ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 568/215/23

Провадження № 1-кп/568/36/23

10 квітня 2023 року м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області

в складі головуючої судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в м.Радивилів кримінальне провадження №0000144 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Обенижі Турійського району Волинської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з базовою середньою освітою, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні сімох неповнолітніх дітей, непрацездатних осіб на утриманні немає, не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, -

за участю сторін кримінального провадження

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

в с т а н о в и в:

01 листопада 2022 року близько 12 годині 30 хвилин ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Mazda 323», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в порушення вимоги п.2.9а ПДР, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (результат медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння 0,9 %0 проміле, рухаючись з перевищенням допустимої швидкості руху приблизно 70 км/год автомобільною дорогою по вул.Берестецькій в межах с.Козин Дубенського району Рівненської області, в порушення п.2.3б, 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати можливість контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, на заокругленій ділянці автодороги, не впоравшись з керуванням, допустив виїзд транспортного засобу за межі проїзної частини дороги на ліве узбіччя, з подальшим наїздом на бетонну електроопору.

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди, пасажир автомобіля «Mazda 323», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої рани губи та ротової порожнини, відкритої рани інших частин гомілки, перелому численних ділянок нижніх кінцівок, перелому тіла стегнової кістки, дифузної травми головного мозку, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень по критерію довготривалого розладу здоров`я.

Порушення ОСОБА_3 вимог Правил дорожнього руху, перебувають у прямому безпосередньому причинному зв`язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням суспільно небезпечними наслідками, спричинення розладу здоров`я ОСОБА_6 .

Своїми діями, які виразились в порушенні правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, ОСОБА_3 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286-1 КК України.

Під час судового засідання захисник адвокат ОСОБА_7 повідомив, що між обвинуваченим ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_6 19.02.2023 року укладено угоду про примирення відповідно до вимог ст. 471 КПК України, примірник якої надано суду для вирішення питання про ухвалення вироку на підставі вказаної угоди.

Відповідно до змісту укладеної угоди, сторони домовились про узгоджену міру покарання обвинуваченому за ч.1 ст.286-1 КК України, з застосуванням ст.69 КК України, у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки. При цьому, обвинувачений та потерпілий розуміють наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, передбачені ст.473 КПК України, а саме обмеження права оскарження вироку суду згідно ст.ст.394, 424 КПК України та відмову від прав, передбачених ст.474 КПК України.

Також надано суду докази відшкодування ОСОБА_3 матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, ПАТ «Рівненобленерго» за пошкоджену електроопору та докази відшкодування витрат на лікування потерпілого ОСОБА_6 .

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю та беззастережно, підтвердив викладені в обвинувальному акті обставини. До вчиненого обвинувачений ставиться критично, щиро кається, та просить суд його суворо не карати, запевняючи, що такого більше не повториться. Обвинувачений просив суд затвердити угоду про примирення, наслідки укладення та затвердження угоди, вид покарання, який буде застосовано до нього в разі укладення угоди розуміє.

Захисник зазначив, що є всі підстави для затвердження угоди про примирення між обвинуваченим та потерпілим. Просить ухвалити вирок на підставі угоди, яка не порушує права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, відповідно до якої вони повністю розуміють характер висунутого ОСОБА_3 обвинувачення, зазначили в угоді та підтвердили в суді, що укладання угоди не є наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, що при укладенні угоди сторони діяли добровільно, без застосування насильства, примусу, погроз.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні вказав, що жодних претензій до обвинуваченого не має. Просить суд затвердити угоду про примирення укладену між ним та обвинуваченим та призначити узгоджене покарання.

