Справа № 515/1247/22
Провадження № 1-кп/513/117/22
Саратський районний суд Одеської області
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2022 року Са ратський районний суд Одеської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_5 , представника потерпілого ОСОБА_6 , розглянувши у підготовчому відкритому судо вому засіданні в залі суду в смт. Сарата кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000064 від 08.09.2022 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Спаськ Дальний Спаського району Приморського краю Російської Федерації, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, вдови, у відповідності до ст.89 КК України не маючої судимості,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України,

У С Т А Н О В И В:

у відповідності до преамбули Водного кодексу України усі води (водні об`єкти) на території України є національним надбанням Українського народу, однією з природних основ його економічного розвитку і соціального добробуту. Водні ресурси забезпечують існування людей, тваринного і рослинного світу і є обмеженими та уразливими природними об`єктами.

В умовах нарощування антропогенних навантажень на природне середовище, розвитку суспільного виробництва і зростання матеріальних потреб виникає необхідність розробки і додержання особливих правил користування водними ресурсами, раціонального їх використання та екологічно спрямованого захисту.

Відповідно до частини першої статті 58 Земельного Кодексу України та статті 4 Водного кодексу України до земель водного фонду належать землі, моря, річки, озера, водосховища, інші водні об`єкти, болота, а також острова, не зайняті лісами, прибережні захисні смуги вздовж морів, річок та навколо водойм.

Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.

Відповідно до ст. 60 Земельного кодексу України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною:

а) для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як З гектари - 25 метрів;

б) для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів;

в) для великих річок, водосховищ на них та озер -100 метрів.

При крутизні схилів більше трьох градусів мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється.

Частиною першою статті 59 Земельного кодексу України, передбачено, що землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). На умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови можуть передаватись лише для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо (частина четверта статті 59 Земельного кодексу України).

Прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності (статті 61-62 Земельного кодексу України, статті 89-90 Водного кодексу України, абзац другий пункту 8.19 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 червня 1996 року № 173, і додаток 13 до цих правил).

Але ОСОБА_5 , діючи у супереч вимог ст. ст. 60, 61, 116-126 Земельного кодексу України, відповідно до яких право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки, виникають з моменту державної реєстрації цих прав, та оформляється відповідно Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та п. б ст. 211 Земельного Кодексу України, ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" у порушення ст.ст. 87-89 Водного кодексу України, відповідно до яких у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів, не маючи рішень органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу їй у власність чи надання у користування земельної ділянки, в період з лютого 2022 року по 15 вересня 2022 року самовільно зайняла земельну ділянку без кадастрового номеру в прибережній захисній смузі річки Нерушай, яка відноситься до категорії малих річок, в с. Баштанівка Татарбунарської об`єднаної територіальної громади Білгород-Дністровського району Одеської області, яка відповідно до ст. 88 Водного кодексу України є охоронною зоною, розмістивши на ній загорожу площею 0,02856 га на відстані 11,5 м від урізу води.

24 жовтня 2022 року між представником потерпілого ОСОБА_6 , діючим в інтересах Татарбунарської міської ради Одеської області та підозрюваною ОСОБА_5 , за участі захисника ОСОБА_4 добровільно, за ініціативою потерпілої сторони була укладена угода про примирення.

За змістом даної угоди, істотними для даного кримінального провадження обставинами є те, що потерпіла сторона та підозрювана примирилися між собою; ОСОБА_5 щиро розкаялась в тому, що вчинила злочин; активно сприяла розкриттю злочину; добровільно відшкодувала заподіяну шкоду.

Сторони дійшли згоди щодо призначення ОСОБА_5 покарання за ч.2 ст.197-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік та на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком та покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

В угоді зазначені наслідки її укладення та затвердження для підозрюваного чи обвинуваченого, а також для представника потерпілого.

Прокурор ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні просив затвердити угоду про примирення та призначити обвинуваченій ОСОБА_5 узгоджене в угоді покарання.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_6 просив затвердити угоду про примирення, оскільки обвинувачена ОСОБА_5 добровільно усунула заподіяну кримінальним правопорушенням шкоду, претензій матеріального та морального характеру до підозрюваної Татарбунарська міська рада не має.

Суд роз`яснив представнику потерпілого, що відповідно до ч. 1 ст. 473 КПК України наслідком укладання та затвердження зазначеної угоди для потерпілого є обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 і 424 цього Кодексу та позбавлення трава вимагати в подальшому притягнення особи до кримінальній відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення і змінювати розмір вимоги про відшкодування шкоди.

Обвинувачена ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні беззастережно визнала свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України, щиро розкаялась, визнала всі фактичні обставини, які викладені у формулюванні обвинувачення, просила затвердити угоду про примирення.

Суд роз`яснив обвинуваченій, що за положеннями ч.1 ст. 473 КПК України наслідком укладання та затвердження зазначеної угоди для підозрюваного чи обвинуваченого є обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 і 424 цього Кодексу та відмова від здійснення прав, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 474 цього Кодексу, а також наслідки невиконання угоди відповідно до ст. 476 КПК України.

Обвинувачена ОСОБА_5 заявила, що вона цілком розуміє характер обвинувачення, щодо якого вона визнає себе винуватою; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом; наслідки укладання та затвердження угоди про примирення, передбачені ч.1 ст. 473 КПК України; наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України.

