Справа № 154/4236/22 Провадження №11-кп/802/242/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.4 ст.185, ч.4 ст.186 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0000571 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Волинської обласної прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 28 грудня 2022 року щодо ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 28 грудня 2022 року застосовано до ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, не судимого, який зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом у зв`язку із вчиненням ним суспільно небезпечних діянь, які містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.185, ч.4 ст.186 КК України.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_9 не обирався.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні визначено віднести за рахунок коштів Державного бюджету України.

Долю речових доказів вирішено відповідно до статті 100 КПК України.

Так, згідно ухвали суду ОСОБА_9 07.10.2022 близько 16 год. 30 хв., ОСОБА_9 перебуваючи на території «Укрпошти 44702», що на вул. Сагайдачного, 1, в м. Володимирі Волинської області, діючи умисно, з корисливих мотивів, керуючись метою на протиправне заволодіння чужим майном, в умовах воєнного стану, який діє на підставі Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» від 24.02.2022, (зі змінами, внесеними Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ, Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-ІХ, Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-ІХ), шляхом вільного доступу таємно викрав велосипед марки «України» чорного кольору вартістю 916 грн. 67 коп., чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду на вказану суму.

Крім цього 25.10.2022, о 12 год. 23 хв., гр. ОСОБА_9 перебуваючи у приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що на АДРЕСА_2 , діючи умисно, з корисливих мотивів, керуючись метою відкритого викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, який діє на підставі Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» від 24.02.2022, (зі змінами, внесеними Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ, Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-ІХ, Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-ІХ), з касового прилавку вище вказаного магазину в присутності продавця, повторно, відкрито викрав пакет «Сенк`ю» вартістю 2 грн., в якому знаходились одна упакована пачка пельменів зі свининою «Каскад» масою 500 грамів вартістю 31 грн. 50 коп., одна пачка чіпсів з сиром «Люкс» масою 133 грамів вартістю 50 грн. 50 коп., штрудель мак «Радивилів» вартістю 26 грн., та пачку цигарок «Winston Blue» вартістю 74 грн., чим спричинив ПП «Фазан-21» майнову шкоду на загальну суму 184 грн.

Таким чином, ОСОБА_9 вчинив суспільно небезпечні діяння, які підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.4 ст.186 КК України у стані неосудності.

У поданій апеляційній скарзі прокурор, вважає судове рішення незаконним у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

На переконання прокурора, суд першої інстанції не здійснив виклад формулювання суспільно небезпечного діяння, яке визнав доведеним. Також апелянт зауважує, що вчинення суспільно небезпечного діяння особою у стані неосудності виключає наявність в її діях умислу, мети і мотиву, оскільки вказані елементи суб`єктивної сторони кримінального правопорушення встановлюються лише щодо осудної особи. При цьому не враховується попередня судимість, факт вчинення раніше кримінального правопорушення, за який особу звільнено від відповідальності або покарання, факт застосування до неї примусових заходів медичного характеру. Зазначає, що Верховний Суд прийшов до переконання, що у разі вчинення суспільно небезпечного діяння особою у стані неосудності відповідне діяння не може бути кваліфіковане за ознакою повторності.

Посилаючись на вказані вище обставини, прокурор просить рішення суду змінити, вважати задоволеним клопотання слідчого про застосування примусових заходів медичного характеру в кримінальному провадженні №0000571 щодо ОСОБА_9 . Вважати доведеним вчинення ОСОБА_9 суспільно небезпечного діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, у стані неосудності, виключивши з мотивувальної частини ухвали суду посилання на визнання доведеним наявності умислу, мети і мотиву в діяннях ОСОБА_9 при формулюванні обставин вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого вказаним законом. Також вважати доведеним вчинення ОСОБА_9 суспільно небезпечного діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, у стані неосудності, виключивши з мотивувальної частини ухвали суду при формулюванні обставин вчинення зазначеного суспільно небезпечного діяння посилання на доведення умислу, мотиву і мети та вчинення діяння повторно. Вважати застосованими щодо ОСОБА_9 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом У решті оскаржену ухвалу залишити без змін.

