Провадження № 1-кс/331/1153/2022
Справа № 331/3907/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 жовтня 2022 року місто Запоріжжя

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю: секретаря ОСОБА_2 , слідчого СВ ВП № 2 ЗРУП ГУНП України в Запорізькій області ОСОБА_3 , розглянувши її клопотання про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000020, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.01.2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 364 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ ВП № 2 ЗРУП ГУНП України в Запорізькій області ОСОБА_3 звернулася з клопотанням до слідчого судді про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000020, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.01.2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 364 КК України.

В обґрунтування заявленого клопотання зазначено, що спеціалізованою екологічною прокуратурою Запорізької обласної прокуратури, для вжиття заходів представницького характеру здійснено моніторинг офіційних веб-ресурсів (реєстрів) щодо дотримання вимог земельного законодавства на території міста Запоріжжя. Згідно з ст. 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно зі змістом ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного Кодексу України. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до п. ґ ч. 4 ст. 84 Земельного кодексу України до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 55 Земельного кодексу України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

Ліси та землі лісового фонду України є об`єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання та спеціальною процедурою надання.

Земельні ділянки лісогосподарського призначення відповідно до вимог Земельного та Лісового кодексів України мають специфічний правовий режим, який визначає необхідність їх використання саме для цілей лісового господарства та особливу охорону лісових насаджень, розташованих на цій землі. Випадки законного вилучення цих земель та зміни цільового призначення є обмеженими та вичерпним чином визначені законодавством.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/6211/14-ц, у справі від 30.05.2018 № 368/1158/16-ц, у справі від 14.11.2018 № 183/1617/16 звернуто увагу, що у спорах стосовно земель лісогосподарського призначення, прибережних захисних смуг, інших земель, які перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (ч. 3 ст. 13, ч. 7 ст. 41, ст. 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок (ст. 18, 19, пункт «а» ч. 1 ст. 91 Земельного кодексу України), які набуваються лише згідно із законом (ст. 14 Конституції України).

Заволодіння приватними особами такими ділянками всупереч чинному законодавству, без належного дозволу уповноваженого на те органу може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на безпечне довкілля.

Лісові насадження навколо м. Запоріжжя, що наразі незаконно перебувають у володінні фізичних осіб, сприяють у зменшенні негативного впливу на довкілля від викидів в атмосферне повітря заводів - гігантів металургійної промисловості, яких у місті більше 15. Тому збереження цих лісів, до яких належать і спірні земельні ділянки, є необхідною умовою забезпечення екологічного благополуччя у регіоні з метою реалізації конституційної гарантії права кожного громадянина на безпечне довкілля.

Враховуючи незначну залісненість території навколо м. Запоріжжя та Запорізької області, яка зараз окупована країною-агресором та не підконтрольна державі Україна, а також особливе техногенне навантаження, для збереження екологічної безпеки в місті та області стратегічне значення має кожен метр лісу, а його вирубка стане причиною екологічної катастрофи.

Тому, безперечно незаконним відчуженням спірних земельних ділянок без жодної правової підстави, порушено інтереси держави у сфері земельних відносин, охорони та забезпечення раціонального використання земельних ресурсів.

Відповідно до ч. 2 ст. 56 Земельного кодексу України громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісового фонду загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення.

Згідно ч.1 ст. 57 Лісового Кодексу України зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до Земельного кодексу України.

Крім того, відповідно ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок особливо цінних земель, земель лісогосподарського призначення, а також земель водного фонду, природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення підлягають обов`язковій державній експертизі.

В ході розслідування встановлено, що протягом 2020 2021 років Головним управлінням ГУ Держгеокадастру в Запорізькій області проведено закупівлю робіт (ДК 021:2015:71340000-3) «Комплексні інженерні послуги (Проведення державної інвентаризації земель у Запорізькій області)» та укладено відповідні угоди №143 від 19.05.2020, №264 від 27.11.2020 та №148 від 19.11.2021.

