Єдиний унікальний номер № 285/4935/22
Провадження № 1-кп/0285/597/22
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді…………...…… ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання...... ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора……………………….. ОСОБА_3 ,

обвинуваченого…………………. ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду

в режимі відеоконференції

кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.08.2022 за №0000249,

по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

громадянина України,

українця, з середньою освітою, не одруженого,

раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення,

передбаченого ч.5 ст.407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 05.10.2020 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу строком на три роки. Цього ж дня, згідно наказу №215 командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 прийнято на військову службу за контрактом, зараховано до списків особового складу зазначеної частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду номера обслуги гранатометного відділення взводу бойового забезпечення 2 розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 .

У відповідності до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Пропозиції щодо введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях на розгляд Президентові України подає Рада національної безпеки і оборони України.

У разі прийняття рішення щодо необхідності введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях Президент України видає указ про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях і негайно звертається до Верховної Ради України щодо його затвердження та подає одночасно відповідний проект закону.

Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України, підлягає негайному оголошенню через засоби масової інформації або оприлюдненню в інший спосіб та набирає чинності одночасно з набранням чинності законом щодо затвердження такого указу Президента України.

Воєнний стан на всій території України або в окремих її місцевостях припиняється указом Президента України про скасування воєнного стану після закінчення строку, на який його було введено, про що має бути негайно оголошено через засоби масової інформації.

Узв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому було продовжено.

Згідно ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Особливий період - це період функціонування національної економіки, Збройних Сил України та інших державних органів, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та закінчується прийняттям рішення про демобілізацію. Демобілізація - комплекс заходів спрямованих, крім іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України на організацію і штати мирного часу.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» рішення про демобілізацію приймає Президент України. Тобто, воєнний стан в України введено із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб Указом Президента України №64/2022, який затверджено Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, який станом на 24.06.2022 припинено або скасовано не було.

Так, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, відповідно до вимог ст.ст.11,16,40,49,128,200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, зразково виконувати свої службові обов`язки, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, у разі потреби відлучитися в межах розташування військової частини (підрозділу) запитати дозволу в командира відділення, а після повернення доповісти йому про прибуття, розподіляти час у військовій частині протягом доби і протягом тижня згідно з розпорядком дня, встановленого командиром (начальником).

Відповідно до вимог ст.ст.3,4,6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів та накази командирів.

Однак, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, перебуваючи на посаді номера обслуги гранатометного відділення взводу бойового забезпечення 2 розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 ., в порушення вимог ст.ст.11,16,40,49,128,200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.3,4,6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану, 24.06.2022 близько 13 год. самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_1 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням службових обов`язків до 22.09.2022, коли прибув до другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі по вул. Перемоги, 54) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому, чим закінчив вчинення злочину.

За час відсутності у військовій частині НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами військової частини правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним самовільне залишення військової частини та його причини не повідомив та проводив час на власний розсуд.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та пояснив, що дійсно у червні 2022 року самовільно залишив військову частину за обставин, зазначених у обвинувальному акті, не заперечив проти часу, дати, місця і способу вчинення правопорушення. У вчиненому щиро розкаюється, згоден з кваліфікацією своїх дій, не заперечує з приводу скороченого судового розгляду справи без дослідження доказів, які ним не оспорюються.

Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і учасниками процесу не оспорюються.

Приймаючи до уваги той факт, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушенні при обставинах, викладених у обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин та беручи до уваги, що прокурор також не оспорювавфактичні обставини провадження, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників процесу, суд визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченого, а також дослідженням доказів, що стосуються особи обвинуваченого. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку.

Суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 у справі Девеер проти Бельгії, держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.

Позиція обвинуваченого ОСОБА_4 щодо розгляду справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, є добровільною і не пов`язана з вищевказаними чинниками, сумнівів у добровільності такої позиції в суду немає.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , суд знаходить доведеною його винність та його умисні дії, які виразилися у самовільному залишенні військової частини, вчиненому в умовах воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби), та кваліфікує за ч.5 ст.407 КК України.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, відсутні.

При обранні виду і міри покарання обвинуваченому суд бере до уваги:

ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії тяжкого; його характер;

дані про особу винного, який раніше не судимий, його вік, стан здоров`я, позитивну службову характеристику, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває;

положення ст.ст.50, 65 КК України, відповідно до яких особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з цієї мети, а також принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відтак, суд призначає обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, встановленому санкцією ч.5 ст.407 КК України, вважаючи його необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим, враховуючи особу обвинуваченого, який вину визнав та усвідомив протиправність своїх дій, його відношення до скоєного, суд приходить до висновку про те, що обвинувачений ОСОБА_4 не є особою, небезпечною для суспільства, а тому його виправлення можливе без ізоляції із застосуванням положень ст.ст.75, 76 КК України в умовах звільнення його від відбування основного покарання з випробуванням.

Крім того, на ОСОБА_4 слід покласти обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України.

Підстав для звільнення від відбування покарання судом не вбачається.

Суд вважає, що обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, не знижують істотним чином міру тяжкості скоєного кримінального правопорушення, не зменшують його суспільну небезпеку до рівня, що виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинуваченого ст.69 КК України.

Запобіжний захід не обирався і суд не вбачає підстав для його обрання.

Діями ОСОБА_4 шкоди не заподіяно.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Процесуальні витрати, речові докази відсутні.

З урахуванням наведеного та керуючись статтями 337, 370, 371, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання із випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,

повідомляти його про зміну місця проживання і роботи

та не виїжджати за межі України без його погодження.

Підстав для обрання запобіжного заходу суд не вбачає.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст.394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуюча суддя ОСОБА_5 ОСОБА_6