Прокурор заперечив щодо затвердження угоди про примирення укладену між потерпілим та обвинуваченим та просив відмовити у затвердженні угоди про примирення, надав письмові заперечення щодо вказаної угоди, які ґрунтуються у першу чергу на тому, що сторонами угоди передбачено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Свої заперечення проти угоди про примирення прокурор обґрунтовує тим, що зі змісту ст.69 КК України слідує, що застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості скоєного злочину. Однак обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості скоєного злочину у цьому кримінальному провадженні, на думку прокурора, немає, застосування даної норми може відбуватись лише за наявності певних обставин, а саме наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного. Прокурор вважає, що ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим. В даній ситуації обставиною, яка б могла істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності можна було б визнати вимушене рішення обвинуваченого сісти за кермом в стані алкогольного сп`яніння внаслідок певних життєвих обставин, на кшталт термінового транспортування хворого, пораненого в лікарню, загроза життю та здоров`ю оточуючих, рятування майна тощо. Проте, обвинувачений ОСОБА_3 свідомо, без наявних нагальних причин вирішив розпочати керування автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, що і призвело до ДТП. Також заперечення щодо угоди про примирення обґрунтувано і тим, що 16.02.2021 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху», відповідно до якого внесено зміни до КК України з метою більш жорсткого дотримання учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху та доповнено статтею 286-1, санкція якої передбачає більш суворе покарання а ніж санкція статті 286 КК України, а також внесено зміни до статті 75 КК України щодо прямої заборони на звільнення від відбування покарання з випробуванням при засудженні за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Розглядаючи питання щодо можливості затвердження угоди про примирення, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 469 КПК України, укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь - який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286-1 КК України відповідно до ч.4 ст.12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, що вказує на можливість укладення угоди про примирення у кримінальних провадженнях такої категорії.

Судом встановлено та жодним учасником не спростовується той факт, що ОСОБА_3 дійсно вчинив нетяжкий злочин, передбачений ч.1 ст. 286-1 КК України за вказаних в обвинувальному акті обставин.

Крім того, в угоді про примирення сторонами угоди зазначено ті ж самі пом`якшуючі обставини, передбачені ст. 66 КК України, які були встановлені під час досудового розслідування і вказані в обвинувальному акті, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Відповідно до укладеної угоди обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, передбачених ст.67 КК України, не встановлено. Аналогічний висновок зроблено на стадії досудового розслідування, що видно зі змісту обвинувального акту.

Крім того, сторони угоди дійшли згоди щодо істотних для даного кримінального провадження обставин, щодо беззастережного визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також сторонами угоди з застосуванням ч.1 ст. 69 КК України визначено покарання, яке повинен понести обвинувачений. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Обвинувачений цілком розуміє права визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид та міру покарання за вчинений злочин.

При узгоджені виду та міри покарання сторони угоди, крім врахування сукупності пом`якшуючих обставин, перелічених в обвинувальному акті, та відсутності обтяжуючих обставин, даних про особу обвинуваченого, виходили з того, що таке покарання має відповідати загальним засадам призначення покарання, передбаченим у Розділі XI Загальної частини КК України (ст.ст. 65-73), а також з того, що відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Сторони угоди просили суд взяти до уваги форму вини ОСОБА_3 , зокрема те, що скоєний ним злочин є необережним; ступінь тяжкості вчиненого ним діяння та наслідки його вчинення тілесні ушкодження середньої тяжкості; дані про його особу, позитивні характеристики, раніше не судимий, його сімейний стан та перебування на його утриманні сімох неповнолітніх дітей; обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що його обтяжують; його ставлення до цього порушення, а саме визнання своєї провини в скоєному, щирий жаль із приводу цього та осуд свої поведінки, повне розуміння негативних наслідків скоєного та бажання їх усунути. В угоді сторони зазначили, що ОСОБА_3 відшкодував завдану своїми діями шкоду, повністю відшкодував потерпілому ОСОБА_6 витрати на лікування.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_3 беззастережно визнав свою вину у скоєнні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 286-1 КК України, враховуючи особу винного, наявність сукупності обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості скоєного злочину, відсутність обставин, які обтяжують покарання, сторони узгодили покарання за ч. 1 ст. 286-1 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України - у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Вислухавши сторони угоди та прокурора, вивчивши обвинувальний акт та інші матеріали судового провадження, що наявні у розпорядженні суду, вивчивши та перевіривши на відповідність вимогам закону угоду про примирення, суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, що умови угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального Кодексу України, в тому числі вимогам закону про кримінальну відповідальність відповідає узгоджене сторонами угоди покарання з застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України.

Суд не погоджується з доводами прокурора, викладеними ним у запереченнях щодо неможливості затвердження угоди про примирення між обвинуваченим та потерпілим з огляду на наступне.

КПК України передбачає два види угод: угода про примирення та угода про визнання винуватості. Перша з них може бути укладена між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим, друга між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим. В обох випадках зміст угоди має містити узгоджене покарання та згоду сторін на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням.

Правила призначення покарання встановлені Кримінальним кодексом України, зокрема, Розділом XI його Загальної частини. Відповідно до ч.5 ст. 65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди. Отже, закон дозволяє зазначеним вище суб`єктам кримінального провадження самостійно визначити вид покарання яке понесе винна особа.

Суд, при ухваленні вироку на підставі угоди та призначенні покарання, зобов`язаний перевірити угоду на відповідність вимогам кримінального процесуального закону та закону про кримінальну відповідальність. За таких обставин сторони угоди, визначаючи покарання, зобов`язані дотримуватись положень Розділу ХІ «Призначення покарання» Загальної частини КК України.

За правилом ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, в тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму ВССУ № 13 від 11.12.2015 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» сторони мають право узгоджувати покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (п. 3 ч.1 ст. 65 КК України). За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного сторони угоди з огляду на положення статей 65, 75 КК України мають право, використовуючи положення ст. 69 КК України, узгоджувати: основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України; або інше основне покарання, більш м`який його вид, не зазначений у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України за цей злочин; або не визначати додаткове покарання, передбачене у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України як обов`язкове, за винятком випадків, встановлених ч. 2 ст. 69 КК України.

Приймаючи рішення про затверджуючи угоди про примирення, суд враховує і судову практику щодо угод про примирення.

Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 31.03.2016 року (справа №5-27кс16), примирення є комплексним міжгалузевим інститутом кримінального та кримінального процесуального законодавства, спрямованим на задоволення/відновлення прав потерпілого та заохочення позитивної посткримінальної поведінки суб`єкта злочину, На забезпечення дієвості правових механізмів інституту примирення, його цілей і мети впливають складні зв`язки між принципами публічності і диспозитивності. Як зазначено в цьому рішенні, суд надає особливого значення існуванню в інституті примирення конкуренції принципів публічності і диспозитивності, яка визначає пріоритети публічного і приватного інтересів та їх взаємозв`язок, і вважає, що для встановлення співвідношення публічних і приватних пріоритетів в інституті примирення сторін визначальною є категорія інтерес.

Під час примирення сторін у кримінальному судочинстві кожна зі сторін кримінально-правового конфлікту переслідує свої інтереси. Для потерпілого це відновлення порушених прав шляхом відшкодування заподіяної злочином шкоди, для захисту якої він у кримінальному процесі наділений відповідними правами. Для обвинуваченого (підозрюваного) це уникнення кримінальної відповідальності або призначення мінімального покарання. Держава, у свою чергу, будучи носієм публічного інтересу, регулює суспільні відносини, які є предметом кримінального процесуального права. І під час вирішення кримінально-правових конфліктів Європейський суд з прав людини зобов`язує національні суди дотримуватись балансу між приватними і публічними інтересами.

Угода про примирення являє собою ключовий інструмент узгодження інтересів учасників кримінально-правового конфлікту та забезпечення їх балансу. адже сторони шляхом компромісних і взаємовигідних рішень між собою адаптують норму права про примирення щодо конкретного (їх) випадку, чим задовольняють свої інтереси, а в результаті і суспільні (публічні) інтереси.

Тобто, існує така група суспільних відносин, охоронюваних кримінальним правом, у яких приватні інтереси їх учасників можуть переважати над суспільними (публічними) інтересами настільки, що волевиявлення потерпілого може мати вирішальне значення для кримінальної відповідальності винної особи. Без наявності приватних інтересів і вираження волевиявлення до їх реалізації ніякі публічні інтереси не можуть бути досягнуті.

Тому, наразі щодо наданої суду угоди про примирення, суд керується не тільки формальними вимогами норм статей 468, 469, 474 КПК України щодо видів угод про примирення і класифікацію злочинів, щодо яких такі угоди можуть укладатися, а й чітко дотримється їх засадничих принципів. Для встановлення співвідношення публічних і приватних пріоритетів в інституті примирення сторін визначальною є категорія «інтерес».

