пр. № 1-кп/336/184/2023
ЄУН № 336/803/21
ВИРОК

Іменем України

31 березня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участі прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за звинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжя, громадянина України, мешкає у АДРЕСА_1 , не працюючого, раніше судимого:

вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24.09.1991 року, зміненого ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 05.12.1991 року, за ст. 215-3 ч. 1, ст. 140 ч. 3, ст. 143 ч. 2, ст. 215 ч. 2, ст. 140 ч. 2 КК України 1960 року до 3 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна (звільнився 15.04.1993 року умовно-достроково на 8 місяців 13 днів);

вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.06.1994 року за ст. 140 ч. 3 КК України 1960 року до 3 років позбавлення волі;

вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22.12.1995 року, зміненим ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 19.02.1996 року за ст. 17 ст. 215-3 ч. 2, ст. 140 ч. 2 КК України 1960 року до 4 років позбавлення волі;

вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02.10.1998 року за ст. 229-6 ч. 1 КК України 1960 року до 2 років позбавлення волі (звільнився 02.09.1999 року по амністії);

вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15.08.2002 року за ст. 121 ч. 1 КК України із застосування ст. 69 КК України до 2 років позбавлення волі (звільнився 25.11.2003 року умовно-достроково на 4 місяці 20 днів);

вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18.10.2005 року за ст. 115 ч. 1 КК України до 9 років позбавлення волі)

у скоєнні злочину, передбаченого ст. 115 ч. 2 п. 13 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що, будучи раніше судимим за скоєння умисного вбивства, 25 листопаду 2020 року в період часу з 14.50 години до 20.50 години, перебуваючи у стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, маючи умисел на умисне вбивство, знаходячись у кімнаті квартири АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків із ОСОБА_9 , який виник після спільного вживання алкогольних напоїв, тримаючи в лівій руці ніж господарсько-побутового призначення, наніс один удар ножем в область грудної клітини ОСОБА_9 , спричинивши останньому одиночне проникаюче сліпе колото-різане поранення тулуба з локалізацією шкірної рани на передній поверхні грудної клітини зліва в проекції 4 міжребер?я (на рівні нижньовнутрішнього квадранта лівого соска), з ушкодженням шкіри, підшкірно-жирової клітковини, великого грудного м?яза зліва, міжреберних м?язів на рівні 4 міжребер?я, навколосерцевої сорочки, серця, лівого куполу діафрагми, лівої долі печінки, яке ускладнилось гострою крововтратою, яке стало причиною смерті ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2.

В судовому засіданні ОСОБА_6 вину у скоєнні злочину не визнав, свою причетність до вбивства ОСОБА_9 заперечував. Зазначив, що з ОСОБА_9 давно знайомий, перебував із ним в дружніх стосунках, іноді давав гроші та приносив продукти харчування. 25.11.2020 року приблизно о 14.00 годині він прийшов до квартири, де мешкали ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , вдома була лише ОСОБА_10 . ОСОБА_6 разом із ОСОБА_10 вживали горілку та продукти, які ОСОБА_6 взяв з собою, приблизно випили по 250 мл горілки кожен. ОСОБА_10 була в нормальному стані, звичайно пересувалась, була лише у стані алкогольного сп?яніння. Приблизно за годину ОСОБА_10 зателефонували та вона вийшла, а повернулась приблизно за 5 хвилин, при цьому вона прийшла із ОСОБА_9 , якого підтримувала. ОСОБА_6 побачив на одягу ОСОБА_9 в районі грудей пляму крові. ОСОБА_9 нічого не казав, а ОСОБА_10 поклала його на диван. ОСОБА_6 , вважаючи, що оскільки він раніше судимий, то може стати підозрюваним, одразу покинув квартиру, забувши свою сумку. Допомогу ОСОБА_9 не надавав, медичну допомогу не викликав, вважаючи, що ОСОБА_10 зробить це сама. ОСОБА_6 йшов додому, але зустрів ОСОБА_11 , якому раніше заборгував грошові кошти. Разом із ОСОБА_11 ОСОБА_6 пішли за місцем проживання обвинуваченого, де останній віддав ОСОБА_11 борг. Далі ОСОБА_6 із ОСОБА_11 пішли в гості до ОСОБА_12 , дорогою ОСОБА_11 придбав метадон, який вони вжили, після чого перебували вдома у ОСОБА_12 . В ході розмови з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 . ОСОБА_6 зауважив, що ОСОБА_9 «не жилець», оскільки потерпілий був в поганому стані.

В ході дослідження доказів судом також за клопотанням сторони обвинувачення допитано потерпілу, свідків, досліджено письмові докази, а також речові докази, на дослідженні яких наполягала сторона захисту. Стороною захисту суду доказів не представлялось.

Потерпіла ОСОБА_8 в судовому засіданні вказала, що ОСОБА_9 був її сином, жив він постійно із ОСОБА_10 . Станом на листопад 2020 року ОСОБА_9 та ОСОБА_10 жили вдвох, оскільки у вересні 2020 року їх доньку ОСОБА_13 забрали до дитячого будинку. 25.11.2020 року близько 13.00 години до неї приходив ОСОБА_9 . Ввечері 25.11.2020 року ОСОБА_8 була у своєї матері, коли приблизно о 21.10 годині прийшов її син ОСОБА_14 та сказав, що ОСОБА_9 помер. ОСОБА_8 попрямувала до квартири сина, шлях займає приблизно 10 хвилин, дорогою їй зателефонувала сусідка ОСОБА_15 , яка ї відчинила їй двері під`їзду. Коли потерпіла піднялась до квартири, двері були відчинені, на дивані лежав її син ОСОБА_9 , він був весь в крові, поряд перебувала ОСОБА_10 , яка пересувалась на колінах, на думку свідка, була у стані сп?яніння. Пляшок чи стаканів потерпіла не бачила.