Захисник адвокат ОСОБА_4 просив затвердити угоду про примирення.

Суд також переконався у добровільності укладення угоди про примирення та в тому, що угода не є наслідком насильства, примусу, погроз, обіцянок, дії будь-яких інших обставин, ніж ті, які передбачені в угоді.

Вислухавши прокурора, представника потерпілого, захисника та обвинувачену суд дійшов до наступного.

Згідно з пунктом 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення, зокрема, затвердити угоду.

За частинами 1, 3, 5, 7 ст.469 КПК України угода про примирення може бути укладена за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого. Домовленості стосовно угоди про примирення можуть проводитися самостійно потерпілим і підозрюваним чи обвинуваченим, захисником і представником або за допомогою іншої особи, погодженої сторонами кримінального провадження (крім слідчого, прокурора або судді).

Угода про примирення у кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, пов`язаних з домашнім насильством, може бути укладена лише за ініціативою потерпілого, його представника або законного представника.

Угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Укладення угоди про примирення у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, не допускається.

Укладення угоди про примирення може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Слідчий, прокурор зобов`язані проінформувати підозрюваного та потерпілого про їхнє право на примирення, роз`яснити механізм його реалізації та не чинити перешкод в укладенні угоди про примирення.

Основні вимоги до змісту угоди про примирення визначені статтею 471 КПК України, якою встановлено, що в угоді про примирення зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, строк її відшкодування чи перелік дій, не пов`язаних з відшкодуванням шкоди, які підозрюваний чи обвинувачений зобов`язані вчинити на користь потерпілого, строк їх вчинення, узгоджене покарання та згода сторін на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди. В угоді зазначається дата її укладення та вона скріплюється підписами сторін.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 474 КПК України якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, обвинувальний акт з підписаною сторонами угодою невідкладно надсилається до суду.

Розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язкової участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження. Відсутність інших учасників судового провадження не є перешкодою для розгляду.

Дії обвинуваченої ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч.2 ст.197-1 КК України за ознаками: самовільне зайняття земельної ділянки, щодо земель в охоронних зонах.

Перевіривши укладену між сторонами угоду на відповідність вимогам КПК України, суд установив, що її зміст відповідає положенням 471 КПК України, угода про примирення укладена у провадженні щодо нетяжкого злочину, умови угоди не суперечать вимогам КПК України, відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; сторони уклали угоду добровільно; фактичні підстави для визнання винуватості наявні; обставин, які б свідчили про неможливість виконання обвинуваченою взятих на себе за угодою зобов`язань, судом не встановлено; узгоджене сторонами покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст.65 КК України. Суд не встановив передбачених ч. 7 ст. 474 КПК обставин, які могли би слугувати підставою для відмови в затвердженні угоди.

Суд установив, що сторони узгодили покарання із урахуванням ступеня тяжкості кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 197-1 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином, особи винної, яка за місцем проживання характеризується позитивно, як працьовита, доброзичлива людина, на обліку психіатра та нарколога не перебуває, добровільно усунула заподіяну кримінальним правопорушенням шкоду.

За положеннями ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покараня обвинуваченої суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої, що передбачені ст.67 КК України, не встановлено.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженої ОСОБА_5 без відбування покарання та про звільнення її від відбування покарання з випробуванням. Суд вважає за можливе призначити обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі строком на один рік та на підставі ст. 75 КК України звільнити її від покарання з випробуванням, з іспитовим строком та покладенням обов`язків, встановлених пунктами 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України, як це узгоджено в угоді про примирення

На переконання суду таке покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України та є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При цьому суд враховує практику ЄСПЛ. Так, Європейський суд з прав людини у пункті 90 рішення у справі "Нацвлішвілі і Тогонідзе проти Грузії" від 29.04.2014 (заява № 9043/05) зазначив, що не може бути нічого неналежного в самому процесі укладення угод щодо обвинувачень або міри покарання… У цьому зв`язку Суд дотримується думки про те, що угоди про визнання провини не лише надають такі вагомі переваги, як прискорений розгляд кримінальних справ і зменшення навантаження на суди, прокурорів і адвокатів, але можуть також за умови їх правильного застосування стати успішним інструментом у боротьбі з корупцією та організованою злочинністю і сприяти скороченню кількості призначених покарань, а внаслідок цього і кількості ув`язнених.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.

У зв`язку з чим, суд вважає за можливе затвердити угоду про примирення та призначити обвинуваченій узгоджене сторонами угоди покарання.

Керуючись ст. ст. 469, 472, 314, 373, 374, 394,474, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

затвердити угоду про примирення між представником потерпілого ОСОБА_6 , діючим в інтересах Татарбунарської міської ради Одеської області та підозрюваною ОСОБА_5 , за участі захисника ОСОБА_4 , яка укладена 24 жовтня 2022 року.

ОСОБА_5 визнати винуватою у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 197-1 КК України та призначити їй узгоджене сторонами угоди про примирення покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 під час іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк обчислювати з дня проголошення вироку.

Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Саратський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення:

обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою - сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

потерпілим, його представником, законним представником, виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 цього Кодексу;

прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити прокурору та обвинуваченій.

Захисник має право отримати копію вироку в Саратському районному суді.

Суддя ОСОБА_7 ОСОБА_8