Моніторингом веб-ресурса «Публічна кадастрова карта України» встановлено, що на території Кушугумської об`єднаної територіальної громади знаходяться земельні ділянки вкриті лісовою рослинністю із кадастровими номерами :03:004:2017 площею 70,2 га та :02:005:3699 площею 86,8 га із цільовим призначенням 09.01 «для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг», які перебувають у державній власності, а право постійного користування земельними ділянками належить ДП «Пологівське лісомисливське господарство».

Крім того, до Запорізької обласної прокуратури надійшло звернення Кушугумського селищного голови Запорізького району Запорізької області про те, що на території Кушугумської селищної ради на земельних ділянках державної власності для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг з`явились нові ділянки, які передано у власність невідомим громадянам для ведення особистого селянського господарства.

В той же час, згідно із даними публічної кадастрової карти та Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру, в 2021 році державними реєстраторами Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради зареєстровано право власності на 4 земельні ділянки лісу за ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема на земельні ділянки із наступними кадастровими номерами: :03:004:2015, :03:004:2031, :03:004:2032, :03:004:2060.

Крім того, в 2020 році державним реєстратором виконавчого комітету Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області зареєстровано право власності на наступні земельні ділянки лісу за громадянами, зокрема: за ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_1 ) на ділянку :03:004:2003, ОСОБА_6 (ІПН НОМЕР_2 ) на ділянку :03:004:2004, ОСОБА_7 (ІПН НОМЕР_3 ) на ділянку :03:004:2005, ОСОБА_8 (ІПН НОМЕР_4 ) на ділянку :03:004:2006, ОСОБА_9 (ІПН НОМЕР_5 ) на ділянку :03:004:2007, ОСОБА_10 (ІПН НОМЕР_6 ) на ділянку :03:004:2008, ОСОБА_11 (ІПН НОМЕР_7 ) на ділянку :03:004:2009, ОСОБА_12 (ІПН НОМЕР_8 ) на ділянку :03:004:2012.

В подальшому, на підставі договорів від 02.07.2021 вказані ділянки були передані в оренду ТОВ «АГРОІНВЕСТ-2013» () строком на 7 років.

Аналіз наявних документів дає підстави вважати, що до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення стосовно незаконної передачі громадянам у власність земельних ділянок за кадастровими номерами :03:004:2015, :03:004:2031, :03:004:2032, :03:004:2060, :03:004:2003, :03:004:2004, :03:004:2005, :03:004:2006, :03:004:2007, :03:004:2008, :03:004:2009, :03:004:2012 причетні службові особи ГУ Держгеокадастру в Запорізькій області та службові особи Запорізької регіональної філії ДП «Центр ДЗК».

Основним безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого ст. 364 КК України, є суспільні відносини, що забезпечують правильну (належну) діяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, державних чи комунальних підприємств, установ, організацій, а також їх службових осіб, а додатковим безпосереднім охоронювані законом права, свободи та інтереси окремих громадян, або державні чи громадські інтереси, або інтереси юридичних осіб.

Для об`єктивної сторони зловживання владою або службовим становищем характерні не тільки суспільно небезпечне діяння і суспільно небезпечні наслідки у вигляді завдання істотної школи (у кваліфікованому складі спричинення тяжких наслідків), а й причинний зв`язок між такими діянням і наслідками, який має бути необхідним і безпосереднім.

Наслідком зловживання своїм службовим становищем службовими особами ГУ Держгеокадастру в Запорізькій області стало те, що із земель Ліосового фонду України вибуло більше ніж 10 га земель лісу, які в подальшому були незаконно передані фізичним особам і по теперішній час перебувають у їх вільному володінні та користуванні.

Разом з цим, земельні ділянки із кадастровими номерами :03:004:2003, :03:004:2004, :03:004:2005, :03:004:2006, :03:004:2007, :03:004:2008, :03:004:2009, :03:004:2012, :03:004:2015, :03:004:2031, :03:004:2032, :03:004:2060.