Свідок ОСОБА_10 повідомила, що з ОСОБА_9 перебуває у фактичних шлюбних відносинах близько 13 років, вони мають спільну дитину ОСОБА_16 12 років. Свідок страждає на діабет та через вживання алкоголю вона не могла ходити на ногах, пересувалась по квартирі повзком. У ОСОБА_10 ворожі стосунки із ОСОБА_6 через те, що останній її приблизно за місяць до подій зґвалтував та відправив їх дитину до дитячого будинку. Того дня, а саме за твердженнями свідка 06.11.2020 року, свідок перебувала вдома, постійно лежала на матраці, її чоловік ОСОБА_9 був дома, інколи виходив та повертався. Того дня десь в обід до них заходив друг ОСОБА_9 на ім`я ОСОБА_17 , ОСОБА_9 із ним спілкувався, а потім ОСОБА_17 пішов. Роман того дня заходив кілька разів. Під вечір ОСОБА_9 пішов з дому, потім зателефонував ОСОБА_10 на телефон та попросив, щоб свідок відчинила йому двері під`їзду, оскільки він не мав ключів. Свідок спустилась на перший поверх пішки, оскільки ліфт не працював, впустила ОСОБА_9 , у якого із собою була сумка білого кольору із зображенням пуми червоного кольору, в якій була горілка. Коли вони підіймались до квартири, ОСОБА_9 розповів, що він зустрівся із ОСОБА_6 на лавці біля кіоску, вони там вживали горілку та почали з?ясовувати стосунки, в ході чого ОСОБА_6 вдарив ОСОБА_9 ножем збоку. Потім ОСОБА_6 кинув сумку на лавці, а ОСОБА_9 її забрав. Коли ОСОБА_9 піднявся, він ліг на матрац та у нього пішла кров, а свідок пішла до сусідки по допомогу. Того дня ОСОБА_6 до квартири свідка не заходив. Також свідок вказала, що їй невідомо куди подівся ніж, яким було завдано ушкоджень ОСОБА_9 . У неї були вилучені ножі, але вони не підійшли.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснила, що є матір`ю обвинуваченого ОСОБА_6 , вони жили разом. Точної дати вона не пригадує, але можливо 25 листопаду 2020 року вона з ОСОБА_6 ходили фотографуватись. ОСОБА_6 був вдягнутий в темно-синю куртку, кросівки, мав при собі сумку через плече. Потім ОСОБА_6 мав йти на практику, тож приблизно о 12.00 вони попрощались на зупинці громадського транспорту по вул. Авраменка, після чого свідок перебувала вдома. Десь між 13.00 та 14.00 годинами ОСОБА_6 прийшов додому, сумки при собі не мав. За п`ять-десять хвилин після цього прийшов ОСОБА_11 , вказав, що ОСОБА_6 йому заборгував 400 гривень. Свідок віддала ОСОБА_11 400 гривень, після чого ОСОБА_6 та ОСОБА_11 перебували вдома приблизно до 18.30 годині, коли кудись пішли. Приблизно о 22.00-22.10 годині прийшли працівники поліції, які розшукували ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_11 пояснив, що знайомий із ОСОБА_6 , останній був винен йому кошти. Того дня ОСОБА_6 близько 15.00 години зайшов до свідка, при собі мав телефон, слідів крові на одягу не було. Обвинувачений запропонував піти до нього для повернення боргу, приблизно за годину свідок із ОСОБА_6 пішли до квартири обвинуваченого, свідок очікував в коридорі, а ОСОБА_6 взяв у матері гроші. Далі вони пішли до ОСОБА_12 , при цьому в ході розмови ОСОБА_6 повідомив свідку, що ОСОБА_9 «не жилець». Дорогою ОСОБА_6 та ОСОБА_11 придбали метадон та вжили його на вулиці, після чого пішли до ОСОБА_12 після 16.00 години. Далі вони спілкувались та в ході розмови ОСОБА_9 знову повідомив про можливу смерть ОСОБА_9 , але жодних подробиць не розповідав. Після чого ОСОБА_12 зателефонував ОСОБА_14 та запропонував перевірити стан ОСОБА_9 . За деякий час ОСОБА_14 зателефонував ОСОБА_19 та повідомив про смерть ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні показав, що знайомий із ОСОБА_6 та ОСОБА_11 . В якийсь день в вечірній час, коли саме свідок не пригадує, ОСОБА_6 разом з ОСОБА_11 прийшли до свідка. Вони придбали метадон та ОСОБА_6 та ОСОБА_11 його вжили. Потім ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та дружина свідка ОСОБА_12 спілкувались, в ході розмови обвинувачений вказав, що ОСОБА_9 «не жилець». Свідок зателефонував свідку ОСОБА_20 та повідомив про те, що начебто ОСОБА_9 помер, після чого ОСОБА_14 пішов до квартири, де мешкав ОСОБА_9 та за деякий час зателефонував свідку та повідомив, що ОСОБА_9 мертвий.

Свідок ОСОБА_14 суду повідомив, що є сином потерпілої ОСОБА_8 та братом ОСОБА_9 . Також він знайомий із ОСОБА_6 . Того дня близько 20.00 години вечора свідок прямував додому, коли йому зателефонував ОСОБА_12 та повідомив, що ОСОБА_9 «підрізали». Свідок попрямував до місця мешкання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , ОСОБА_10 відкрила йому двері під`їзду та свідок піднявся на 8 поверх, де у квартирі побачив, що в одній з кімнат на дивані перебуває труп його брата ОСОБА_9 . ОСОБА_10 того вечора почувалась погано, пояснила, що того вечора ОСОБА_9 прийшов з ножем, піднявся до квартири та ліг. Особисто свідок ніж не бачив. Зі слів свідка ОСОБА_12 , поранення ОСОБА_9 отримав на зупинці громадського транспорту вул. Косигіна.