В судове засідання апеляційного суду особа, стосовно якої застосовано примусові заходи медичного характеру - ОСОБА_9 та його законний представник ОСОБА_11 не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання. До суду подали клопотання про розгляд апеляційної скарги прокурора без їх участі, проте їх неявка не перешкоджає розгляду кримінального провадження, оскільки в апеляційній скарзі прокурора не ставиться питання про погіршення становища ОСОБА_9 .

Крім того, прокурор та захисник особи, стосовно якої застосовано примусові заходи медичного характеру ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_12 не заперечували, щодо розгляду апеляційної скарги у відсутності вказаних учасників судового провадження.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали і доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу, думку захисника, який не заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного висновку.

За приписами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ухвала суду першої інстанції - це рішення суду, яке безумовно повинно відповідати вимогам ст.370 КПК України.

Проте, оскаржене судове рішення вказаній процесуальній нормі закону в повній мірі не відповідає.

За положеннями ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Фактичні обставини кримінального провадження, висновок суду, зроблений у мотивувальній частині рішення про доведеність вчинення ОСОБА_9 суспільно небезпечних діянь, які підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, і за які до нього застосовані примусові заходи медичного характеру, обґрунтовано зроблений судом на підставі зібраних у встановленому законом порядку та перевірених доказах, що по суті в апеляційній скарзі не заперечується та не оскаржується.

Водночас, прокурор в апеляційній скарзі вказує про неправильну кваліфікацію суспільно небезпечних діянь вчинених ОСОБА_9 .

Такі доводи сторони обвинувачення заслуговують на увагу.

Як вбачається з клопотання слідчого про застосування примусових заходів медичного характеру та ухвали суду, суспільно небезпечне діяння, яке водночас, визнано судом установленим, кваліфіковано за ч.4 ст.186 КК України з ознакою повторності, що в даному випадку на думку апеляційного суду є неправильним з огляду на таке.

Так, повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу. (ч.1 ст.32 КК України).

Відповідно до ч.1 ст.11 КК України злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Згідно із ч.1 ст.18 КК України суб`єктом злочину є фізична осудна особа, яка вчинила злочин у віці, з якого відповідно до цього Кодексу може наставати кримінальна відповідальність.

Отже, осудність є однією із загальних ознак суб`єкта злочину, юридичною підставою вини та кримінальної відповідальності. Виходячи з передбачених ст.19 КК України критеріїв, відповідний стан особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. Неосудна особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Особа, що вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру.

В свою чергу, згідно із ч.3 ст.503 КПК кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого у стані неосудності, повинна ґрунтуватися лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій. При цьому не враховуються попередня судимість, факт вчинення раніше кримінального правопорушення, за який особу звільнено від відповідальності або покарання, факт застосування до неї примусових заходів медичного характеру.

Згідно висновків судово-психіатричного експерта №21 від 23.11.2022, ОСОБА_9 в період, який відноситься до часу інкримінованих йому суспільно небезпечних діянь, страждав на хронічне психічне захворювання в формі безперервної параноїчної шизофренії з вираженим апато-дисопативним дефектом, яке позбавляло його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. На даний час ОСОБА_9 страждає на хронічне захворювання в формі безперервної параноїдільної шизофренії з вираженим апато-дисопативним дефектом, внаслідок чого не може нести відповідальність за скоєне. За своїм психічним станом потребує застосування заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Таким чином, у разі вчинення суспільно небезпечного діяння особою у стані неосудності відповідне діяння не може бути кваліфіковане за ознакою повторності.

Таку позицію висловив Верховний Суд в своїй постанові від 17.03.20 у справі №127/23789/17.

Зважаючи на викладене вище, апеляційний суд з урахуванням положень ст.ст.2, 337 КПК України, вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини оскарженої ухвали суду вказівку про кваліфікуючу ознаку вчинення суспільно небезпечного діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України - «повторно».