Згідно із ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

На підставі зазначеного, з метою збереження речових доказів, виникла необхідність в накладенні арешту на земельні ділянки з наступними кадастровими номерами: :03:004:2003, :03:004:2004, :03:004:2005, :03:004:2006, :03:004:2007, :03:004:2008, :03:004:2009, :03:004:2012, :03:004:2015, :03:004:2031, :03:004:2032, :03:004:2060, які розташовані на території Кушугумської селищної територіальної громади Запорізького району Запорізької області, у формі заборони володільцям та користувачам зазначених земельних ділянок володіти ними, користуватися та розпоряджатися

Слідчий в судовому засіданні підтримала клопотання та просила суд його задовольнити, посилаючись на його обґрунтованість та доведеність.
Слідчий суддя, вислухавши пояснення слідчого, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного.
Згідно ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є - запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Метою арешту майна є - збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. ( ч.2 ст. 170 КПК).

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Матеріалами справи встановлено, що СВ ВП № 2 ЗРУП ГУНП України в Запорізькій області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000020, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.01.2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 364 КК України.

В ході розслідування встановлено, що протягом 2020 2021 років Головним управлінням ГУ Держгеокадастру в Запорізькій області проведено закупівлю робіт (ДК 021:2015:71340000-3) «Комплексні інженерні послуги (Проведення державної інвентаризації земель у Запорізькій області)» та укладено відповідні угоди №143 від 19.05.2020, №264 від 27.11.2020 та №148 від 19.11.2021.

Моніторингом веб-ресурса «Публічна кадастрова карта України» встановлено, що на території Кушугумської об`єднаної територіальної громади знаходяться земельні ділянки вкриті лісовою рослинністю із кадастровими номерами :03:004:2017 площею 70,2 га та :02:005:3699 площею 86,8 га із цільовим призначенням 09.01 «для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг», які перебувають у державній власності, а право постійного користування земельними ділянками належить ДП «Пологівське лісомисливське господарство».

Крім того, до Запорізької обласної прокуратури надійшло звернення Кушугумського селищного голови Запорізького району Запорізької області про те, що на території Кушугумської селищної ради на земельних ділянках державної власності для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг з`явились нові ділянки, які передано у власність невідомим громадянам для ведення особистого селянського господарства.

В той же час, згідно із даними публічної кадастрової карти та Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру, в 2021 році державними реєстраторами Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради зареєстровано право власності на 4 земельні ділянки лісу за ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема на земельні ділянки із наступними кадастровими номерами: :03:004:2015, :03:004:2031, :03:004:2032, :03:004:2060.

Крім того, в 2020 році державним реєстратором виконавчого комітету Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області зареєстровано право власності на наступні земельні ділянки лісу за громадянами, зокрема: за ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_1 ) на ділянку :03:004:2003, ОСОБА_6 (ІПН НОМЕР_2 ) на ділянку :03:004:2004, ОСОБА_7 (ІПН НОМЕР_3 ) на ділянку :03:004:2005, ОСОБА_8 (ІПН НОМЕР_4 ) на ділянку :03:004:2006, ОСОБА_9 (ІПН НОМЕР_5 ) на ділянку :03:004:2007, ОСОБА_10 (ІПН НОМЕР_6 ) на ділянку :03:004:2008, ОСОБА_11 (ІПН НОМЕР_7 ) на ділянку :03:004:2009, ОСОБА_12 (ІПН НОМЕР_8 ) на ділянку :03:004:2012.

В подальшому, на підставі договорів від 02.07.2021 вказані ділянки були передані в оренду ТОВ «АГРОІНВЕСТ-2013» () строком на 7 років.

Аналіз наявних документів дає підстави вважати, що до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення стосовно незаконної передачі громадянам у власність земельних ділянок за кадастровими номерами :03:004:2015, :03:004:2031, :03:004:2032, :03:004:2060, :03:004:2003, :03:004:2004, :03:004:2005, :03:004:2006, :03:004:2007, :03:004:2008, :03:004:2009, :03:004:2012 причетні службові особи ГУ Держгеокадастру в Запорізькій області та службові особи Запорізької регіональної філії ДП «Центр ДЗК».