Свідок ОСОБА_21 повідомила, що вона перебувала у кафе із ОСОБА_14 , а коли йшли до останнього додому приблизно о 21.00 годині ОСОБА_14 зателефонував ОСОБА_12 та повідомив про ймовірну смерть ОСОБА_9 . Свідок разом із ОСОБА_14 пішли до ОСОБА_9 , ОСОБА_10 довго відчиняла двері. Потім ОСОБА_14 пішов наверх. А свідок разом із ОСОБА_10 почали підійматись пішки наверх, оскільки ОСОБА_10 не могла стати на ноги, ставила дивні питання, казала, що ОСОБА_9 її бив, вони сварились. Коли піднялись до третього поверху, то ОСОБА_14 вже повернувся та повідомив, що ОСОБА_9 мертвий. Після чого свідок разом із ОСОБА_14 пішли, щоб повідомити матері ОСОБА_9 про смерть.

Свідок ОСОБА_22 повідомив, що до 25.11.2020 року після 16.00 години до нього прийшла його сестра ОСОБА_8 . Близько 20-21 години прийшов його племінник ОСОБА_14 та повідомив, що ОСОБА_9 помер. Свідок разом із ОСОБА_8 пішли до квартири, де мешкав ОСОБА_9 , до під`їзду їх впустила сусідка. В квартирі була ОСОБА_10 , вона на ноги не вставала, пересувалась на сідницях. ОСОБА_9 був біля батареї та під ним була калюжа крові.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні показала, що мешкає у квартирі АДРЕСА_3 , у сусідній квартирі мешкають ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , а раніше також мешкали двоє дітей. Між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 часто виникали конфлікти, вони викликали поліцію, але того дня свідок нічого не чула, хоча весь день перебувала вдома. Того дня вже вночі, коли свідок вже спала, до неї у двері постукала ОСОБА_10 , яка попросила зателефонувати матері ОСОБА_9 , вказала, що ОСОБА_9 лежить. ОСОБА_10 стояла на ногах, але свідок не впевнена, тілесних ушкоджень на ній свідок не бачила. ОСОБА_15 зателефонувала ОСОБА_8 та попросила ту підійти, а потім відчинила потерпілій двері під`їзду, оскільки у ОСОБА_10 домофон не працював. За деякий час прийшли працівники поліції, які повідомили про смерть ОСОБА_9 .

Також колегією суддів досліджувались письмові докази у кримінальному провадженні.

25.11.2020 року о 22.03 годині до служби 102 зателефонувала ОСОБА_8 , яка сповістила про смерть ОСОБА_9 . На запитання оператора ОСОБА_10 , яка перебувала поряд, вказала, що ОСОБА_9 зайшов з під`їзду «нормальний», ліг і все. Події, зі слів ОСОБА_10 , відбувались дві години тому.

25.11.2020 року о 23.40 годині ОСОБА_6 був затриманий згідно із протоколом від 26.11.2020 року (т. 3 а.с. 153). В ході обшуку у ОСОБА_6 були вилучені одяг та взуття.

Відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду від 26.11.2020 року станом на 12.40 годину 26.11.2020 року встановлено факт вживання ОСОБА_6 метадону.

В ході огляду місця події, який був проведений 26.11.2020 року з 02.05 години до 04.07 години відповідно до протоколу (т. 2 а.с. 36) оглянуто приміщення квартири АДРЕСА_2 . На матраці в кімнаті виявлено труп ОСОБА_9 , а на розкладному дивані дві сумки з ременями для носіння через плече, на стільці дві куртки. Між бильцем дивану та розкладною частиною механізму дивану були виявлені та вилучені два ножі. Крім того, було знайдено дві сумки, в одній з яких були знайдені документи на ім`я ОСОБА_6 та інші особисті речі обвинуваченого. Також були відібрані сліди пальців рук.

Ухвалою слідчого судді від 01.12.2020 року в порядку ст. 233 КПК України надано дозвіл на огляд місця події, а саме квартири АДРЕСА_2 .

26.11.2020 року ОСОБА_10 добровільно видала належні їй речі, а саме штани, светр, блузу, шкарпетки (т. 3 а.с. 59)., які були 26.11.2020 року оглянуті слідчим (т. 3 а.с. 62).

26.11.2020 року у ОСОБА_6 були відібрані зрізи нігтьових пластин з пальців рук, 27.11.2020 року у ОСОБА_6 були відібрані зразки крові.

Також 26.11.2020 року зразки крові відібрані і у свідка ОСОБА_10 .

Відповідно до протоколу впізнання особи за фотознімками від 27.11.2020 року ОСОБА_10 впізнала ОСОБА_6 як особу, яка відвідувала 25.11.2020 року квартиру, де свідок мешкала.

В ході слідчого експерименту відповідно до протоколу від 21.01.2021 року свідок ОСОБА_10 розповіла про обставини подій, вказавши, що 25.11.2020 року, коли вона прокинулась. ОСОБА_9 вдома не було, коли саме він повернувся вона вказати не може. Того дня від приходив із ОСОБА_6 та вони разом вживали алкоголь, при свідку конфліктів між ними не було. Потім свідок направилась до іншої кімнати, почула розмову на підвищених тонах та шум. Далі свідок направилась на кухню, а потім пішла до кімнати, де побачила ОСОБА_9 , який лежав на матраці, тримався за бік, висловлювався нецензурно в бік ОСОБА_6 , вказував, що той його вдарив ножем. Свідок поліцію чи медичну допомогу не викликала, а зателефонувала ОСОБА_14 від сусідки ОСОБА_15 . Коли ОСОБА_14 прийшов, ОСОБА_10 пішки спустилась на перший поверх та відчинила двері, щоб їх впустити, оскільки ліфт не працював. Далі ОСОБА_14 піднявся у квартиру, а ОСОБА_10 разом із подругою ОСОБА_14 піднімалась наверх, коли ОСОБА_14 спустився та вказав, що ОСОБА_9 мертвий. ОСОБА_10 зазначила, що події відбувались ввечері, але часу вона вказати не може.

