Справа № 454/380/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/651/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2023 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши в м.Львові у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду кримінальне провадження №0001463 про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженого та проживаючого в АДРЕСА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ст.198, ч.1 ст.396 Кримінального кодексу України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народженого та проживаючого АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.198, ч.1 ст.396 Кримінального кодексу України,

за участі: прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9

обвинувачених: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

апеляційну скаргу прокурора Червоноградської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_9 на вирок Сокальського районного суду Львівської області від 13.06.2022 щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Сокальського районного суду Львівської області від 13.06.2022 ОСОБА_6 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.185 КК України у зв`язку з недоведеністю того, що в його діях є склад даного кримінального правопорушення та виправдано його.

ОСОБА_6 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст.198 КК України у зв`язку з недоведеністю того, що в його діях є склад даного кримінального правопорушення та виправдано його.

ОСОБА_6 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.396 КК України у зв`язку з недоведеністю того, що в його діях є склад даного кримінального правопорушення та виправдано його.

ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст.198 КК України у зв`язку з недоведеністю того, що в його діях є склад даного кримінального правопорушення та виправдано його.

ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.396 КК України у зв`язку з недоведеністю того, що в його діях є склад даного кримінального правопорушення та виправдано його.

Цивільний позов ОСОБА_12 до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду.

Вирішено питання речових доказів.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_6 , ОСОБА_7 обвинувачуються в тому, що 06.12.2015р. близько 17.00год. в с.Гута Сокальського (на даний час та надалі Червоноградського) району Львівської області ОСОБА_6 за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_7 та особою, кримінальне провадження щодо якої виділено в окреме провадження, без надання заздалегідь до вчинення злочину такої обіцянки, отримали від неповнолітнього ОСОБА_13 попередньо викрадений ним належний ОСОБА_12 автомобіль марки «ВАЗ 2103» р.н.з. НОМЕР_1 , достовірно знаючи про здобуття даного транспортного засобу шляхом незаконного заволодіння таким, відтранспортували даний автомобіль в смт.Іваничі Волинської області для його подальшого переховування.

06.12.2015р. близько 17.00год. в с.Гута Червоноградського району Львівської області ОСОБА_6 за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_7 та особою, кримінальне провадження щодо якої виділено в окреме провадження, без надання заздалегідь до вчинення злочину такої обіцянки, отримали від неповнолітнього ОСОБА_13 попередньо викрадений ним належний ОСОБА_12 автомобіль марки «ВАЗ 2103» р.н.з. НОМЕР_1 , достовірно знаючи про здобуття даного транспортного засобу шляхом незаконного заволодіння таким, відтранспортували даний автомобіль в смт.Іваничі Волинської області, де переховували такий до виявлення працівниками поліції, чим вчинили дії, спрямовані на приховування тяжкого злочину, без надання заздалегідь обіцянки про це.

Окрім цього, 06.12.2015р. близько 17.00год. в с.Гута Червоноградського району Львівської області ОСОБА_6 , шляхом вільного доступу, повторно таємно викрав з багажного відділення належного ОСОБА_12 автомобіль марки «ВАЗ 2103» р.н.з. НОМЕР_1 належні потерпілому речі: гумовий чохол для лужних акумуляторів моделі «1-158-143-50» ГОСТ38-05314-83 вартістю 79,99грн.; матерчатий буксировочний трос довжиною 5м вартістю 84грн.; «шпагат лляний» довжиною 100м вартістю 8,50грн.; систему омивача вітрового скла до автомобіля вартістю 20грн.; відрізок бензинового шланга діаметром 8мм довжиою 2м вартістю 16грн.; відрізок шланга «6х13,5-1.0» довжиною 1,05м вартістю 9,4грн.; металевий хомут вартістю 5грн.; джгут типу «Есмарха» вартістю 13,20грн.; ремінь зубчатий вартістю 25грн.; ремінь клиновий вартістю 15грн.; трикутний напильник довжиною 300мм вартістю 25грн.; плоскогубці 200мм вартістю 28,53грн.; трикутний напильник довжиною 200мм вартістю 20грн.; монтировку 350мм вартістю 93,45грн.; гайковий ключ 17мм х 19мм вартістю 23,10грн.; гайковий ключ 12мм х 13мм вартістю 13,30грн.; гайковий ключ 13мм х 14мм вартістю 15,40грн.; гайковий ключ 17мм х 19мм вартістю 23,10грн.; гайковий ключ 11мм х 13мм вартістю 14грн.; гайковий ключ 14мм х 17мм вартістю 18,90грн.; гайковий ключ 15мм х 15мм вартістю 17,50грн.; гайковий ключ 10мм х 12мм вартістю 13,30грн.; гайковий ключ 10мм х 12мм вартістю 13,90грн.; гайковий ключ 14мм х 17мм вартістю 18,90грн.; гайковий ключ 27мм х 30мм вартістю 54,60грн.; ключ кутовий 12мм х 14мм вартістю 14,70грн.; ключ кутовий 8мм х 10мм вартістю 12,60грн.; ключ кутовий8мм х 8мм вартістю 11,90грн.; ключ накидний 11мм х 13мм вартістю 23,80грн.; викрутку хрестоподібну 6 х 100,5мм вартістю 28грн.; викрутку збірну вартістю 15грн.; викрутку хрестоподібну 4 х 80мм вартістю 12грн.; викрутку плоску 4 х 140,5мм вартістю 25грн.; викрутку збірну вартістю 15грн., викрутку хрестоподібну 7 х 90мм вартістю 15грн.; викруткуіндикатор 3 х 65мм вартістю 13,23грн.; ножиці 14см вартістю 18грн.; кухонний ніж з ручкою чорного кольору вартістю 10грн.; молоток «Juco 1000» вартістю 122,65грн.; кришку зі замком до бензобака автомобіля марки «ВАЗ» вартістю 20грн.; ключ балонний 19мм вартістю 41,58грн.; викрутку плоску 5 х 100мм вартістю 27грн.; викрутку плоску 6 х 140,5мм вартістю 29грн.; долото 35см вартістю 55грн.; зубило 20см вартістю 16грн.; напильник квадратний 4мм х 4мм х 100мм вартістю 9грн.; напильник плоский 85мм вартістю 9,50грн.; сумку зеленого кольору розміром 31см х 24см вартістю 35грн.; сумку для інструментів чорного кольору вартістю 100грн.; а також навісний замок в розібраному стані без ключів, клейку пакувальну стрічку з написом «МістЕкспрес», нитку білого кольору намотану на згорток паперу, ринкової вартості яких не встановлено, чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 1059грн.

