Справа № 368/112/23
УХВАЛА

Іменем України

"02" березня 2023 р. Слідчий суддя Кагарлицького районного суду Київської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , сторони кримінального провадження прокурора Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , представника заявника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , розглянувши заяву адвоката ОСОБА_5 , що діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту на рухоме майно, -

ВСТАНОВИВ :

захисник заявника ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді та просить суд скасувати арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Кагарлицького районного суду Київської області ОСОБА_1 від 02.02.2023 року, на тимчасово вилучене майно, а саме: транспортний засіб - автомобіль марки «Ford», модель «Transit» реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 від 05.11.2021 року належить ОСОБА_4 та безоплатно повернути автомобіль власнику, обґрунтовуючи клопотання наступним.

В ході досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000413 від 01.02.2023 р за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України 02.02.2023 року слідчий суддя ОСОБА_1 своєю ухвалою задовольнила клопотання прокурора Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна та наклала арешт на тимчасово вилучене майно під час проведеного огляду місця пригоди 31.01.2023 року, а саме: транспортний засіб - автомобіль марки «Ford», модель «Transit» реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , яким водій ОСОБА_4 31.01.2023 року приблизно о 14 год. 10 хв., рухаючись по автодорозі 0-101201 в напрямку від м. Кагарлик до с. Слобода в межах Обухівського району Київської області, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка рухалась по краю дороги, в попутному напрямку автомобіля. Пішохід отримала травми та була доставлена в лікарню, де їй була надана медична допомога, без госпіталізації була відпущена додому.

В ході досудового розслідування було проведено судово-медичну експертизу та отримано висновок експерта № 46/Е від 17.02.2023 року, відповідно до якого у ОСОБА_6 мали місце ушкодження у вигляді забою лівого передпліччя, яке утворилося від дії тупого предмета, за давністю може відповідати строку і обставинам вказаним у постанові і відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, оскільки кримінальна відповідальність за ч. 1 ст. 286 КК України, тобто за порушення Правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тілесне ушкодження настає в разі наявності у потерпілого ушкодження середньої тяжкості, тому в даній ситуації наявна відсутність в діянні ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення. Отже, потреба у збереженні накладеного арешту на автомобіль ОСОБА_4 відпала.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі «Суханов та Ільченко проти України»).

Так, у справах "Бакланов проти Росії" (рішення від 9 червня 2005 р.), "Фрізен проти Росії" (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним.

Згідно зі ст. ст. 7, 16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Таким чином, подальший арешт майна за відсутності передбачених для цього підстав може порушити право власника майна на вільне використання своєї власності, що буде суперечити загальним засадам володіння особою майном, а тому моє клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Прокурор Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури ОСОБА_3 не заперечувала про заявленого клопотання.

Слідчий суддя, вислухавши захисника, прокурора, приходить до наступного висновку.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ч. 1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В судовому засіданні встановлено, що 31.01.2023 приблизно о 14 год. 10 хв. водій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , керуючи автомобілем марки «Ford», модель «Transit» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі О-101201, в напрямку від м. Кагарлик до с. Слобода, в межах Обухівського району, Київської області, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка рухалась по краю дороги, в попутному напрямку автомобіля. Пішохід отримала травми доставлена в Кагарлицьку БЛ, була оглянута, без госпіталізації, відпущена додому, діагноз встановлюється. (459)

Під час огляду здійсненого в період часу з 15 год. 45 хв. по 16 год. 45 хв. 31.01.2023, вилучено транспортний засіб, автомобіль, марки «Ford», модель «Transit» реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова

НОМЕР_2 , який направлено на зберігання па майданчик тимчасового утримання транспортних засобів, що розташований за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Миронівка, вул. Соборності, 139.

Вилучений транспортний засіб, автомобіль марки «Ford», модель «Transit» реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні за № 0000413 від 01.02.2023 року.

Слідчим суддею Кагарлицького районного суду Київської області ОСОБА_1 було накладено арешту на майно ОСОБА_4 , автомобіль марки «Ford», модель «Transit» реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , у кримінальному провадженні № 000413 від 01.02.2023 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

01.02.2023 відомості за вказаним фактом були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000413 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

27.02.2023 р. слідчим відділом Обухівського РУП ГУНП в Київській області прийнято рішення про закриття кримінального провадження № 000413 від 01.02.2023 р.

Скасування арешту майна під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 171 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

На майданчику тимчасового зберігання транспортних засобів відсутні належні умови зберігання транспорту, що в силу погодних умов сприяють додатковим пошкодженням.

Відповідно до ст. 174 КПК України «Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необгрунтовано.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно зі ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. На підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом, допускається тимчасове вилучення майна без судового рішення.

Слідчим суддею встановлено, що на виконання вимог ч. 1 ст.174 КПК України захисник заявника ОСОБА_5 довів необхідність повернення автомобіля без скасування арешту майна, оскільки іншого органами слідства чи прокурором не доведено. Слідчий суддя вважає, що подальше перебування під арештом автомобіля, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи, і клопотання адвоката задовольняє.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.. ст.. 167, 170-175, 309, 371, 372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в:

Заяву адвоката ОСОБА_5 , що діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту на рухоме майно задовольнити.

Зобов`язати слідчого СВ Обухівського РУП ГУ НП в Київській області передати власнику ОСОБА_4 автомобіль марки «Ford», модель «Transit» реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , належить ОСОБА_4 , що зберігається за адресою: АДРЕСА_1 , без оплати за його зберігання та евакуацію.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя

Кагарлицького районного суду

Київської області: ОСОБА_1