Як вбачається з висновку експерта № 5487 при дослідженні трупа ОСОБА_9 , яке розпочате 26.11.2020 року о 13.00 годині, смерть ОСОБА_9 настала від одиночного проникаючого сліпого колото-різаного поранення тулуба з локалізацією шкірної рани на передній поверхі грудної клітини зліва, в проекції 4го міжребер?я, з ушкодженням підшкірно-жирової клітковини, великого грудного м?яза зліва, міжреберних м?язів на рівні 4го міжребер?я, навколосерцевої сорочки, серця, лівого куполу діафрагми, лівої долі печінки, яке ускладнилось гострою крововтратою, що підтверджено наявністю крові у лівій плевральній порожнині, навколосерцевій сорочці та черевній порожнині загальним об`ємом 2150 куб. см. Крім того, на тілі ОСОБА_9 були виявлені садно на передній поверхні шиї та садно у поперековій ділянці справа.

Рана на передній поверхні грудної клітини зліва продовжується рановим каналом довжиною приблизно 16 см, який направлений згори вниз, трохи зліва направо, спереду назад.

На двох светрах, спортивній кофті та футболці, які були на трупі ОСОБА_9 виявлені пошкодження, які по локалізації співпадають із шкірною раною.

Після отримання поранення ОСОБА_9 міг здійснювати активні дії, в тому числі самостійно пересуватись, кричати, звати на допомогу, протягом незначного періоду часу (хвилини-десяток хвилин) по мірі розвитку гострої крововтрати. На момент смерті ОСОБА_9 перебував у стані сильного алкогольного сп?яніння.

Смерть ОСОБА_9 настала у проміжок часу від 0,5 доби до 1 доби до початку експертизи.

В кишені джинсів ОСОБА_9 був знайдений ключ від домофону.

Експертом не надано відповідь на запитання слідчого, викладене в пункті 8 постанови про призначення експертизи, а саме яка довжина леза, форма та ширина клинка? Який ступінь загостреності знаряддя злочину?

Згідно із висновком судово-медичної експертизи ОСОБА_10 у останньої виявлені тілесні ушкодження у виді саден в нижній третині правого передпліччя, в ділянці дистальної фаланги 5 пальця лівої кисті по долонній поверхні. В ділянці нігтьової фаланги 4 пальця лівої кисті, в верхній третині лівої гомілки по передній поверхні, які утворились від дії тупих предметів в різні період часу (від однієї до п`яти діб на момент огляду 26.11.2020 року).

В ході проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_6 27.11.2020 року у останнього будь-яких тілесних ушкоджень виявлено не було (т. 3 а.с. 103).

Висновками експерта № 3773 та № 3780 визначалась група крові ОСОБА_6 та ОСОБА_10 (т. 3 а.с. 104, 105).

Відповідно до висновку експерта № 4089 (т. 3 а.с. 107) при дослідженні одягу та взуття ОСОБА_6 , на куртці, футболці та спортивних штанах встановлено наявність крові людини, походження якої не виключається від самого ОСОБА_6 , а рівно і змішування крові осіб з різною груповою характеристикою, в тому числі з кров?ю ОСОБА_9 або ОСОБА_10 .

При дослідженні двох ножів, які були вилучені в ході огляду місця події 26.11.2020 року (т. 3 а.с. 112) відповідно до висновку експерта № 49 на одному з ножів виявлено кров людини, висловитись про статеву належність якої неможливо через відсутність в препаратах клітин крові, необхідних для дослідження. За груповою належність походження цієї крові від ОСОБА_9 не виключається.

Як зазначено у висновку експерта ніж, який за версією сторони обвинувачення, є знаряддям вбивства, являє собою ніж заводського виготовлення, що складається з клинка та фрагменту рукоятки. Клинок довжиною 12 см, шириною 2,3 см, товщиною обушка 0,1 см.

При молекулярно-генетичному дослідженні епітеліальних клітин та крові з ножа, який за версією сторони обвинувачення, є знаряддям злочину, генетичні ознаки не встановлені за недостатньою кількістю ДНК відповідно до висновку експертизи № Е-19/108-21/1674-БД (т. 4 а.с. 62).

Відповідно до висновку експерта № 12 (т. 3 а.с. 136) рана на клапті шкіри із області поверхні грудної клітини ліворуч від трупа ОСОБА_9 утворилась від дії плаского односторонньогострого колюче-ріжучого предмету, яким міг бути клинок ножа, що має обушок та лезо. Ширина частини клинка, що занурилась, становила не менше 19,5 мм. Зазначена рана могла утворитись від дії одного з представлених експерту ножів. З описової частини висновку експерта вбачається, що ніж складається з клинка та рукоятки, довжина клинка ножа складає 11,6 см, ширина клинка від 10,5 мм на відстані 2 см від вістря, до 21,8 мм на відстані 10 см від вістря.

Згідно із висновком експерта № 18 (т. 3 а.с. 141) пошкодження на спортивній куртці, двох джемперах та футболці ОСОБА_9 утворились від дії плаского одностронньогострого колюче-ріжучого предмета, яким міг біти клинок ножа, який має обушок та лезо. Такі пошкодження могли утворитись від дії представленого на експертизу ножа № 1 (ніж, який за версією сторони обвинувачення, є знаряддям злочину).