Рішенням суду першої інстанції формулювання обвинувачення, визнане судом недоведеним.

Суд мотивує своє рішення тим, що підозра оголошена ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з істотним порушенням Кримінального процесуального кодексу України; слідчі дії (слідчі експерименти) проведені не в порядку, передбаченому цим кодексом, свідчать про істотне порушення прав обвинувачених, не можуть слугувати доказами на підтвердження вини останніх у вчиненні інкримінованих їм діянь та їх слід визнати недопустимими доказами; подані стороною обвинувачення до суду докази, пов`язані з доведенням інкримінованих обвинуваченим кримінального правопорушення, які зазначені в пункті 21 дослідної частині вироку (том 3, а.к.п.122-185), здобуті в результаті проведення слідчих дій в іншому кримінальному провадженні, з яким провадження щодо обвинувачених не об`єднувалось та не виділялось, що унеможливлює подальше використання цих доказів в кримінальному провадженні щодо цих обвинувачених та є безумовною підставою для визнання таких доказів недопустимими.

На підставі аналізу доказів місцевий суд прийшов до висновку, що в даній конкретній ситуації в діях ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відсутній склад кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених статтею 198 КК України, частиною 1 статті 396 КК України та в діях ОСОБА_6 відсутній склад кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною 2 статті 185 КК України, частиною 1 статті 396 КК України, статті 198 КК України.

На вирок суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок скасувати через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним та призначити йому покарання:

-за ст. 198 КК України до 2 років позбавлення волі

-за ч. 1 ст. 396 КК України до 2 років позбавлення волі

-на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначити покарання у виді 2 років 3 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_7 від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

ОСОБА_6 визнати винним та засудити його:

-за ст. 198 КК України до 2 років позбавлення волі

-за ч. 1 ст. 396 КК України до 2 років позбавлення волі

-за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі

-на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначити покарання у виді 2 років і 6 місяців позбавлення волі.

- на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та за вироком Галицького районного суду м. Львова від 07.08.2020 остаточно призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання обчислювати за вироком Галицького районного суду м. Львова від 07.08.2020.?

В обґрунтування покликається на те, що вирок Сокальського районного суду від 13.06.2022 є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку із неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотних порушень вимог кримінального процесуального закону.

Вказує, що суд, описуючи у вироку показання свідка ОСОБА_14 , не зазначив частину його показань, а саме, що при розмові по телефону з ОСОБА_6 та особою, кримінальне провадження щодо якої виділено в окреме провадження ( ОСОБА_15 ), 06.12.2015 ввечері, тобто після передачі їм ОСОБА_13 викраденого автомобіля, ОСОБА_15 , біля якого знаходились і інші обвинувачені, пропонуючи йому купити автомобіль або запчастини до нього, повідомив ОСОБА_16 , що автомобіль крадений, сказавши: «його хтось вкрав».

Також зазначає, що суд описуючи показання свідка ОСОБА_13 , у вироку зазначив, що ОСОБА_13 не повідомляв обвинуваченим, що автомобіль є викраденим, однак з прослуховування технічного носія інформації за 10.09.2018, таких слів свідка не виявлено.

Звертає увагу, що у вироку не згадані показання потерпілого ОСОБА_12 про те, що до моменту викрадення замок запалювання в його автомобілі був у цілісному вигляді, ключі від автомобіля знаходились в нього.

Крім того, зауважує, що у вироку вказано, що свідок ОСОБА_17 надала покази, які за своїм змістом збігаються з показами, наданими суду свідком ОСОБА_18 , проте свідок ОСОБА_17 серед іншого вказувала, що повідомлення про підозру вручено 08.12.2015 після внесення відомостей про кримінальні правопорушення в ЄРДР.

Апелянт вважає, що суд жодним чином не спростував позицію сторони обвинувачення про те, що такі повідомлення вручені обвинуваченим зранку 08.12.2015, тобто після внесення відомостей в ЄРДР о 21:31 21:32 07.12.2015, призначення прокурора, який здійснюватиме процесуальне керівництво, об`єднання кримінальних проваджень, присвоєння кримінальному провадженню унікального номеру в ЄРДР, який зазначений в повідомленнях про підозру, складення та погодження прокурором повідомлень про підозру.