Основним безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого ст. 364 КК України, є суспільні відносини, що забезпечують правильну (належну) діяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, державних чи комунальних підприємств, установ, організацій, а також їх службових осіб, а додатковим безпосереднім охоронювані законом права, свободи та інтереси окремих громадян, або державні чи громадські інтереси, або інтереси юридичних осіб.

Для об`єктивної сторони зловживання владою або службовим становищем характерні не тільки суспільно небезпечне діяння і суспільно небезпечні наслідки у вигляді завдання істотної школи (у кваліфікованому складі спричинення тяжких наслідків), а й причинний зв`язок між такими діянням і наслідками, який має бути необхідним і безпосереднім.

Наслідком зловживання своїм службовим становищем службовими особами ГУ Держгеокадастру в Запорізькій області стало те, що із земель Ліосового фонду України вибуло більше ніж 10 га земель лісу, які в подальшому були незаконно передані фізичним особам і по теперішній час перебувають у їх вільному володінні та користуванні.

Разом з цим, земельні ділянки із кадастровими номерами :03:004:2003, :03:004:2004, :03:004:2005, :03:004:2006, :03:004:2007, :03:004:2008, :03:004:2009, :03:004:2012, :03:004:2015, :03:004:2031, :03:004:2032, :03:004:2060.

Таким чином, з метою виконання передбачених ст. 2 КПК України завдань кримінального судочинства, повного та всебічного дослідження зазначених обставин, існує очевидна необхідність у накладенні арешту на зазначене нерухоме майно, яке може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предметами, що були об`єктами кримінально протиправних дій, або отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами, серед іншого, є речові докази, документи.

Збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторонам обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи, що по відношенню до зазначеного майна, існує сукупність правових підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, подальше проведення слідчих дій з ним не виявляється за можливе без застосування тимчасового позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном тобто арешту, як це передбачено ст.170 КПК України.

На підставі пояснень слідчого та матеріалів, доданих до клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання про накладення арешту на земельні ділянки з наступними кадастровими номерами: :03:004:2003, :03:004:2004, :03:004:2005, :03:004:2006, :03:004:2007, :03:004:2008, :03:004:2009, :03:004:2012, :03:004:2015, :03:004:2031, :03:004:2032, :03:004:2060, які розташовані на території Кушугумської селищної територіальної громади Запорізького району Запорізької області, є обґрунтованим, оскільки мета та підстави арешту в рамках зазначеного кримінального провадження, узгоджуються з положеннями частин 1, 3 ст. 170 КПК України.

Накладення арешту на вказане майно не несе негативних наслідків для їх володільця, оскільки не несе інформації та не є річчю, які б унеможливлювали життєдіяльність їх володільця.

Обмеження права власності володільця на вказане майно є розумними та співрозмірними із завданнями кримінального провадження.

Відповідно до ст. 2 КПК України «завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень ст.7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати засадам кримінального провадження, до яких у тому числі відноситься верховенство права, законність, рівність перед законом і судом та інші.

Відповідно до ч.6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу».

У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі"Пантелеєнко проти України"зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі"Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішеннявід 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вжиття судом заходу забезпечення кримінального провадження, шляхом накладення арешту на зазначене нерухоме майно є запобіжним заходом проти порушення прав та законних інтересів сторін кримінального провадження, оскільки у випадку його приховування, пошкодження чи розпорядження ним, можуть настати вкрай негативні наслідки.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 9, 117, 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого СВ ВП № 2 ЗРУП ГУНП України в Запорізькій області ОСОБА_3 , про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000020, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.01.2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 364 КК України, задовольнити.

Накласти арешт на земельні ділянки з наступними кадастровими номерами: :03:004:2003, :03:004:2004, :03:004:2005, :03:004:2006, :03:004:2007, :03:004:2008, :03:004:2009, :03:004:2012, :03:004:2015, :03:004:2031, :03:004:2032, :03:004:2060, які розташовані на території Кушугумської селищної територіальної громади Запорізького району Запорізької області у формі заборони володільцям та користувачам зазначених земельних ділянок володіти ними, користуватися та розпоряджатися.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1