Відповідно до висновку експерта від 21.01.2021 року (т. 3 а.с. 147) наданий на дослідження ніж загальною довжиною 172 мм складається з клинка та руків?я. Клинок ножа плаский, прямий, однолезовий, клиноподібної форми. Загальна довжина клинка 116 мм, найбільша ширина 22,3 мм., найбільша товщина 1,5 мм.

За висновком експерта № 4117 на трьох недопалках цигарок, вилучених в ході огляду місця події, знайдено слину. За відсутності зразка слини ОСОБА_6 висловитись категорично про походження слини від нього неможливо.

При дослідженні одягу свідка ОСОБА_10 згідно з висновком експерта № 4088 (т. 3 а.с. 120) на речах ОСОБА_10 крові людини не виявлено.

При дослідженні одягу ОСОБА_9 відповідно до висновку експерта № 4116 (т. 3 а.с. 122) на двох светрах, спортивній кофті, футболці, джинсових штанах, спортивних штанах та шкарпетках встановлена наявність крові людини, походження якої не виключається від ОСОБА_9 . Походження крові від ОСОБА_6 виключається.

При дослідженні піднігтьового вмісту зрізу вільних кінців нігтьових платин з лівої руки ОСОБА_6 відповідно до висновку експерта № 48 (т. 3 а.с. 132) встановлено наявність крові людини, походження якої не виключається від самого ОСОБА_6 , а рівно і при змішуванні крові ОСОБА_6 із кров`ю як ОСОБА_9 , так і ОСОБА_10 . Крові у вмісті зрізу нігтьових пластин з правої руки не виявлено.

Відповідно із висновком експерта № СЕ-19/108-21/1401-Б від 12.03.2021 року (т. 4 а.с. 50) при молекулярно-генетичному дослідженні змісту з-під нігтьових пластин лівої руки ОСОБА_6 встановлено належність виявленої раніше крові ОСОБА_6 . Генетичні ознаки цієї крові не збігаються з генетичними ознаками крові ОСОБА_9 або ОСОБА_10 .

За висновком судово-психіатричної експертизи № 542 (т. 3 а.с. 126) ОСОБА_6 виявляє ознаки психічного розладу у вигляді специфічного розладу особистості емоційно нестійкого типу, ускладненого зловживанням алкоголем та опіоїдами. У період здійснення інкримінованого йому злочину ознак тимчасового хворобливого стану психічної діяльності не виявляв. А перебував у стані гострої алкогольної інтоксикації. За своїм психічним станом може усвідомлювати свої дії та керувати ними, примусових заходів медичного характеру не потребує.

Крім того, в судовому засіданні були досліджені речові докази, на дослідженні яких наполягала сторона захисту: одяг та взуття ОСОБА_6 , вилучені під час затримання, сумка з речами ОСОБА_6 , вилучена під час огляду місця події 26.11.2020 року, два ножі, вилучені під час огляду квартири ОСОБА_10 .

З довідок КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР та довідки про судимість вбачається, що ОСОБА_9 не перебував на обліку у вказаному закладі, однак, неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні у зв?язку із психічним та поведінковим розладом внаслідок вживання алкоголю та опіоїдів, синдром залежності. Також ОСОБА_9 був неодноразово судимим.

При оцінці досліджених в судовому засіданні доказів у їх сукупності з урахуванням положень щодо їх належності та допустимості, а рівно і клопотань сторони захисту щодо недопустимості окремих з них суд виходить з наступних положень чинного законодавства.

Стаття 337 КПК України вказує, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, загальних принципів кримінального судочинства, положень статей 84, 85, 86, 89 КПК України та практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 7 КПК України закріплені загальні засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до вимог ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно правового змісту норм ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стаття 62 Конституції України гарантує, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи трактуються на його користь, саме у цьому полягає основоположний принцип презумпції невинуватості.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається на слідчого та прокурора.

Як зазначив Конституційний Суд України в рішенні №1-31/2011 від 20.10.2011 року, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, отримані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та постановлення законного і справедливого рішення у справі.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду справ при винесенні вироків» №5 від 29.06.1990 року, в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені в судовому засіданні, а всі сумніви у справі, в тому числі що стосуються достатності зібраних фактичних даних, якщо вичерпані всі можливості їх доповнення та усунення, повинні тлумачитися і вирішуватися на користь підсудних.

Згідно з п.21 вказаної Постанови суди мають орієнтуватися на те, що відповідно до вимог КПК виправдувальний вирок постановляється, зокрема, за недоведеністю участі підсудного у вчиненні злочину, коли факт суспільно небезпечного діяння встановлено, але досліджені судом докази виключають або не підтверджують вчинення його підсудним.

Статті 370, 373 КПК України вказують, що вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього кодексу. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" передбачає, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі "Барбера, Мессеґе і Хабардо проти Іспанії" від 6 грудня 1988 року Європейський Суд з прав людини встановив, що "принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину, обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь обвинуваченого (підсудного).

Тягар доведення факту вчинення обвинуваченим (підсудним) злочину покладений на сторону обвинувачення і не може перекладатися на захист, що чітко та недвозначно висловлено у низці рішень Європейського Суду з прав людини, зокрема, у Рішенні по справі "Барбера, Мессеґе і Хабардо проти Іспанії № 10590/83 від 6 грудня 1988 р. та § 39 Рішення Страсбурзького суду "Капо проти Бельгії" № 4291/98 від 13 січня 2005 року.

Таким чином, у правовій державі при ухваленні судового рішення не допускається обвинувальний ухил, по суті якого кожен, хто постав перед судом повинен бути визнаний винним, а навпроти гарантується та усіляко забезпечується презумпція невинуватості особи.

Доведення вини особи поза розумним сумнівом є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу.

При цьому саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом. Це означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що у «розумної (розсудливої) людини» не може лишатися «розумного сумніву», що обвинувачений винен.

Статтями 84-86 КПК України визначено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

За версією сторони обвинувачення, викладеній в обвинувальному акті, вбивство ОСОБА_9 скоєно ОСОБА_6 в період часу з 14.50 години до 20.50 години 25.11.2020 року у кімнаті квартири АДРЕСА_2 . Знаряддям злочину є ніж, вилучений під час огляду місця події 26.11.2020 року та представлений суду в якості речового доказу.

Зокрема, на причетність ОСОБА_6 до вбивства ОСОБА_9 вказувала свідок ОСОБА_10 , яка очевидицею подій не була, що слідує з її показань.

В ході досудового слідства зі свідком ОСОБА_10 21.01.2021 року проводився слідчий експеримент, який фактично являв собою допит свідка. Проводилась зазначена слідча дія за відсутності сторони захисту, якій про її проведення навіть не було повідомлено, чим обмежено право підозрюваного та захисника брати участь у проведенні процесуальних дій, ставити запитання, подавати свої зауваження та заперечення щодо порядку проведення дій, які заносяться до протоколу. Таке право гарантовано підозрюваному також і ст. 6 п. 3 «d» Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вказує, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше право, зокрема, допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення. Відповідно до позиції ЄСПЛ у рішеннях у справах «Хайров проти України» від 15.11.2012 року (заява №19157/06), «Луценко проти України» від 18.12.2008 року (№30663/04); «Корнєв і Карпенко проти України» від 21.10.2010 року (№17444/04), суд констатував порушення п.1 та пп.«d» п.3 ст.6 Конвенції з огляду на те, що національні суди покладались у своїх висновках на досудові показання свідків.

Так, відповідно до положень ст. 240 ч. 1-3 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

За необхідності слідчий експеримент може проводитися за участю спеціаліста. Під час проведення слідчого експерименту можуть проводитися вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складатися плани і схеми, виготовлятися графічні зображення, відбитки

До участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник.

Враховуючи, що ОСОБА_10 очевидицею завдання ОСОБА_9 тілесних ушкоджень не була, тож не зрозуміло, яким чином за її участі могло відбутись відтворення дій чи обстановки, які були безпосередньо під час вчинення злочину. Під час так званого слідчого експерименту свідок ОСОБА_10 вказала, як розташовувались предмети в кімнаті в день вбивства ОСОБА_9 , де сиділи ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , а також де перебувала сама ОСОБА_10 . Зазначена інформація була відома стороні обвинувачення з протоколу огляду місця подій від 26.11.2020 року, а також, ймовірно, із показань ОСОБА_10 в ході її допиту в якості свідка в ході досудового розслідування. За відсутності будь-якої потреби уточнювати ці відомості та з урахуванням того, що свідок, з її слів, не була очевидцем отримання ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, підстав для проведення слідчого експерименту не було.

При цьому правомірність намагань сторони обвинувачення під виглядом слідчого експерименту надати суду в якості доказу показання особи, відібрані під час досудового розслідування, вже були предметом оцінки Верховним Судом.

Так, у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14.09.2020 року по кримінальному провадженню № 740/3597/17 вказано наступне.

При проведенні слідчого експерименту участь підозрюваного не може виявлятися виключно в формі повідомлення відомостей про фактичні дані, які мають значення для кримінального провадження (адже це є предметом допиту). Слідчий експеримент, здійснений у такій формі, що не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення необхідних дослідів чи випробувань, а посвідчує виключно проголошення підозрюваним зізнання у вчиненні кримінального правопорушення з метою його процесуального закріплення, має розцінюватися як повторний допит, що не може мати в суді доказового значення з огляду на ч. 4 ст. 95 КПК, згідно з якою суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримано в порядку, передбаченому ст. 225 КПК.

Відповідно до нормативного змісту засади безпосередності дослідження показань, речей і документів (ст. 23 КПК) суд досліджує докази безпосередньо з метою встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, де показання свідка та протокол слідчого експерименту за участю свідка є предметом оцінки суду за правилами, визначеними ст. 94 КПК.

Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених ст. 225 КПК.

Під час допиту свідка ОСОБА_10 судом, свідок надала показання, які майже повністю в основних моментах щодо обвинувачення відрізняються від тих, які вона надавала під час слідчого експерименту. Так, на запитання суду в судовому засіданні, свідок ОСОБА_10 заперечувала, що в день вбивства ОСОБА_9 . ОСОБА_6 перебував у квартирі, натомість як в ході слідчого експерименту наполягала саме на цьому.

Під час допиту судом в якості свідка ОСОБА_10 вказувала, що ОСОБА_9 , коли прийшов до квартири, з собою приніс сумку ОСОБА_6 , вказавши, що це була сумка білого кольору з зображенням пуми червоного кольору, що очевидно не відповідає сумці ОСОБА_6 , яка була досліджена судом в судовому засіданні та є сумкою чорного кольору, зображення пуми на ній відсутні.

Також слід враховувати і те, що з пояснень свідка ОСОБА_10 в судовому засіданні, у неї із ОСОБА_6 склались ворожі стосунки через звинуваченням ОСОБА_10 . ОСОБА_6 у зґвалтуванні, яке, за її словами, сталось протягом місяця перед вбивством ОСОБА_9 , а також ініціюванням ОСОБА_6 перевірки органом опіки умов проживання неповнолітньої ОСОБА_13 , наслідком якої стало рішення про вилучення неповнолітньої ОСОБА_13 з родини ОСОБА_10 та ОСОБА_9 через неналежні умови проживання.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що показання ОСОБА_10 , надані нею під час проведення слідчого експерименту, фактично були отримані внаслідок допиту свідка, під час допиту її в суді вона їх суттєво змінила, а отже інформація, отримана в ході слідчого експерименту не може мати доказового значення для суду.

