше повідомленої підозри, підсудна слідчому судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Як свідчить позиція ЄСПЛ у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Беручи до уваги викладене, слідчий суддя позбавлений можливості вирішити повторно питання про повернення скарги заявнику, оскільки матеріали скарги вже неодноразово повертались скаржнику, однак апеляційний суд з такими рішеннями слідчого судді не погоджується.

На переконання слідчого судді нове повернення скарги заявнику створить ситуацію, коли буде спотворена сама суть доступу до правосуддя, і заявник буде позбавлений права на ефективний судовий захист та можливості звернення до суду, що становитиме порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Тому з метою недопущення порушення права на доступ до правосуддя, слідчий суддя вважає можливим розглянути дану скаргу по суті.

Представник ГУНП в Дніпропетровській області та прокуратури Дніпропетровської області в судове засідання не з`явились, будучи повідомленими належним чином про дату та час судового засідання. На запит суду щодо необхідності явки в судове засідання та надання для огляду матеріалів кримінального провадження, не відреагували.

За таких обставин, ураховуючи, що неявка належним чином повідомлених представників ГУНП в Дніпропетровській області та прокуратури Дніпропетровської області, не перешкоджає розгляду скарги, слідчий суддя дійшов висновку про розгляд скарги у відсутність вказаних осіб.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_3 підтримав скаргу та надав пояснення, які є аналогічними доводам скарги. Просить скаргу задовольнити повністю.

Вивчивши скаргу, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи громадянина України захищаються судом. Суть такого захисту полягає в тому, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади.

Відповідно до норми ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.

Частиною 2 ст. 22 КПК України встановлено, що сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

За змістом п. 16 ч. 3 ст. 42 та п. 10 частини 1 статті 303 КПК України, на досудовому розслідуванні може бути оскаржено повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За приписами ст. 7 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на засадах, в тому числі, верховенства права, згідно якої людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, законності, згідно якої під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, а також забезпечення права на свободу та особисту недоторканність, згідно якої ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Відповідно до положень ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Особливості повідомлення про підозру окремій категорії осіб визначаються главою 37 цього Кодексу. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа (особа, якій законом надано право здійснювати затримання) зобов`язані невідкладно повідомити підозрюваному про його права, передбачені статтею 42 цього Кодексу. Після повідомлення про права слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа на прохання підозрюваного зобов`язані детально роз`яснити кожне із зазначених прав.

Згідно із ст. 277 КПК України письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.

Повідомлення має містити такі відомості: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання. У разі якщо особі не вручено повідомлення про підозру після двадцяти чотирьох годин з моменту затримання, така особа підлягає негайному звільненню. Дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ст.278 КПК України). У випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри слідчий, прокурор зобов`язаний виконати дії, передбачені статтею 278 цього Кодексу.

Слідчий суддя, дослідивши повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 04.12.2019, вважає, що воно відповідає встановленим вимогам КПК України, зокрема, містить усі передбачені процесуальним законом відомості та реквізити, його підписано уповноваженими особами.

Щодо доводів захисника про порушення порядку надсилання (вручення) підозри, то такі доводи відхиляються, оскільки сторона обвинувачення не позбавлена можливості здійснити вручення підозри шляхом направлення повідомлення у порядку, визначеному КПК України.

В судовому засіданні встановлено, що повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 04.12.2019 було направлено на адресу реєстрації підозрюваного засобами поштового зв`язку 05.12.2019, тобто на наступний день після складання повідомлення про підозру. Відтак, стороною обвинувачення дотримано процесуальний порядок складання повідомлення про підозру та порядок його вручення (надсилання).

Доводи захисника про те, що повідомлення про підозру складено, коли досудове розслідування у кримінальному провадженні було зупинено, не знайшли свого підтвердження, оскільки повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри датоване 04.12.2019, тобто стороною обвинувачення складено повідомлення про зміну підозри, і цим самим днем зупинено досудове розслідування у кримінальному провадженні, оскільки місцезнаходження підозрюваного не було відоме.

Слідчий суддя вважає, що в таких діях не вбачається процесуальних порушень, оскільки вручення повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри відбувалось в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 42, ст. ст. 111, 112, 133-139 КПК України, тобто у порядку, визначеному процесуальним законом для вручення повідомлень. Як вважається, зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні не перешкоджає направити повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри особі за її зареєстрованим місцем проживання, за відсутності відомостей про її місцезнаходження. Фактично процесуальна дія у вигляді складення підозри була виконана, тому зупинення досудового розслідування не може свідчити про порушення процесуального порядку складення повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та порядку надсилання відповідного повідомлення. Також наведене не свідчить про відсутність у слідчого процесуальних повноважень на вчинення вказаної процесуальної дії.

За таких обставин, доводи сторони захисту в цій частині визнаються необґрунтованими.

Одночасно з цим слід зауважити, що чинним КПК України не передбачено окремої процедури чи повноважень слідчого судді на стадії досудового розслідування щодо судового контролю за процедурою вручення повідомлення про підозру як окремого процесуального документу. Положення ст. 227 КПК України надають право оскаржити лише саму підозру та її зміст, а також повноважність (належність) особи, яка склала цей документ, та особи, яка його погодила.

Перевірка повідомлення про підозру з точки зору обґрунтованості підозри та належності, достатності доказів, які свідчать про причетність конкретної особи до злочину, з врахуванням положень ст. 17 КПК України не входить до предмету судового розгляду, який здійснюється слідчим суддею відповідно до положень ст. 303 ч.1 п.10 КПК України на стадії досудового розслідування, а може бути лише предметом безпосереднього судового розгляду кримінального провадження судом, оскільки на стадії досудового розслідування слідчий суддя не уповноважений вдаватись до оцінки отриманих слідством доказів та порядку їх отримання, давати оцінку зібраним доказам з точки зору їх допустимості, а без такої оцінки висновок щодо обґрунтованості повідомленої особі підозри неможливий.

Слідчий суддя враховує правову позицію ЄСПЛ щодо визначення поняття «обґрунтована підозра». Так, ЄСПЛ у п. (п.175 Рішення в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04, рішення від 21 квітня 2011 року, остаточне 21.07.2011) констатує, що обґрунтованою підозрою є існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, оцінити лише достатність зібраних доказів для підозри певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, не вдаючись до їх оцінки як допустимих. При цьому повнота та всебічність проведеного розслідування не є тими обставинами, які мають оцінюватись слідчим суддею при з`ясуванні достатності доказів, що стали підставою повідомлення особі про підозру.

З цього слідує, що слідчий суддя не може оцінювати доводи захисника ОСОБА_5 в частині обґрунтованості підозри та невідповідності, на думку сторони захисту, викладених у тесті повідомлення про підозру, фактичних обставин кримінального провадження.

Інші доводи сторони захисту не свідчать про невідповідність повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 04.12.2019 вимогам кримінального процесуального закону, тому відхиляються слідчим суддею.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що стороною захисту не доведено, що повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 04.12.2019 було складено з порушенням вимог ст. ст. 276-279, ч. 1 ст. 42, ст. ст. 111, 112, 133-139 КПК України, тому скарга захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 , про скасування повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри, визнається необґрунтованою, і задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303-307, 369-372 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 , про скасування повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 04.12.2019, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дати проголошення цієї ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_7