На думку прокурора вказана позиція підтверджується показаннями свідка ОСОБА_17 , яка вручала повідомлення про підозру, копією журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених Сокальського РВ ТУ МВС України у Львівській області, згідно якого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебували у відділенні з 08 год 08.12.2015, а про їх перебування зранку 07.12.2015 відомості відсутні.

Звертає увагу, що обвинувачені під час судового розгляду путались в показаннях і не змогли вказати дати та часу вручення їм повідомлень про підозру, проведення слідчих експериментів, інших слідчих та процесуальних дій. Натомість, невірні дати отримання повідомлень про підозру власноруч написані підозрюваними, на що не звернули увагу слідчі.

Вважає, що судом безпідставно визнано недопустимими протоколи слідчих експериментів з підозрюваними ОСОБА_6 та ОСОБА_19 , оскільки згідно показань слідчого ОСОБА_18 невірне зазначення в протоколах номеру кримінального провадження та дати їх проведення є опискою у зв`язку із проведенням слідчих дій одночасно в двох кримінальних провадженнях, що не спростовується іншими доказами.

Вказує, що твердження обвинувачених про неправомірні дії працівників поліції, які взяті до уваги судом, перевірені та спростовані шляхом проведення досудового розслідування ТУ ДБР, розташованого у м.Львові, у кримінальному провадженні №0000037 від 25.05.2020 з правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 365 КК України, за результатами якого 14.12.2020 винесено постанову про закриття кримінального провадження, а також матеріалами перевірки УКЗ ГУ НП у Львівській області, які 17.02.2017 скеровано в Сокальський районний суд.

Зазначає, що висновок суду про не роз`яснення обвинуваченим права на захист є передчасним, зробленим без перевірки всіх обставин з цього приводу.

Вважає, що під час судового засідання судом безпідставно не постановлено ухвалу за наслідками розгляду клопотання прокурора в порядку ст.350 КПК України від 19.05.2020 про дослідження доказів та витребування документів.

Акцентує увагу, що судом не досліджено оригінали протоколів слідчих експериментів, протоколу огляду місця події від 06.12.2015 та протокол огляду автомобіля від 10.12.2015, якими зафіксовано відірвані дроти контактної групи замка запалювання, або ж їх копії, які згідно постанови Верховного суду від 17.02.2022 у справі №243/7977/18, визнаються допустимими доказами.

Сторона обвинувачення вважає, що незважаючи на заперечення обвинуваченими обізнаності про незаконне походження автомобіля на час його отримання від ОСОБА_13 , та надані ОСОБА_13 показання про те, що він не пам`ятає чи повідомляв їм про те, що викрав автомобіль, аналіз всіх доказів показує, що обвинувачені знали про викрадення автомобіля ОСОБА_13 та усвідомлювали незаконність своїх дій.

Вважає, що зроблені судом висновки про відсутність належних та допустимих доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_7 та ОСОБА_6 інкримінованих їм кримінальних правопорушень, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, а суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Сторона обвинувачення вказує, що з метою недопущення неповноти дослідження доказів та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону слід допитати потерпілого ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_14 , ОСОБА_21 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , та свідка ОСОБА_22 , про допит якого заявлялось клопотання під час судового розгляду в суді першої інстанції, однак не вдалось забезпечити його явку.

Також зазначає, що необхідно дослідити протокол проведення слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_6 ; протокол проведення слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_7 ; заяву ОСОБА_6 та протокол огляду від 21.01.2016; висновок експерта №9/69 від 12.02.2016; вирок Сокальського районного суду Львівської області від 03.02.2017; відповідь №704/16/02-19 від 21.01.2019; лист №12-1 1-4080 вих-21 від 12.03.2021 та постанову від 14.12.2020; і докази, які зазначено в клопотанні прокурора від 19.05.2020, яке не вирішено судом першої інстанції.

07.11.2022 захисник ОСОБА_10 подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, а вирок залишити без змін, оскільки апеляційна скарга прокурора безпідставна та необґрунтована, а мотиви апеляційної скарги не відповідають вимогам процесуального права, тому така не може бути задоволена.

Вказує, що при ухваленні виправдувального вироку судом першої інстанції правильно встановлено, що згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, відомості про інкриміновані ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кримінальні правопорушення, внесені до реєстру 07.12.2015р. о 21:32год. (злочин передбачений ст.198 КК України), та 07.12.2015р. о 21.31год. (злочин, передбачений ч.1 ст.396 КК України) (том 3, а.к.п.32). В свою чергу, підозри у вчиненні даних кримінальних правопорушень повідомлені обвинуваченим о 09.05год. та о 09.10год. 07.12.2015р. (том 3, а.к.п. 19-24). Ці ж дати вказані в обвинувальному акті. Також відповідно до протоколів проведення слідчих експериментів, слідчі дії проведено з обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 07.12.2015р. в період часу з 12.35год. по 16.35год. Окрім цього, дані протоколи складені в межах кримінального провадження №0001457, що не є номером кримінального провадження щодо кримінальних правопорушень, передбачених ст.198 та ч.1 ст.396 КК України (том 2, а.к.п. 45-53, 68-76).

Захисник звертає увагу, що обвинуваченим вручена підозра у вчиненні ними кримінальних правопорушень, передбачених ст.198 та ч.1 ст.396 КК України, надалі з ними проведено слідчі експерименти, після чого до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про зазначені кримінальні правопорушення. Таким чином, підозра оголошена ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з істотним порушенням Кримінального процесуального кодексу України.

Вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильної дати в протоколі пред`явлення підозри є неспроможними та не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки така помилка не могла бути допущена у всіх абсолютно без виключення процесуальних документах

Також вказує, що слідчі експерименти із підозрюваними проведені 07.12.2015 року, в межах іншого кримінального провадження за №0001457 від 07.12.2015 року, хоча обвинувачення останнім пред`явлено у в межах кримінального провадження за № 10001463, тому докази здобуті в результаті проведення слідчих дій в іншому кримінальному провадженні, що є недопустимим, відтак суд першої інстанції правильно зазначив у вироку, що такі грубі (істотні порушення) КПК України, унеможливили подальше використання цих доказів в кримінальному провадженні та визнав такі докази недопустимими.

Щодо доводів прокурора про те, що судом не було постановлено ухвали за наслідками розгляду клопотання прокурора від 19.05.2020 р. про дослідження та витребування доказів, вказує, що дане питання вирішувалось в ході судового розгляду шляхом постановлення протокольної ухвали, а також зазначає, що КПК України не вимагає постановлення ухвали у вигляді процесуального документу при вирішенні даного клопотання, суд долучив подані прокурором документи до матеріалів справи та в нарадчій кімнаті дав їм оцінку (п.25 вироку), а саме визнав такі недопустимими.

Стосовно клопотання прокурора про повторний допит свідків в порядку ст.404 КПК України, вважає, що у даному випадку відсутні підстави для повторного допиту вказаних осіб, оскільки такі були допитані у суді першої інстанції.

Щодо клопотання прокурора про дослідження оригіналів протоколів слідчих експериментів від 06.12.2015р. чи їх копій, огляду місця події від 10.12.2015 р. які були зібрані в межах іншого кримінального провадження (про обвинувачення ОСОБА_13 за ч.2 ст.289 КК України), звертає увагу що суд першої інстанції їх оглянув та правильно визнав такі докази недопустимими, оскільки вони зібрані в межах іншого кримінального провадження, а в межах досудового розслідування кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 сторона обвинувачення не зверталась до слідчого судді про надання доступу до матеріалів даного кримінального провадження, а отже на час досудового розслідування стороною обвинувачення не вважалось за потрібне отримання таких доказів.

07.11.2022 заперечення на апеляційну скаргу також подав захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_11 .

Вважає, що суд першої інстанції повністю та всебічно дослідив усі обставини справи, перевіривши усі докази сторони обвинувачення на предмет їх допустимості та прийшов до вірних висновків, щодо недопустимості оголошеної обвинуваченим підозри з підстав оголошення такої до внесення відомостей у до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Захисник ОСОБА_11 у своїх запереченнях на апеляційну скаргу прокурора окрім доводів, на які звертає увагу захисник ОСОБА_10 , вказує, що покликання сторони обвинувачення на те, що повідомлення про підзору ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вручені останнім 08.12.2015 р. зранку, тобто після внесення відомостей у ЄРДР є безпідставним та необґрунтованим, та такі об`єктивно спростовуються повідомленням про підозру із датою її оголошення (Винесення) 07.12.2015р., розпискою на той час підозрюваних про дату отримання даного повідомлення про підозру 07.12.2015р., протоколами допитів підозрюваних від 07.12.2015 p., а також протоколами слідчих експериментів від 07.12.2015 р. Красовським, ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , де зазначено, що такі проведені за участю підозрюваних (тобто на час їх проведення їхній процесуальний статус вже був визначений як підозрювані).

Зазначає, що апеляційні доводи прокурора про непостановлення судом ухвали за наслідками розгляду клопотання від 19.05.2020 р. про дослідження та витребування доказів є неналежними, оскільки прокурор при з`ясуванні судом питання щодо наявності додаткових клопотань чи не вирішених клопотань перед закінчення стадії з`ясування обставин справи та переходу до стадії судових дебатів не заявляв таких клопотань, що свідчить про відсутність будь - яких порушень у діях суду першої інстанції.

Вважає, безпідставними покликання прокурора на те, що оцінка судом показів свідків викладена у оскаржуваному вироку суперечить точному змісту показань, з огляду на те, що суд не дублює у вироку покази допитаного свідка, а надає їм оцінку та робить висновок про надані свідком обставини та значення які вони мають в межах даного кримінального провадження.

Стверджує, що посилання апелянта на те, що обвинувачені знали, що автомобіль викрадений не підтверджується жодним належним та допустимим доказом, а що більше спростовується недопустимістю ряду доказів, а саме незаконною підозрою, оголошенню до внесення відомостей до ЄРДР, протоколами слідчих експериментів з підозрюваними до внесення відомостей до ЄРДР.

05.12.2023 прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 подав зміни до апеляційної скарги та просить вирок Сокальського районного суду Львівської області від 13.06.2022, яким ОСОБА_7 виправдано за ст.198, ч.1 ст.396 КК України та ОСОБА_6 виправдано за ч.2 ст.185, ст.198, ч1 ст.396 КК України скасувати через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України та з врахуванням думки учасників судового провадження, колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності потерпілого ОСОБА_25 , який будучи належно повідомленим про розгляд справи не прибув в судове засідання апеляційного суду.

Заслухавши виступи прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , на підтримку поданої апеляційної скарги з врахуванням змін до такої, виступи захисників ОСОБА_26 , ОСОБА_11 та пояснення обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які заперечили щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався зазначених вимог Кримінального процесуального закону

Положенням ч. 1 ст. 9 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Статтею 62 Конституції України визначено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно правового змісту норм ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Кожен обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Водночас статтею 17 КПК України встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

У відповідності до положень ч.1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається на слідчого та прокурора.

Конституційним Судом України в рішенні №1-31/2011 від 20.10.2011 року, висловлено правову позицію про те, що визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, отримані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та постанови законного і справедливого рішення у справі.

Згідно роз`яснень, наведених у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду справ при винесенні вироків» №5 від 29.06.1990 року, в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені в судовому засіданні, а всі сумніви у справі, в тому числі що стосуються достатності зібраних фактичних даних, якщо вичерпані всі можливості їх доповнення та усунення, повинні тлумачитися і вирішуватися на користь підсудних.

У правовій державі при ухваленні судового рішення не допускається обвинувальний ухил, по суті якого кожен, хто постав перед судом повинен бути визнаний винним, а навпроти гарантується та усіляко забезпечується презумпція невинуватості особи. Доведення вини особи поза розумним сумнівом є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу. При цьому, саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом. Це означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що у «розумної (розсудливої) людини» не може лишатися «розумного сумніву», що обвинувачений винен.

Водночас зі змісту ст.373 КПК України вбачається, що якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи від його відбування у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, або застосовує інші заходи, передбачені законом України про кримінальну відповідальність. Проте обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що : вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.

Згідно з вимогами п.1 ч.3 ст.374 КПК України у разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.

Органом досудового розслідування пред`явлено обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні заздалегідь не обіцяного отримання та зберігання майна, одержаного злочинним шляхом (ст.198 КК України), у вчиненні заздалегідь необіцяного приховування тяжкого злочину (ч.1 ст.396 КК України) та у таємному викраденні чужого майна (крадіжка) вчиненому повторно (ч.2 ст.185 КК України).

Органом досудового розслідування пред`явлено обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні заздалегідь не обіцяного отримання та зберігання майна, одержаного злочинним шляхом (ст.198 КК України), а також у вчиненні заздалегідь необіцяного приховування тяжкого злочину (ч.1 ст.396 КК України).

Виправдавши та визнавши невинуватими ОСОБА_6 у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.185, ст.198, ч1 ст.396 КК України та ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні за ст.198, ч1 ст.396 КК України у зв`язку з недоведеністю у їх діях складу інкримінованих їм кримінальних правопорушень, суд першої інстанції прийшов до висновку, що стороною обвинувачення не доведено вчинення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 цих злочинів.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам і матеріалам кримінального провадження, належним чином умотивовані та ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах.

Так, вирок ухвалений компетентним судом першої інстанції згідно з нормами матеріального права та з дотриманням положень щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих фактичних обставин справи, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом згідно ст. 94 КПК з викладенням належних обґрунтувань й достатніх мотивів.

Ухвалюючи виправдувальний вирок щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , суд першої інстанції з достатньою повнотою мотивував своє рішення та з урахуванням отриманих в суді показань обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_25 , свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_27 , ОСОБА_18 , ОСОБА_28 , ОСОБА_13 , досліджених під час судового розгляду доказів, прийшов до правильного висновку про недоведеність того, що в діях обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є склад інкримінованих їм кримінальних правопорушень.

Зокрема, місцевим судом досліджено такі докази:

- Повідомлення про підозру, з якого встановлено, що ОСОБА_6 о 09.10год. 07.12.2015р. повідомлено про підозру в кримінальному провадженні №0001463 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.198 та ч.1 ст.396 КК України (том 3, а.к.п.22-24).

- Протокол слідчого експерименту від 07.12.2015р., проведений в кримінальному провадженні №0001457 та фототаблиця до нього, згідно яких цього дня в період часу з 12.35год. по 14.30год. ОСОБА_6 показав в яких місцях та як саме відбувалися обставини 06.12.2015р. за участю його, ОСОБА_7 , особи, кримінальне провадження щодо якого виділено в окреме провадження, а також ОСОБА_13 з приводу отримання ними автомобіля марки «ВАЗ 2103» р.н.з. НОМЕР_1 , пересування ним і до моменту, коли вони з`їхали з дороги і даний автомобіль перекинувся (том 2, а.к.п. 45-53).

- Повідомлення про підозру, з якого встановлено, що ОСОБА_29 о 09.10год. 07.12.2015р. повідомлено про підозру в кримінальному провадженні №0001463 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.198 та ч.1 ст.396 КК України (том 3, а.к.п.19-21).

- Протокол слідчого експерименту від 07.12.2015р., проведений в кримінальному провадженні №0001457 та фототаблиця до нього, згідно яких цього дня в період часу з 14.35год. по 16.35год. ОСОБА_7 показав як та за яких обставин відбувалися події 06.12.2015р. за участю його, ОСОБА_6 , особи, кримінальне провадження щодо якого виділено в окреме провадження, а також ОСОБА_13 з приводу отримання ними автомобіля марки «ВАЗ 2103» р.н.з. НОМЕР_1 , пересування ним і до моменту, коли вони з`їхали з дороги і даний автомобіль перекинувся (том 2, а.к.п.68-76).

- Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, з якого встановлено, що відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ст.198 КК України щодо обставин вчинення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 заздалегідь необіцяного отримання і зберігання автомобіля марки «ВАЗ 2103» р.н.з. НОМЕР_1 , яким незаконно заволодів ОСОБА_13 , внесено до реєстру «07.12.2015р. о 21:32:46год.», а відомості про вчинення обвинуваченими заздалегідь необіцяного приховування зазначеного тяжкого злочину, вчиненого ОСОБА_13 (ч.1 ст.396 КК України) внесено до реєстру «07.12.2015р. о 21:31:47год.» (том 3, а.к.п.32).

- Заяву від 21.01.2016р., протокол огляду місця події від 21.01.2016р. та фототаблиця до нього, з яких встановлено, що в приміщенні службового кабінету №8 Сокальського ВП Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області по вул.Міцкевича,9 в м.Сокаль Львівської області ОСОБА_6 надав заяву та добровільно видав речі, які він 06.12.2015р. забрав з багажного відділення автомобіля марки «ВАЗ 2103» р.н.з. НОМЕР_1 , зокрема: гумовий чохол чорного кольору, набір інструментів у сумці, лляну нитку в упаковці, матерчатий буксирвальний шнур, сумку зеленого кольору з вмістом намотаної на згорток паперу нитки, кришка автомобільного бака, гумовий джгут, два гумові автомобільні ремені, ізоляційна стрічка, два відрізки гумового шлангу чорного кольору, та один відрізок гумового шлангу білого кольору (том2, а.к.п.159, 162-173).

- Висновок експерта №9/69 від 12.02.2016р., згідно якого загальна ринкова вартість речей, які перебували в багажному відділенні автомобіля марки «ВАЗ 2103» р.н.з. НОМЕР_1 та надалі вилучених в ОСОБА_6 , становить 1059грн. Серед даного майна не визначено ринкової вартості навісного замка, фрагменту силового кабелю, клейкої пакувальної стрічки, нитки білого кольору, оскільки такі втратили свої споживчі властивості (том 2, а.к.п. 148-156).

- Вирок Сокальського районного суду Львівської області від 03.02.2017р., яким ОСОБА_13 засуджено за ч.2 ст.289 КК України, зокрема за те, що він близько 03.00год. 06.12.2015р. в дворі житлового будинку АДРЕСА_3 незаконно заволодів належним ОСОБА_12 автомобілем марки «ВАЗ 2103» р.н.з. НОМЕР_1 . Також, з даного вироку встановлено, що ОСОБА_13 після незаконного заволодіння збув даний транспортний засіб ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та особі, кримінальне провадження щодо якого виділено в окреме провадження (том 2, а.к.п.233-238).

- Відповідь №704/16/02-19 від 21.01.2019р., з якої встановлено, що Головним управлінням поліції у Львівській області за наслідками службового розслідування встановлено порушення кримінального процесуального законодавства України при проведенні досудового розслідування в кримінальному провадженні №0001463 (том 3, а.к.п.72-73).

- Лист №12-11-4080 вих-21 від 12.03.2021р. та постанова від 14.12.2020р, з яких встановлено, що кримінальне провадження за ознаками правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України (щодо можливого тиску працівників поліції на ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та особи, кримінальне провадження щодо якого виділено в окреме провадження, під час досудового розслідування даного кримінального провадження) закрите на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України (том 3, а.к.п.242-245).

Так, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 о 09.05год. та о 09.10 год. 07.12.2015р. була вручена підозра у вчиненні ними кримінальних правопорушень, передбачених ст.198 та ч.1 ст.396 КК України (том 3, а.к.п. 19-21, 22-24).

Надалі, 07.12.2015р. в період часу з 12.35год. по 16.35год. з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у статусі підозрюваних проведено слідчі експерименти у кримінальному провадженні №0001457 (том 2, а.к.п. 45-53, 68-76).

Також місцевим судом встановлено, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань о 21:32 год. 07.12.2015 внесено відомості про вчинення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кримінального правопорушення передбаченого ст.198 КК України та о 21:31 год. 07.12.2015 внесено відомості про вчинення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.396 КК України (том 3, а.к.п.32) за номером кримінального провадження 0001463.

Відповідно до змісту ст. 214 КПК, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР, розпочати розслідування.

Здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Єдиною слідчою дією, яка може бути проведена до внесення відомостей до ЄРДР, законодавець визначив огляд місця події, який проводиться у невідкладних випадках, при цьому відомості до реєстру здійснюється негайно після завершення огляду.

Згідно ч. 1 ст. 223 КПК слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

За загальним правилом, слідчі (розшукові) дії, негласні слідчі (розшукові) дії можуть проводитися лише в розпочатому кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР, та не можуть проводитися після закінчення строків досудового розслідування. Будь-які слідчі (розшукові) дії, проведені з порушенням цього правила, є недійсними, а встановлені внаслідок них докази недопустимими (ч. 3 ст. 214, ч. 8 ст. 223, ст. 219 КПК України).

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з обвинувального акту (т.1 а.с.2-6) та повідомлень про підозру (т. 3, а.к.п. 19-21, 22-24), вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було вручено підозру у вчиненні ними кримінальних правопорушень, передбачених ст.198 та ч.1 ст.396 КК України о 09.05год. та о 09.10 год. 07 грудня 2015 року, тобто до моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про інкриміновані останнім кримінальні правопорушення, що свідчить про істотне порушення вимог Кримінального процесуального закону.

Крім того, 07.12.2015р. в період часу з 12.35год. по 16.35год. з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у статусі підозрюваних проведено слідчі експерименти в іншому кримінальному провадженні №0001457 від 07.12.2015 (том 2, а.к.п. 45-53, 68-76).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд жодним чином не спростував позицію сторони обвинувачення про те, що такі повідомлення вручені обвинуваченим зранку 08.12.2015, тобто після внесення відомостей в ЄРДР о 21:31 21:32 07.12.2015 є непереконливими, оскільки суд надає оцінку доказам (документам) у тому виді та з тими викладеними в них відомостями, як вони надані сторонами кримінального провадження.

Будь-яких підстав вважати, що у протоколах проведення слідчого експерименту з участю підозрюваного ОСОБА_6 , підозрюваного ОСОБА_7 (том 2, а.к.п. 45-53, 68-76), допущено описки у даті проведення слідчого експерименту та у номері кримінального провадження, апеляційним судом не встановлено та прокурором не доведено. При цьому описка чи технічна помилка може мати місце тоді, коли вона істотно не впливає на зміст і суть документу. В цьому ж конкретному випадку дата та номер кримінального провадження має суттєве значення для визначення допустимості доказів.

Покликання апелянта про те, що показаннями свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_17 підтверджується позиція сторони обвинувачення щодо одночасного допущення описок у згаданих протоколах проведення слідчого експерименту з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 колегія суддів вважає необґрунтованими.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу, що зі змісту дослідженої місцевим судом відповіді Головного управління Національної поліції у Львівській області №704/16/02-19 від 21.01.2019р. (том 3, а.к.п.72-73) вбачається, що за результатами проведення службового розслідування щодо капітана поліції ОСОБА_30 , майора поліції ОСОБА_28 , капітана поліції ОСОБА_18 встановлено, що останні підлягають притягненню до дисциплінарної відповідальності за порушення службової дисципліни, зокрема кримінального процесуального законодавства, а саме вимог ст.39, 40, 214 КПК України при проведенні досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001463 від 07.12.2015. Однак застосувати дисциплінарні стягнення до ОСОБА_30 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 не являється можливим у зв`язку з завершенням строку притягнення останніх до дисциплінарної відповідальності.

Як вбачається з правової позиції Верховного Суду, наведеній у постанові від 28.02.2019 у справі №539/1636/16-к, згідно доктрини «плодів отруєного дерева» (fruit of the poisonous tree) недопустимими є докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок суттєвого порушення прав та свобод людини. Ця доктрина передбачає заборону використання даних, отриманих на підставі або з використанням доказів визнаних недопустимими.

У кримінальному процесуальному законі дана доктрина має своє правове втілення у положеннях ст. 87 ч. 1 КПК України, згідно з якою недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Враховуючи вище наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що слідчі дії (слідчі експерименти) проведені не в порядку, передбаченому КПК України, свідчать про істотне порушення прав обвинувачених й не можуть слугувати доказами на підтвердження вини ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їм діянь та такі слід визнати недопустимими доказами.

Щодо доводів апелянта про те, що твердження обвинувачених про неправомірні дії працівників поліції, були взяті судом до уваги, а висновок суду про не роз`яснення обвинуваченим права на захист є передчасним, зробленим без перевірки всіх обставин з цього приводу, апеляційний суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.05.2020 Сокальський районний суд Львівської області скерував до Керівника Червоноградської місцевої прокуратури листа №01-12/2/2020 (том 3 а.к.п. 187), в якому просив визначити підслідність та організувати проведення перевірки з обов`язковим прийняттям рішення, передбаченого ст.238 КПК України, у зв`язку з тим, що при розгляді зазначеного кримінального провадження обвинувачені заявили, що під час досудового розслідування на них вчиняли тиск працівники Сокальського відділення поліції ГУ НП у Львівській області.

Згідно листа Керівника Червоноградської місцевої прокуратури від 01.03.2021 №14.39/05-38-997вих21 (т.3 а.к.п.237), Червоноградською місцевою прокуратурою відомості за даним фактом внесено в ЄРДР за №0000037 від 25.05.2020 з правовою кваліфікацією за ч.2 ст.365 КК України та 26.05.2020 визначено підслідність даного кримінального правопорушення за ТУ ДБР, розташованого у м.Львові

31.03.2021 до Сокальського районного суду Львівської області надійшла відповідь ТУ ДБР у м.Львові (т.3 а.к.п. 242), згідно якої повідомляється, що кримінальне провадження №0000037 від 25.05.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, 14.12.2020 закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

З огляду на наведене, судом першої інстанції було вжито належних заходів для перевірки твердження обвинувачених щодо тиску на них зі сторони працівників Сокальського відділення поліції ГУ НП у Львівській області під час досудового розслідування.

Водночас, суд обґрунтовано звернув увагу, що з наданих стороною обвинувачення документів, не встановлено, що обвинуваченим було роз`яснено їх право на захист. Разом з тим, вказаний висновок суду апелянтом не спростовано.

Щодо доводів сторони обвинувачення про те, що судом безпідставно не постановлено ухвалу за наслідками розгляду клопотання прокурора ОСОБА_9 від 19.05.2020 про дослідження доказів та витребування документів в порядку ст.350 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

З технічного запису судового засідання від 23.02.2022 вбачається, що перед закінченням стадії з`ясування обставин справи та переходу до стадії судових дебатів судом з`ясувалось питання наявності клопотань в учасників судового процесу, на що прокурор ОСОБА_9 повідомив суд про відсутність клопотань у сторони обвинувачення.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що документи, подані прокурором 19.05.2020 року (том 3, а.к.п.122-185) було долучено до матеріалів справи та надано їм оцінку судом в нарадчій кімнаті.