Враховуючи явну непослідовність позиції свідка ОСОБА_10 щодо викладення нею подій, які відбувались 25.11.2020 року, наявність у неї прямої зацікавленості у результаті розгляду справи, адже вона безумовно теж перевірялась на причетність до скоєння злочину, вороже ставлення її до обвинуваченого через зазначені нею в судовому засіданні причини, суд критично оцінює її показання в судовому засіданні та не приймає їх до уваги в якості доказу причетності обвинуваченого до вбивства.

Із свідчень ОСОБА_10 послідовно вбачається лише те, що вона не була свідком отримання ОСОБА_9 тілесних ушкоджень.

Також стороною обвинувачення фактично не встановлено часу та місця скоєння злочину, адже відповідно до обвинувального акту час завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_23 визначений як з 14.50 до 20.50 години, а місцем скоєння злочину вказана квартира АДРЕСА_2 .

Аналізуючи показання допитаних в судовому засіданні свідків в цьому ракурсі, суд звертає увагу на наступне.

Свідок ОСОБА_18 , яка є матір`ю обвинуваченого, тож зацікавлена у результаті розгляду справи, вказала, що між 13.00 та 14.00 годиною, можливо трохи пізніше, ОСОБА_6 та ОСОБА_11 прийшли до місця проживання свідка та обвинуваченого, де перебували до 18.30 години.

Водночас свідок ОСОБА_11 вказував, що ОСОБА_6 прийшов до нього приблизно о 15.00 годині, приблизно годину ОСОБА_11 збирався, після чого вони вдвох направились до квартири ОСОБА_6 , де забрали кошти, після чого попрямували до ОСОБА_12 , при цьому дорогою ще встигли придбати метадон та вжити його.

Свідок ОСОБА_12 вказував, що ОСОБА_6 та ОСОБА_11 прийшли до нього приблизно о 16.00 годині, після чого постійно перебували у квартирі ОСОБА_19 щонайменш до 20.00-21.00 години, адже в цей час ОСОБА_12 зателефонував свідку ОСОБА_14 , чиї показання в даному випадку співпадають з показаннями свідка ОСОБА_14 та свідка ОСОБА_21 , а також опосередковано підтверджуються показаннями потерпілої ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_15 та часом повідомлення ОСОБА_8 до служби 102 про смерть ОСОБА_9 (22.03 година 25.11.2020 року).

Отже найпізніше приблизно з 15.00 години ОСОБА_6 має алібі, яке підтверджено показаннями кількох свідків. При цьому з показань ОСОБА_12 та ОСОБА_11 вбачається, що ще під час прямування ОСОБА_11 та ОСОБА_6 до ОСОБА_12 (тобто з 15.00 години до 16.00 години) ОСОБА_6 вказував, що ОСОБА_9 «не жилец».

Між тим, враховуючи зазначене, стороною обвинувачення не з`ясовувалось питання, чому свідок ОСОБА_10 , у разі отримання ОСОБА_9 поранення до 15.00 години, не зверталась до служби швидкої медичної допомоги взагалі, а лише через кілька годин (не раніше 20.00 години) попрямувала до свідка ОСОБА_15 для повідомлення потерпілої ОСОБА_8 про смерть ОСОБА_9 .

При цьому з показань ОСОБА_10 в судовому засіданні вбачається, що до ОСОБА_15 вона пішла одразу після того, як ОСОБА_9 прийшов до квартири із пораненням, що відбулось ввечері.

Також стороною обвинувачення не перевірялись показання ОСОБА_10 щодо часу, коли їй телефонував ОСОБА_9 з проханням відкрити двері під`їзду, показання щодо непрацюючого мобільного телефону ОСОБА_10 , на який між тим телефонував ОСОБА_9 , а також відсутності у ОСОБА_9 ключа від під`їзду, враховуючи, що при судово-медичній експертизі в кишені джинсів ОСОБА_9 був знайдений ключ від домофону.

Посилання прокурора на те, що ОСОБА_10 в той день перебувала у фізичному стані, який не дозволяв їй вільно пересуватись, що начебто виключає її причетність до скоєння злочину, суд оцінює як неспроможні, адже стан ОСОБА_10 в той день дозволяв їй принаймні двічі (за проханням ОСОБА_9 та за проханням ОСОБА_14 ) спуститись пішки та без сторонньої допомоги з восьмого поверху на перший та також двічі піднятись з першого поверху та восьмий. При цьому під час слідчого експерименту за її участі ОСОБА_10 вказувала, що вона вільно пересувалась по квартирі, а свідок ОСОБА_15 , хоча і не категорично, повідомила, що ОСОБА_10 стояла на ногах.

Жодних доказів того, що поранення ОСОБА_9 отримав безпосередньо у квартирі, де було знайдено його труп, суду не надано, а досліджені в судовому засіданні докази цій версії суперечать.

Так, свідок ОСОБА_10 під час давання показань в судовому засіданні вказувала, що ОСОБА_9 прийшов до будинку вже з пораненням, а вона у свою чергу впустила його в під`їзд.

Ці показання її частково узгоджуються з тим, що вона вказувала, зі слів потерпілої ОСОБА_8 , під час повідомлення останньою про смерть ОСОБА_9 до служби 102, зазначаючи, що ОСОБА_9 прийшов з під`їзду «нормальний».

Доводи прокурора про відсутність слідів крові в приміщенні міжквартирного тамбуру, а також на сходах під`їзду, що, за міркуваннями сторони обвинувачення свідчить про те, що ОСОБА_9 удар ножем був заподіяний саме у квартирі, на думку колегії суддів, непереконливі, адже в ході первинного збирання доказів слідчим огляд сходів в під`їзді не проводився, принаймні доказів протилежного суду не надано.

