Справа № 944/1327/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/570/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові у режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 - ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Живачів Тлумацького району Івано-Франківської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на вирок Яворівського районного суду Львівської області від 29 квітня 2022 року,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

вищенаведеним вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 5 ст. 27 - ч. 1 ст. 358 КК України та призначено покарання, у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень; ч. 4 ст. 358 КК України та призначено покарання, у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 11 квітня 2022 року, будучи достовірно обізнаним про введення на всій території України відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року воєнного стану, проведення на підставі Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 року на території України загальної мобілізації до Збройних Сил України та обмеження щодо заборони виїзду за межі України громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, через соціальну мережу «Facebook», адресу якого він знайшов у мережі Інтернет, з метою отримання права на виїзд за межі України та звільнення від обов`язку мобілізації на службу до Збройних Сил України, звернувся до невстановленої досудовим розслідуванням особи, надавши свої анкетні дані з метою виготовлення довідки №07545701 від 10.01.2022року із внесенням відомостей про непридатність ОСОБА_6 до військової служби та зняттям із військового обліку, що в свою чергу надає право у період дії воєнного стану на виїзд за межі України та звільняє від обов`язку мобілізації на службу до Збройних Сил України.

Отримавши від ОСОБА_6 необхідні анкетні дані, використовуючи реквізити « ІНФОРМАЦІЯ_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) за допомогою відповідної комп`ютерної техніки та інших засобів, невстановлена досудовим розслідуванням особа, умисно виготовила підроблений офіційний документ - довідка № 07545701 від 10.01.2022 на ім`я ОСОБА_6 , внісши до нього завідомо недостовірні відомості щодо непридатності до військової служби із зняттям з військового обліку ОСОБА_6 , а також нанесла печатку із написом Міністерство оборони України « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

Своїми діями, ОСОБА_6 вчинив пособництво в підробленні іншого офіційного документа, який видається та посвідчується установою, яка має право видавати та посвідчувати такі документи, і який надає право та звільняє від обов`язків, з метою його використання, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України.

В подальшому, ОСОБА_6 19 квітня 2022 року приблизно о 20 год. 40 хв., достовірно знаючи та усвідомлюючи, що довідка №07545701 від 10.01.2022, видана на його ім`я є підробленою та містить завідомо недостовірні відомості щодо непридатності його до військової служби та зняття з військового обліку, перебуваючи в пункті пропуску «Грушів», за адресою: с.Грушів Яворівського району Львівської області використав вищевказаний завідомо підроблений документ шляхом його пред`явлення та надання інспектору прикордонної служби ОСОБА_9 .

Своїми діями, ОСОБА_6 вчинив використання завідомо підробленого документа, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 КК України.

Не погоджуючись із даним вироком, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати вирок Яворівського районного суду Львівської області від 29 квітня 2022 року, а справу скерувати на новий судовий розгляд.

В обґрунтування апеляційних вимог обвинувачений покликається на те, що суд першої інстанції допустив істотне порушення норм КПК України, матеріального та процесуального права. Так, ч. 1 та ч. 4 ст. 358 КК України передбачає відповідальність, зокрема, за підроблення документів, тобто часткову або повну заміну змісту дійсного документу. При цьому, щоб довести факт підробки необхідно було провести відповідну криміналістичну експертизу.

Для апелянта незрозуміло, чому у постановленому вироку суд вказує, що підробка документа здійснена за допомогою відповідної комп`ютерної техніки та інших засобів, оскільки докази цього відсутні.

Обвинувачений наполягає, що йому не роз`яснювали право та наслідки спрощеного розгляду справи, такої згоди він свідомо не давав. Вважає, що міра покарання у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень є занадто суворою та неспіврозмірною з інкримінованим йому правопорушенням. Судом не врахований той факт, що апелянт ніде не працює, сам став жертвою шахрайських дій стосовно себе.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 подану апеляційну скаргу підтримали та просили таку задовольнити.

Прокурор ОСОБА_10 заперечив проти задоволення апеляційних вимог, зазначивши, що такі не ґрунтуються на вимогах закону.

Заслухавши суддю-доповідача, позицію учасників процесу, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що суд першої інстанції вказаних вимог дотримався у повному обсязі.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 5 ст. 27 - ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, - правильні та ґрунтуються на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 381 КПК України, суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.

При цьому згідно ч. 3 ст. 382 КПК України, суд має право призначити розгляд у судовому засіданні обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку та викликати для участі в ньому учасників кримінального провадження, якщо визнає це за необхідне.

Прийняття рішення про розгляд обвинувального акту у спрощеному провадження свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку, а сторони позбавляються права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 - ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, тобто в пособництві у підробленні іншого офіційного документа, який видається та посвідчується установою, яка має право надавати та посвідчувати такі документи, і який надає права та звільняє від обов`язку, з метою його використання; та у використанні завідомо підробленого документа.

Згідно з оскаржуваним вироком, судовий розгляд проведено у спрощеному порядку за клопотанням прокурора про розгляд кримінального проступку у порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні та без його участі.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 06.10.2021 у справі № 185/7793/20 (провадження № 51-1860км21) спрощене кримінальне провадження щодо кримінальних проступків є обмеженням фундаментального права людини на справедливий судовий розгляд, а тому суди повинні належним чином звертати увагу на забезпечення права на захист обвинуваченого. Підписання обвинуваченим заяви про беззаперечне визнання своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, стосовно якого можливе спрощене кримінальне провадження, за відсутності захисника та неналежне роз`яснення обвинуваченому органом досудового розслідування суті обмежень під час розгляду кримінального провадження у спрощеному порядку, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства.