Так, в оскаржуваному вироку суд вказав, що подані стороною обвинувачення до суду докази, пов`язані з доведенням інкримінованих обвинуваченим кримінального правопорушення, які зазначені в пункті 21 дослідної частині вироку, здобуті в результаті проведення слідчих дій в іншому кримінальному провадженні, з яким провадження щодо обвинувачених не об`єднувалось та не виділялось, що унеможливлює подальше використання цих доказів в кримінальному провадженні щодо цих обвинувачених та є безумовною підставою для визнання таких доказів недопустимими.

Враховуючи вище наведене, колегія суддів вважає, що вказані апелянтом доводи не свідчать про істотне порушення судом першої інстанції вимог Кримінального процесуального закону, які є підставою для скасування вироку суду.

Перевіряючи доводи апелянта з приводу неналежної якості технічного запису судового засідання місцевого суду від 10.06.2019, колегія суддів встановила, що на витребуваному за запитом апеляційного суду від 04.01.2023 технічному записі судового засідання від 10.06.2019 зафіксовано показання свідка ОСОБА_17 та попри нечіткість звуку, такі відтворюються.

Твердження сторони обвинувачення, що показання свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_13 , ОСОБА_28 , надані під час судового розгляду, не в повній мірі відповідають показанням, що відображені у вироку, колегія суддів не бере до уваги, оскільки КПК України не вимагає дослівного відтворення в судовому рішенні змісту показань учасників судового провадження. Відтак, місцевим судом в достатньому обсязі викладено зміст показань свідків, і за результатами оцінки зазначених показань у сукупності і взаємозв`язку із іншими доказами, таким надано належну оцінку.

Наведені в апеляційній скарзі твердження прокурора про те, що під час останнього слова обвинувачений ОСОБА_6 заявив, що визнає вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України спростовуються технічним записом судового засідання від 13.06.2022, з якого вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 вказав, що взяв речі з машини, однак не знав, що машина крадена.

Щодо доводів клопотання прокурора про дослідження звуко-відеозаписів показань свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_27 , ОСОБА_17 , потерпілого ОСОБА_12 , наданих в суді першої інстанції, допит потерпілого ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_27 , ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_22 та дослідження інших доказів, то такі є безпідставними.

Передбачених законом підстав для задоволення клопотання прокурора про дослідження технічного запису судових засідань з показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_27 , ОСОБА_17 , потерпілого ОСОБА_12 та повторний допит потерпілого ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_27 , ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 колегією суддів не встановлено. Сам по собі факт непогодження прокурора з викладом суду у вироку показань допитаних учасників провадження, а також незгода прокурора з оцінкою таких, наданою місцевим судом, не є підставою для задоволення вимог заявлених стороною обвинувачення.

Як вбачається з пояснень апелянта, наданих під час апеляційного розгляду, в суді першої інстанції прокурор клопотав про допит свідка ОСОБА_22 , однак стороною обвинувачення не було забезпечено його явку в судове засідання місцевого суду.

Таким чином, суд першої інстанції був позбавлений можливості провести допит свідка ОСОБА_22 . При цьому вжиття судом інших будь-яких активних дій, не передбачених законом, для забезпечення явки свідка обвинувачення суперечило би засаді об`єктивності та неупередженості суду, відображеної, зокрема, у ч. 6 ст. 22 КПК.

Щодо доводів прокурора про необхідність дослідження ряду процесуальних документів, зазначених останнім у клопотаннях, то такі суд вважає безпідставними зважаючи на те, що частину наведених у клопотанні прокурора доказів, здобуто в результаті проведення слідчих дій в іншому кримінальному провадженні, з яким провадження щодо обвинувачених не об`єднувалось та не виділялось. Дослідження решти документів, зазначених прокурором, здійснювалось судом першої інстанції й таким надана відповідна оцінка, тому апеляційний суд не вбачає передбачених Кримінальним процесуальним законом підстав для їх повторного дослідження.

З огляду на вище наведене, колегія суддів вважає необґрунтованими покликання апелянта, про те що оскаржуваний вирок є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку із неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотних порушень вимог кримінального процесуального закону.

Доводи апеляційної скарги прокурора про доведеність у діях ОСОБА_6 складу кримінальних правопорушень, передбачених ст.198 та ч.1 ст.396, ч. 2 ст. 185 КК України та про доведеність у діях ОСОБА_7 складу кримінальних правопорушень, передбачених ст.198 та ч.1 ст.396 КК України не знайшли свого підтвердження при перегляді вироку апеляційним судом.

Провівши системний аналіз матеріалів справи, виходячи із закріпленого в ст.62 Конституції України принципу презумпції невинуватості та вимог статей 94,370,373 КПК України про те, що вирок суду повинен бути законний та обґрунтований; обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо недоведеності в діянні обвинуваченого ОСОБА_6 складу злочинів, передбачених ст.198, ч.1 ст.396, ч. 2 ст. 185 КК України та щодо недоведеності в діянні обвинуваченого ОСОБА_7 складу злочинів, передбачених ст.198, ч.1 ст.396 КК України, прийнявши законне та обґрунтоване рішення, яким визнав ОСОБА_6 та ОСОБА_7 невинуватими та виправдав їх.

Прийняте у справі судове рішення є обґрунтованим, законним та вмотивованим, а тому колегія суддів не вбачає підстав для його скасування та задоволення апеляційних вимог прокурора.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора Червоноградської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Сокальського районного суду Львівської області від 13 червня 2022 року щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, що утримується під вартою у той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4