З протоколу огляду трупу ОСОБА_9 та висновку судово-медичної експертизи вбачається, що значна частина крові у ОСОБА_9 накопичувалась всередині тіла, адже обсяг крові у лівій плевральній порожнині становив на момент розтину 2150 куб.см. Крім того, на ОСОБА_9 були одягнуті футболка, олімпійка, толстовка та светр, виготовлені переважно з натуральних тканин з високим ступенем вологопоглинання, які значною мірою були просякнуті кров?ю.

При цьому при дослідженні одягу ОСОБА_9 виявлено наявність крові як на чотирьох предметах одягу на верхній частині тіла, а також на двох штанях та шкарпетках загиблого. Враховуючи кількість шарів одягу ОСОБА_9 , розташування поранення, потрапляння крові на штани та навіть шкарпетки, можливо, обумовлене перебуванням потерпілого у вертикальному положенні після завдання йому поранення, що не узгоджується з версією сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_9 був поранений саме на матраці у кімнаті, де і помер.

Суд також вважає недоведеним те, що знаряддям злочину є ніж, який був вилучений під час огляду місця подій, представлений суду та досліджений судом в судовому засіданні.

Так, в ході проведення експертиз встановлено, що клинок ножа має довжину 11,6 см, максимальна ширина клинка 2,23 см (біля обуха) та звужується до вістря.

При цьому на ОСОБА_9 в той день було вдягнуто футболку, дві кофти та светр, на кожній з зазначених речей наявні пошкодження, які відповідають місцю розташування рани, а також кожна з цих речей має сліди крові, що дозволяє зробити логічний висновок про те, що і на момент отримання поранення ОСОБА_9 був вдягнутий саме в ці речі одночасно.

Між тим, відповідно до судово-медичної експертизи раневий канал становить 16 см в тілі ОСОБА_9 , також слід враховувати товщину чотирьох елементів одягу, при цьому поранення прийшлось між ребрами, серце ОСОБА_9 було ушкоджено наскрізь від передньої стінки лівого шлуночка до нижньої третини правого шлуночка, довжина ушкодження на лівому шлуночку серця становить 2,5 см, на правому шлуночку 1,5 см. Ширина клинка представленого суду ножа у 1,5 см відповідає відстані 8,3 см його довжини від вістря, ширини у 2,5 см клинок представленого ножа не досягає взагалі по всій довжині.

Стороною обвинувачення експерту наданий був лише клапоть шкіри, при дослідженні якого можна з`ясувати хіба що максимальну чи мінімальну ширину клинка ножа, яким було спричинено зазначене поранення, при цьому питання щодо довжини клинка, яким можна було б завдати таке поранення, не з?ясовувалось.

Отже стороною обвинувачення ці суперечності усунуті не були в ході ані досудового розслідування, ані судового слідства, клопотань про призначення додаткових або повторних експериз, або допиту експерта не заявлялось.

На наданому суду ножі під час його вилучення 26.11.2020 року не було видимих слідів крові, а сліди крові, винайдені під час експертних досліджень, були настільки незначні, що належність цієї крові встановити було неможливо навіть за допомогою молекулярно-генетичних досліджень.

При цьому стороною обвинувачення не з?ясовувалось ким саме та коли були видалені сліди крові з вказаного ножа у разі, якщо він є знаряддям злочину. З протоколу огляду місця події 26.11.2020 року вбачається, що слідчим були вилучені лише два ножі, які перебували між бильцем дивану та його розкладною частиною, та які не мали видимих слідів крові, між тим як інші ножі з квартири, яка, за версією сторони обвинувачення, є місцем скоєння злочину, не вилучались та не досліджувались.

Таким чином, суд вважає, що стороною обвинувачення не доведено та не надано достатньої сукупності належних і допустимих доказів, які з точки зору достатності та взаємозв`язку дають суду змогу прийняти відповідне процесуальне рішення поза розумним сумнівом щодо винуватості ОСОБА_6 у скоєнні злочину відповідно до пред`явленої підозри, обставин і формулювання обвинувачення, що викладене в обвинувальному акті, а за таких обставин обвинуваченого слід виправдати.

Суд також вважає за необхідне розпорядитись речовими доказами по справі з урахуванням положень ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 369, 373, 374 КПК України, ст. 115 ч. 2 п. 13 КК України,-

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_6 невинуватим у скоєнні злочину, передбаченого ст. 115 ч. 2 п. 13 КК України, та виправдати у зв`язку з недоведеністю тощо, що злочин вчинений обвинуваченим.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 скасувати та звільнити ОСОБА_6 з-під варти в залі суду.

Скасувати арешт двох ножів, вирізу ткані, сумки з речами, трьох недопалків, пари кросівок Nike, куртки синього кольору, штанів зеленого кольору, светра червоного кольору, блузи чорно-білої, шкарпеток сірого кольору, куртки чорного кольору з капюшоном, футболки світлої, спортивних темних брюк, черевиків чорного кольору, накладений ухвалами слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01.12.2020 року.

Речові докази по справі - два ножі, виріз тканини, три недопалки цигарок, пару кросівок Nike, куртку синього кольору, сліди папілярних узорів рук, зразки крові, які знаходяться в камері зберігання речових доказів Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, знищити; сумку з речами, куртку чорного кольору з капюшоном, футболку світлу, спортивні темні брюки, черевики чорного кольору, які знаходяться в камері зберігання речових доказів Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, повернути ОСОБА_6 ; штани, светр, блузу, шкарпетки, належні ОСОБА_10 , які знаходяться в камері зберігання речових доказів Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, повернути ОСОБА_10 .

Копію вироку учасники провадження мають право отримати в суді негайно після його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, та може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3