Аналогічна правова позиція викладена і в постанові колегії суддів Першої судової палати ККС ВС від 06.12.2018 року у справі № 756/11661/17.

Суд вважає, що зміст укладеної між обвинуваченим ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_6 угоди про примирення жодним чином не суперечить інтересам суспільства, у ній повною мірою забезпечено баланс інтересів сторін угоди про примирення для цілей норм ч.3 ст.469, п.7 ст.474 КПК України. Обґрунтованих підстав, як стверджує у запереченнях прокурор, обмежувати дію принципу диспозитивності у цьому конкретному кримінальному провадженні суд не встановив. Узгоджене сторонами угоди покарання за видом та розміром відповідає вимогам ст.ст.65-67, 69 КК України і не виходить за межі загальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність, зокрема ч. 2 ст. 53 КК України.

Зважаючи, що в діях обвинуваченого є кілька обставин, які пом`якшують його покарання, зокрема щире каяття в скоєному, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне повне відшкодування потерпілим завданої злочином шкоди, котрі істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, а також враховуючи дані про його особу, позитивну характеристику з місця проживання, перебування на його утримання сімох дітей, висновок органу пробації про можливість виправлення ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства, суд погоджується з пропозицією сторін угоди про примирення щодо застосування до обвинуваченого положень ч.1 ст. 69 КК України та при призначенні покарання перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.1 ст. 286-1 КК України, а саме у виді штрафу, яке на думку суду буде необхідне й достатнє для виправлення ОСОБА_3 та попередження нових злочинів.

Таким чином, узгоджене сторонами угоди покарання відповідає загальним правилам призначення покарань передбачених Кримінальним Кодексом України.

У судовому засіданні не встановлено умов, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, за наявності яких угода не підлягає затвердженню.

Затверджуючи угоду про примирення суд вважає за необхідне судові витрати на залучення експертів у розмірі 2642,92 гривень стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Цивільний позов у вказаному кримінальному провадженні, як зазначено вище, не заявлено.

Під час судового провадження клопотань від прокурора про застосування запобіжного заходу не надходило, підстави для його обрання до вступу вироку в законну силу відсутні.

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Згідно з положеннями ч.4 ст.174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Встановлено, що відповідно до ухвали слідчого судді Радивилівського районного суду Рівненської області від 03.11.2022, накладено арешт на автомобіль марки «Mazda 323», р.н. НОМЕР_1 , зареєстрований на ОСОБА_8 , адреса АДРЕСА_2 , який перебуває у користуванні ОСОБА_3 , адреса АДРЕСА_1 , до прийняття кінцевого рішення у кримінальному провадженні №0000144 від 01.11.22 р.

З огляду на завершення судового розгляду, необхідність в подальшому збереженні речових доказів відсутня, тому застосований арешт слід скасувати.

Керуючись ст.ст.314, 373, 374, 377, 475, 476 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

Затвердити угоду про примирення, укладену 19 лютого 2023 року між обвинуваченим ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000144 від 01.11.2022 року

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, та з застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України і з дотриманням вимог ч. 2 ст. 53 КК України призначити покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- автомобіль марки «Mazda 323», р.н. НОМЕР_1 , який знаходяться на відповідальному зберіганні на спецмайданчику в м.Радивилів вул.24 Серпня, 27 Рівненської області повернути ОСОБА_3

- змиви речовини бурого кольору з лівої задньої дверки та лівої передньої дверки, змив з керма та механічного важеля перемикання передач автомобіля, які поміщено до крафт-пакету та які знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів відділення поліції №2 Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області знищити.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні - вартість проведеної судових інженерно-транспортних експертиз №СЕ-19/118-22/10397-ІТ від 17.11.2022 року та №СЕ-19/118-22/10398-ІТ від 01.11.2022 року в розмірі 2642 (дві тисячі шістсот сорок дві) гривні 92 копійки стягнути з ОСОБА_3 на користь держави.

Скасувати арешт на автомобіль марки «Mazda 323», р.н. НОМЕР_1 , зареєстрований на ОСОБА_8 ,, адреса АДРЕСА_2 , який перебуває у користуванні ОСОБА_3 , адреса АДРЕСА_1 .

Роз`яснити з ОСОБА_3 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Рівненського апеляційного суду через Радивилівський районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1