Таким чином, при розгляді кримінального провадження у спрощеному порядку особливу увагу необхідно приділяти дотриманню права на захист обвинуваченого та, зокрема, наявності у нього захисника, а також належного роз`яснення йому суті визначених ч. 2 ст. 302 КПК України обмежень.

Як слідує з наявної у матеріалах провадження заяви (а.с. 60), обвинуваченому ОСОБА_6 , у присутності його захисника ОСОБА_11 , було роз`яснено зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також те, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вказане підтверджується заявою від 20 квітня 2022 року, яка підписана особисто ОСОБА_6 та його захисником ОСОБА_11 . При цьому обвинувачений беззаперечно визнав свою винуватість у інкримінованих йому правопорушеннях, був згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, жодних заперечень чи зауважень стосовно встановлених обставин у нього не було.

За наведеного, доводи обвинуваченого з приводу порушення права на захист є безпідставними.

При цьому покликання ОСОБА_6 на те, що він не є фахівцем в галузі права, а заяву щодо розгляду обвинувального акта у спрощеному провадженні підписав, повіривши адвокату, який обіцяв йому штраф у незначному розмірі, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки адвокат залучається саме для захисту інтересів особи у кримінальному провадженні та володіє для цього спеціальними знаннями. Згідно зі ст. 21 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» захисник зобов`язаний, зокрема, дотримуватися присяги адвоката України, тобто повинен чесно і сумлінно забезпечувати право на захист та надавати правову допомогу відповідно до Конституції України і законів України. Обов`язки захисника у кримінальному провадженні визначені також ст. 47 КПК України. Водночас, статтею 54 КПК передбачено право підозрюваного, обвинуваченого відмовитися від захисника або замінити його. Втім, ОСОБА_6 зазначеним правом не скористався, від захисника ОСОБА_11 ні під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду не відмовлявся, не клопотав про залучення йому іншого захисника, жодних зауважень щодо діяльності адвоката ОСОБА_11 не висловлював, зі скаргами щодо його професійної діяльності не звертався. За таких обставин, у колегії суддів відсутні підстави вважати, що адвокат ОСОБА_11 здійснював неналежний захист обвинуваченого.

Колегія суддів звертає увагу також і на те, що покарання обвинуваченому призначається судом, а не захисником. Незгода з видом і розміром призначеного ОСОБА_12 покарання та, як наслідок, незадоволення наданими захисником послугами, також не може свідчити про неналежне виконання адвокатом ОСОБА_11 своїх професійних обов`язків.

З огляду на наведене, враховуючи, що розгляд обвинувального акта щодо ОСОБА_6 здійснювався у спрощеному провадженні, з чим погодилась, в тому числі і сторона захисту, колегія суддів дійшла висновку, що відсутні підстави для перегляду оскаржуваного вироку у частині досліджених судом першої інстанції доказів та перевірки встановлених у ході судового розгляду обставин. Викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_6 твердження про заперечення останнім вини у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 - ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, жодними доказами не підтверджені, таких доказів ОСОБА_6 не надано, а судом апеляційної інстанції не здобуто.

За таких обставин, на переконання колегії суддів, доводи обвинуваченого про істотне порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону під час ухвалення щодо нього обвинувального вироку в ході апеляційного розгляду свого підтвердження не знайшли.

Безпідставними є і твердження обвинуваченого про надмірну суворість призначеного йому покарання.

Так, згідно з вимогами ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з вироком, призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних проступків, особливості й обставини їх вчинення, форму вини, мотив і мету дій обвинуваченого, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; його поведінку під час та після вчинення неправомірних дій; матеріальний стан обвинуваченого; обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину; відсутність обставин, що обтяжують покарання; та дійшов висновку, що покарання у виді штрафу в межах санкцій ч. 5 ст. 27 - ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України, а саме принципу поглинення більш суворого покарання менш суворим, буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Погоджується з таким висновком і колегія суддів апеляційного суду.

При цьому доводи апелянта про те, що він сам став жертвою шахрайських дій не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи. Поза тим, якщо шахрайські дії щодо ОСОБА_6 мають місце, він на підставі ст. 214 КПК України вправі звернутися з заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування за даним фактом.

Така обставина, як тимчасова непрацевлаштованість не є визначальною при призначенні особі покарання, оскільки суд, призначаючи покарання, керується, зокрема, принципом індивідуалізації покарання та призначає особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, справедливу міру покарання, спрямовану на досягнення цілей виправлення такої особи і приватної превенції, а також сприяє досягненню інших цілей, поставлених перед покаранням, зокрема, визначених ст. 50 КК України.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. ст. 50, 65 КК України.

Істотних порушень норм права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування або зміну вироку суду першої інстанції під час перевірки кримінального провадження в порядку апеляційної процедури, не встановлено.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що вирок суду є законним та обґрунтованим, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

вирок Яворівського районного суду Львівської області від 29 квітня 2022 року щодо ОСОБА_6 - залишити без змін, його апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4