Під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд відповідно до ч.1 ст.513 КПК України з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

При цьому, згідно з ч.2 ст.513 КПК України, визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до роз`яснень, які містить п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду №7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» ухвала (постанова) у справі про застосування примусових заходів медичного характеру має відповідати вимогам кримінально-процесуального закону і крім вирішення питань, передбачених ст.420 КПК, містити в собі як формулювання суспільно небезпечного діяння, визнаного судом установленим, так і посилання на перевірені в судовому засіданні докази, якими суд обґрунтовує свої висновки, а також мотиви прийнятого ним рішення по суті.

Судовий розгляд клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відповідно до положень ч.1 ст.512 КПК України здійснюється за загальними правилами КПК України.

Разом з тим, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги прокурора про те, що місцевий суд неправильно здійснив виклад формулювання суспільно небезпечного діяння, яке визнав доведеним, заслуговують на увагу.

Мотив злочину - це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином. Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.

Мотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини. Прояв таких ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.

Так, осудність є однією із загальних ознак суб`єкта злочину, юридичною підставою вини та кримінальної відповідальності. Виходячи з передбачених ст.19 КК України критеріїв, відповідний стан особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. При цьому, неосудна особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.

Предмет доказування у кримінальному проваджені щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, де не ставиться питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, а йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння, а умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони саме злочину та встановлюються лише щодо осудної особи, на що суд першої інстанції не звернув уваги, у зв`язку з чим помилково зазначив в мотивувальній частині ухвали, «діючи умисно, з корисливих мотивів, керуючись метою на протиправне заволодіння чужим майном», «діючи умисно, з корисливих мотивів, керуючись метою відкритого викрадення чужого майна».

Розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 за ч.4 ст.185, ч.4 ст.186 КК України та вирішуючи питання про застосування примусових заходів медичного характеру, вказаних вище положень закону суд першої інстанції належним чином не дотримався.

Як вбачається з мотивувальної частини судового рішення та обґрунтовано зазначено в апеляційній скарзі прокурора, суд першої інстанції при формулюванні обставин вчинених ОСОБА_9 суспільно небезпечних діянь, передбачених ч.4 ст.185, ч.4 ст.186 КК України, всупереч установленим обставинам вказав про те, що він умисно вчинив суспільно небезпечне діяння, з корисливих мотивів, керуючись метою, тоді як ОСОБА_9 є неосудною особою.

Таким чином, посилання суду першої інстанції в мотивувальній частині ухвали на спрямованість умислу, мотиву і мети дій, як на складові злочину (суспільно небезпечного діяння) є зайві.

Зважаючи на викладене вище, апеляційний суд прийшов до висновків, що апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити.

Оскільки, колегія суддів апеляційного суду вважає вказані порушення не є істотними та не могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, тому не тягнуть за собою скасування оскарженого рішення.

З огляду на викладене вище, у зв`язку з необхідністю виправлення цієї помилки суду при формулюванні обставин вчинених ОСОБА_9 суспільно небезпечних діянь, яке не погіршує становище ОСОБА_9 та не впливає на застосування до нього примусового заходу медичного характеру, ухвалу суду першої інстанції слід змінити шляхом виключення з формулювання суспільно небезпечного діяння вказівок суду про визнання доведеним наявності умислу, мотиву і мети в діянні ОСОБА_9 та вказівку про кваліфікацію вчинення суспільно небезпечного діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України за ознакою повторності.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Волинської обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 28 грудня 2022 року щодо ОСОБА_9 змінити.

Виключити з мотивувальної частини ухвали посилання суду на визнання доведеним наявності умислу, мотиву і мети в суспільно-небезпечному діянні ОСОБА_9 , що підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.4 ст.186 КК Українита вказівку про вчинення суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України за ознакою повторності.

В решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: