Справа № 573/1979/21
Провадження №1-кп/573/11/23
В И Р О К

і м е н е м У к р а ї н и

09 березня 2023 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді: ОСОБА_1 ,

з участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисників: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілих: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопілля кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 29 жовтня 2021 за №0000315 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Москаленки, Сумського району, Сумської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженого, із професійно-технічною освітою, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуваючого, не інваліда, раніше судимого:

1) 18 серпня 1993 року вироком Білопільського районного суду Сумської області за ч.3 ст.81, ч.2 ст.140, ч.3 ст.140, 42 КК України ( в ред.1960 р.) до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, ухвалою Сумського обласного суду від 21 вересня 1993 року вирок змінений, встановлений іспитовий строк 2 роки;

2) 14 грудня 1993 року вироком Білопільського районного суду Сумської області за ч.2 ст.140, ст. 17, ч.3 ст.140, ст.42 КК України ( в ред. 1960 р.) до покарання у виді 4 років позбавлення волі;

3) 05 червня 1998 року вироком Білопільського районного суду Сумської області за ч.2 ст.196-1, ч.3 ст.81, ст. 42 КК України ( в ред. 1960р.) до покарання у виді 3 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

4) 24 травня 2002 року вироком Білопільського районного суду Сумської області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі;

5) 21 серпня 2002 року вироком Краснопільського районного суду Сумської області за ч.3 ст.185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі;

6) 22 червня 2007 року вироком Білопільського районного суду Сумської області за ч.3 ст.296, ч.1 ст.122, ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ст. 70 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі;

7) 27 листопада 2009 року вироком Білопільського районного суду Сумської області за ч.2 ст.190, ч.1 ст.263, ст. 70, ст. 71 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі;

8) 11 жовтня 2013 року вироком Білопільського районного суду Сумської області за ч.1 ст.263, ч.3 ст.185, ч.2 ст.297, ст.70 КК України до покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі;

9) 16 грудня 2015 року вироком Білопільського районного суду Сумської області за ч.2 ст.185, ст. 71 КК України до покарання у виді 3 років 5 місяців позбавлення волі

10) 21 лютого 2018 року вироком Білопільського районного суду Сумської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ст. 69, ст. 70 КК України до покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі;

11) 12 липня 2018 року вироком Білопільського районного суду Сумської області за ч.3 ст.185, ст. 71 КК України до покарання у виді 3 років 2 місяців позбавлення волі;

12) 30 серпня 2018 року вироком Білопільського районного суду Сумської області за ч.3 ст.185, ч.4 ст. 70 КК України до покарання у виді 3 років 5 місяців позбавлення волі, звільненого по відбуттю строку покарання 21.10.2021 року,

13) 19 серпня 2022 року вироком Білопільського районного суду Сумської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, має не зняті та не погашені у встановленому порядку судимості,-

за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Епізод № 1

28 жовтня 2021 близько 22.00 години ОСОБА_4 разом зі своїм знайомим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебували в приміщенні непрацюючої прохідної колишнього Куянівського цукрового заводу, розташованого за адресою: вул. Кайдаша, с. Куянівка, Сумського району, Сумської області, де розпивали спиртні напої. В ході розпиття спиртних напоїв, знаходячись у вказаному приміщенні, ОСОБА_4 з прямим умислом та корисливим мотивом з метою заволодіння чужим майном ОСОБА_7 , раптово вирішив скоїти несподівану для потерпілого агресивну, насильницьку дію, спрямовану на протиправне відкрите заволодіння його майном. Реалізовуючи свій злочинний намір, переслідуючи корисливий мотив на відкрите викрадення чужого майна, усвідомлюючи факт, що вчинювані ним дії здійснюються в умовах очевидності - вони мають відкритий для сторонніх осіб характер, які усвідомлювали цю обставину, ОСОБА_4 , того ж самого дня, близько 22 години 20 хвилин, наніс один удар кулаком правої руки у ділянку лівого вуха ОСОБА_7 . Продовжуючи свої дії, спрямовані на заволодіння чужим майном, поєднані з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , повторно, відкрито заволодів в умовах очевидності для потерпілого його майном, а саме: мобільним телефоном марки Maxcom Classic MM 236, в корпусі чорного кольору, придбаний 25.10.2021 новим, бувшого у використанні, в гарному стані, вартістю 614 грн., спричинивши таким чином потерпілому ОСОБА_7 матеріальних збитків на вказану суму. В подальшому, ОСОБА_4 залишив місце вчинення злочину та отримав реальну можливість розпорядитися викраденим майном на власний розсуд.

Виконуючи вказані дії, ОСОБА_4 , усвідомлював суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачав можливість настання суспільно - небезпечних наслідків від цих дій у вигляді завдання матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_7 та бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.

Епізод № 2

Крім цього, 03 листопада 2021, близько 20.00 год., ОСОБА_10 перебував за адресою: АДРЕСА_2 , де вирішив скоїти крадіжку з домогосподарства АДРЕСА_3 . Реалізуючи свій злочинний корисливий умисел, направлений на незаконне збагачення чужим майном, ОСОБА_4 , повторно, користуючись тим, що власника майна та сторонніх осіб на той час поруч не було та його дій ніхто не бачить, тобто діючи таємно, 03.11.2021, близько 23.00 год., підійшов до вікна приміщення кухні домогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , де мешкає ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та розбив цеглиною скло у вікні, яке виходить на вулиц, після чого проник у середину кухні, де переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та суспільно-небезпечних наслідків у вигляді завдання майнової шкоди власнику майна, таємно, з єдиним кримінально протиправним наміром, ОСОБА_4 , викрав наступне майно, а саме: - грошові кошти в сумі 855 грн.; - 5 пачок цигарок з фільтром Urta Neo Super Slims Black, виробник Дніпро, Україна, в кожній пачці 20 штук цигарок, вміст нікотину 0,3 мг, вміст смоли 4 мг, придбані на початку листопада 2021 року, вартістю 104 грн. 20 коп.; - 5 пачок цигарок з фільтром GT Smart king size, TOBACCO SERIOSLY DAMAGES HEALTH Sourse EEC Council Directive 89/622, червоні, кількість цигарок у пачці 20 шт., вміст нікотину 0,8 мг, вміст смоли 8 мг, придбані на початку листопада 2021 року, вартістю 121 грн. 25 коп. Викрадене майно ОСОБА_4 виніс за межі домоволодіння та розпорядився викраденим на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_9 матеріальних збитків на загальну суму 1 080 грн. 45 коп.

Виконуючи вищевказані дії ОСОБА_4 розумів суспільно-небезпечний характер своїх дій, бажав та передбачав настання суспільно-небезпечних наслідків від цих дій у вигляді спричинення матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_9 , тобто діяв з прямим умислом.

Епізод № 3

Не зупиняючись на скоєному, 07 листопада 2021 близько 17 год. 00 хв., ОСОБА_11 маючи прямий умисел на протиправне заволодіння чужого майна прийшов до домогосподарства ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , де реалізуючи свій злочинний умисел переліз через паркан, що огороджує домогосподарство ОСОБА_8 , таким чином опинився на його території. Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на заволодіння чужим майном, ОСОБА_4 підійшов до жилого будинку та через незачинені двері проник у середину будинку, вслід за ним, не побачивши останнього зайшла потерпіла ОСОБА_8 . Знаходячись у приміщенні будинку, ОСОБА_4 з прямим умислом та корисливим мотивом з метою заволодіння майном ОСОБА_8 раптово вирішив скоїти несподівану для потерпілої агресивну, насильницьку дію, спрямовану на протиправне заволодіння її майном. Реалізовуючи свій злочинний намір, спрямований на вчинення розбійного нападу на ОСОБА_8 , поєднаний із застосуванням насильства, ОСОБА_4 , усвідомлюючи можливість заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень, того ж самого дня, близько 17 год. 20 хвилин, накинув останній на голову одяг, що лежав в будинку на меблях, штовхнувши при цьому потерпілу ОСОБА_8 , від чого остання впала на підлогу. Продовжуючи вчиняти розбійний напад на ОСОБА_8 , спрямований на заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я в приміщенні даного будинку, ОСОБА_4 схилившись над потерпілою, яка лежала на підлозі у будинку, почав здавлювати горло останній через одяг накинутий на її голову, при цьому вимагаючи, щоб потерпіла ОСОБА_8 віддала йому власні грошові кошти. Потерпіла ОСОБА_8 злякавшись за власне життя, погодилась віддати ОСОБА_4 всі грошові кошти, які знаходились у приміщенні веранди її будинку, після чого вони разом піднялись з підлоги, та пішли у приміщення веранди, де ОСОБА_8 , перебуваючи позаду ОСОБА_4 , виштовхнула його з власного будинку через незачинені двері, після чого зачинилась всередині будинку. Внаслідок фізичного насильства, застосованого під час нападу, ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому 9 ребра справа зі зміщенням, яке за ступенем тяжкості оцінюється як ушкодження середньої тяжкості (за критерієм розладу здоров`я більше, ніж 21 день).

Виконуючи вказані дії, ОСОБА_4 , усвідомлював суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачав можливість настання суспільно - небезпечних наслідків від цих дій і бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів визнав частково, не погоджуючись із кваліфікацією правопорушень по епізодах № 1 та № 3. Зокрема по епізоду № 1 вину визнав, проте просив суд перекваліфікувати його дії із ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки він вчинив крадіжку, а не грабіж, та надав наступні покази.

Так, 28 жовтня 2021 року пізно ввечері у с. Куянівка він зустрів ОСОБА_7 , із яким раніше не був знайомий, та розпочали розмову під час якої вирішили вжити алкогольні напої. ОСОБА_7 дав йому 50 грн., але він їх загубив. Тоді ОСОБА_7 дав йому ще 50 грн., за які він купив пляшку горілки. Далі він повів потерпілого до приміщенні непрацюючої прохідної колишнього Куянівського цукрового заводу, за адресою: вул. Кайдаша, с. Куянівка. У приміщення прохідної вони проникли через двері, які він вибив ногою. Далі вони вживали горілку, при цьому ОСОБА_7 випив приблизно 200 грам, а він десь 150 грам. Далі ОСОБА_7 ліг на топчан та сказав, що болить голова. При цьому свій телефон чорного кольору ОСОБА_7 поклав на стіл. Після того як ОСОБА_7 заснув, він взяв телефон у карман і пішов додому в АДРЕСА_1 , це було десь о 24 год. ночі. Прийшовши додому, він зрозумів, що забрав телефон і зараз до нього приїде поліція, тому вирішив його повернути. Коли прийшов на прохідну десь о 01 год. ночі ОСОБА_7 там вже не було. Наступного ранку він подзвонив родичці ОСОБА_7 - ОСОБА_12 та повідомив, що телефон у нього. У подальшому вказаний телефон він видав працівникам поліції під час його затримання 08.11.2021. При цьому зазначив, що ОСОБА_13 ударів він не наносив.

Стосовно епізоду № 2 обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю. Зазначив, що 03 листопада 2021 року ввечері він вирішив скоїти крадіжку з домогосподарства АДРЕСА_3 . Того ж дня, близько 23.00 год., він підійшов до вікна приміщення кухні домогосподарства, де мешкає ОСОБА_9 та розбив скло у вікні кухні цеглиною, після чого проник у середину кухні. У приміщенні кухні у шафі він викрав гроші у сумі 855 грн., та ще 10 пачок цигарок. Викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Допитаний у судовому засіданні стосовно епізоду № 3 обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав частково, просив суд перекваліфікувати його дії із ч. 3 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки він вчинив грабіж, а не розбійний напад та надав наступні покази. Так, 07 листопада 2021 в післяобідній час він проходив повз господарство ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_4 , де побачив потерпілу біля паркану у дворі. Він був випивши та попросив її дати води, бо поряд була колонка, але вона відмовила. Він став за паркан та спостерігав за нею. Далі він побачив, що потерпіла пішла до сараю і у нього виник умисел проникнути до будинку з метою вчинення крадіжки. Він переліз через паркан та підійшов до дверей будинку, які були не зачинені і він через незачинені двері зайшов у середину будинку. Він хотів знайти гроші, але в цей час вслід за ним, зайшла ОСОБА_8 і він сховався у іншій кімнаті. Потерпіла його спочатку не побачила, а потім вона пройшла до кімнати, де він перебував і побачила його. Поряд із ним на стільці висіла купа речей, тому він з метою бути невпізнаним нею, накинув їй на голову декілька речей, а вона схопила його за руку, він спіткнувся і вони впали на підлогу разом, і можливо він упав на неї та придавив її. Коли вони опинилися на підлозі вона його спитала, що він хоче, на що він відповів, що йому потрібні гроші. Вона погодилася відати йому гроші, які знаходяться у веранді, після чого вони піднялися із підлоги та пішли до веранди. Він йшов першим, а потерпіла за ним. Коли вони були уже у приміщенні веранди, вона штовхнула його у спину, в результаті чого він зі східців опинився на вулиці і побіг із місця події. При цьому він не здійснював на потерпілу розбійний напад, не душив її, і не наносив ушкоджень, які могли утворитися від падіння на підлогу, після того, як вони впали разом, і можливо потерпіла подумала, що він її душе. Також перелом ребра у потерпілої міг утворитися від падіння з висоти.

Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочинів визнав частково, факт вчинення останнім кримінальних правопорушень при зазначених вище обставинах повністю підтверджується показами допитаних у судовому засіданні потерпілих та свідків.

Потерпілий ОСОБА_7 у судовому засіданні показав, що 28 жовтня 2021 року ввечері він повертався додому із м. Білопілля останнім автобусом, який їхав до с. Куянівка. Вийшовши із автобуса приблизно о 18 год. 20 хв. біля школи у с. Куянівка він зустрів обвинуваченого із яким раніше не були знайомі. В ході розмови познайомилися та вирішили випити горілки. Він дав ОСОБА_11 50 грн. після чого той пішов по спиртне. Через пів години ОСОБА_4 повернувся та сказав, що загубив гроші і він знову дав йому 50 грн. ОСОБА_11 повернувся із пляшкою горілки. Далі ОСОБА_4 повів його до колишнього цукрового заводу, на прохідній якого вибив вікно і вони зайшли до приміщення. У приміщенні вони разом випили горілки, він випив приблизно 100 грам. Далі він захотів спати, і поклав сумку із речами під подушку, а телефон чорного кольору, новий, який він придбав у м. Білопіллі за 1 200 грн. залишив на столі і сказав ОСОБА_4 не чіпати. Прокинувся він вранці від того, що боліло вухо і він зрозумів, що ОСОБА_4 його оглушив, коли саме не знає, бо спав. Двері були відчинені і у приміщенні нікого не було, також зник його телефон і речі, які були під головою. Після чого він пішов до Куянівського старостату і розповів, що сталося. Далі з`ясувалося, що це ОСОБА_4 викрав його телефон.

Потерпіла ОСОБА_9 у судовому засіданні повідомила, що проживає в АДРЕСА_3 . Так, вказана крадіжка із приміщення кухні відбулася у середу у перших числах листопада 2021 року ввечері. Того дня після обіду вона повернулася із чоловіком із м. Білопілля та справлялася по господарству. У м. Білопіллі купили 10 пачок цигарок, які вона залишила у літній кухні. Також цього дня їй віддала борг сестра, і вона поклала гроші у шафу у кухні. Приблизно о 23-00 год. вона вийшла на двір замкнути сарай, і побачила, що розбите вікно літньої кухні. Зайшовши до кухні вона виявила, що зникли із шафи 2000 грн. і 10 пачок цигарок. Також зазначає, що приблизно о 19-00 год. за сараєм поряд із господарством вона бачила ОСОБА_4 .

Потерпіла ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснила, що проживає за адресою: АДРЕСА_4 одна. Так, 07 листопада 2021 приблизно о 16 год. вона зустріла ОСОБА_11 біля свого двору та сказала, щоб він йшов звідси на село, а сама пішла до сараю доїти кіз. Коли вийшла із сараю, то побачила дрючок, який валявся у дворі і був не на місці. Далі вона зайшла у хату та виявила ОСОБА_4 , якого впізнала. Він накинув їй на голову лахміття, повалив на підлогу і почав душити. При цьому він спросив: «де гроші ?» Вона йому відповіла, що зараз віддасть гроші, які знаходяться у веранді. Після цього вони разом піднялись з підлоги, та пішли у приміщення веранди. Вона йшла позаду ОСОБА_4 , та виштовхнула його за сходів у коридорі і зачинила двері у будинок. Після цього вона подзвонила дочці та розповіла, що сталося. До лікарні з приводу того, що боліло у боці вона звернулася на другий день, їй виписали лікування та відправили додому.

Свідок ОСОБА_14 ( по епізоду № 1) у судовому засіданні показала, що займає посаду старости Куянівського старостинського округу. 29 жовтня 2021 року вона прийшла на роботу до старостату, де ОСОБА_15 та ОСОБА_16 повідомили її, що на прохідній колишнього Куянівського бурякорадгоспу вибиті двері і розбите скло у вікні. Далі до неї прийшов ОСОБА_7 із с. Новопетрівка. Він їй розповів, що ввечері на вул. Кайдаша зустрівся із чоловіком, як з`ясувалося ОСОБА_4 , який вибив двері на прохідній колишнього цукрового заводу, де вони розпивали спиртні напої. Далі він ліг спати, а коли прокинувся, то чоловіка вже не було, зникли речі і телефон. Далі вони переглянули записи із відеокамер, на яких побачили ОСОБА_7 із чоловіком. Пізніше з`ясувалося, що це був ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_17 ( по епізоду №3 ) у судовому засіданні показала, що є дочкою потерпілої ОСОБА_8 . Зазначила, що на початку листопада 2021 року ввечері їй подзвонила мати ОСОБА_8 , яка була налякана та зазначила, що на неї напали і душили. Це було після 17-00 години. Вона відразу подзвонила сусідам ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які проживають також по АДРЕСА_1 , а сама приїхала до села пізніше. Коли мати запитали чи впізнала вона нападника, то мати сказала, що це був ОСОБА_20 із с. Смирнівка. Того дня ввечері приїхала швидка допомога, матір оглянули вдома і виписали таблетки. На наступний день вранці мати почала скаржитися на біль у правому боці і також на те, що їй важко дихати, після чого вони поїхала у лікарню, де було встановлено, що у матері зломане ребро.

Свідок ОСОБА_21 ( по епізоду № 3) у судовому засіданні показав, що проживає в АДРЕСА_5 , за 400 метрів знаходиться будинок потерпілої ОСОБА_8 . Так, на початку листопада 2021 року ввечері йому подзвонила ОСОБА_22 та сказала, що бабу ОСОБА_23 душать. Він із жінкою побігли туди, потерпіла стояла у коридорі, її трусило. Розповідала їм, що на неї напав чоловік, хто не роздивилася. Накинув їй речі на голову і душив.

Свідок ОСОБА_24 ( по епізоду № 3 ) у судовому засіданні показав, що є братом ОСОБА_4 по матері. По батьку у ОСОБА_25 є брат ОСОБА_26 . Так, восени 2021 року він перебував біля двору ОСОБА_27 по вул. Смирнівка. Підійшла ОСОБА_28 та сказала, що від ОСОБА_22 вона дізналася, що душили бабу. Побігли до баби, вона сиділа у дворі перелякана та відразу сказала, що це був ОСОБА_29 . Приїхала поліція, опитала присутніх і всі пішли по домах. Цього ж дня він бачив ОСОБА_30 вранці. Крім того зазначив, що на наступний день до нього прийшов ОСОБА_31 і попросився переночувати, бо посварився із матір`ю. Вони випили горілки та полягали спати, ОСОБА_32 ліг у кладовці. Вранці приїхала поліція і його забрали.

Допитаний судово-медичний експерт Сумського районного відділення судово-медичної еспертизи Сумського обласного бюро СМЕ ОСОБА_33 у судовому засіданні підтримав свої висновки № 310 від 24.11.2021 року та № 317 від 26.11.2021 року. Зазначив, що 08.11.2021 року потерпіла ОСОБА_8 зверталася за медичною допомогою у лікарню, маються записи лікаря-рентгенолога від 08.11.2021 року про перелом 9 ребра справа зі зміщенням. Вказане ушкодження могло утворитися в результаті дії тупих предметів, не виключається, що ушкодження могло утворитися внаслідок падіння з вертикального положення тіла на площину чи від удару о сторонні предмети. Щодо механізму спричинення тілесних ушкоджень, продемонстрований при проведенні слідчого експерименту від 09.11.2021 року за участю потерпілої ОСОБА_8 , може частково відповідати механізму нанесення тілесного ушкодження, яке зафіксоване в медичній документації лікарем-рентгенологом у ОСОБА_8 . Вказаний перелом міг бути отриманий у період часу. який вказала потерпіла, оскільки даних за гідро- та пневмоторакс немає. При огляді ним 15.11.2021 року потерпілої слідів удушення не було.

Крім часткового визнання винуватості, факт вчинення ОСОБА_4 інкримінованих йому злочинів також підтверджується письмовими матеріалами справи, які були ретельно досліджені та проаналізовані судом під час судового розгляду у їх сукупності, та речовими доказами а саме:

- протоколом прийняття заяви від ОСОБА_7 про кримінальне правопорушення від 29.10.2021 (том 3 а. с. 25-26);

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 29.10.2021 щодо реєстрації кримінального провадження №0000315 за ч. 2 ст. 186 КК України за фактом відкритого заволодіння майном, належного ОСОБА_7 та грошовими коштами (том 3 а. с. 16);

- протоколом огляду місця події від 29.10.2021 у приміщенні прохідної колишнього Куянівського бурякорадгоспу, за адресою АДРЕСА_2 , з фототаблицею до нього, де перебували ОСОБА_4 та потерпілий ОСОБА_7 до вчинення злочину (том 3 а. с. 29-36);

- протоколом проведення слідчого експерименту, проведеного 09.11.2021 в АДРЕСА_2 , за участі потерпілого ОСОБА_7 , який розповів та показав, за яких обставин ОСОБА_4 28.10.2021 вчинив кримінальне правопорушення (том 3 а. с. 42-50);

-висновком експерта № СЕ-19/119-21/12803-ТВ від 08.11.2021, за результатами якого вартість викраденого майна ОСОБА_7 - мобільного телефону марки Maxcom Classic MM 236, в корпусі чорного кольору, придбаного 25.10.2021 року становить 614 грн. ( том 3 а. с. 56-60);

- висновком експерта № 309 від 24.11.2021 щодо проведення судово-медичної експертизи, за результатами якої у потерпілого ОСОБА_7 тілесних ушкоджень не виявлено (том 3 а. с. 63);

- висновком експерта № 316 від 24.11.2021 щодо проведення додаткової судово-медичної експертизи, за підсумками якої встановлено механізм спричинення тілесних ушкоджень, продемонстрований при проведенні слідчого експерименту від 09.11.2021 за участю потерпілого ОСОБА_7 , може відповідати тому механізму, який виявлено при судово-медичному обстеженні ОСОБА_7 , проте 15.11.2021 у потерпілого тілесних ушкоджень не виявлено ( том 3 а. с. 66);

- протоколом огляду предметів від 08 листопада 2021 року з фототаблицею до нього, у результаті якого було оглянуто відеозаписи на диску із камер спостереження від 28.10.2021 року біля приміщення прохідної колишнього Куянівського бурякорадгоспу за адресою с. Куянівка, вул. Кайдаша ( том 3 а.с. 69-81);

- протоколом слідчого експерименту із підозрюваним ОСОБА_4 із застосуванням технічних засобів фіксування від 25.11.2021 року, проведеного у приміщенні непрацюючої прохідної колишнього Куянівського цукрового заводу, розташованого за адресою: вул. Кайдаша, с. Куянівка, Сумського району, Сумської області, за участю адвоката ОСОБА_5 , в ході якого ОСОБА_4 розказав та показав при яких обставинах він вчинив кримінальне правопорушення 28.10.2021 року відносно потерпілого ОСОБА_7 ( том 3 а. с. 223-236);

- протоколом прийняття заяви про вчинення кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 08.11.2021 від ОСОБА_9 за фактом викрадення 03.11.2021 належного їй майна ( том 4 а. с. 183);

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 08.11.2021 щодо реєстрації кримінального провадження №0000323 за ч. 3 ст. 185 КК України за фактом проникнення до житлового приміщення, яке належить ОСОБА_9 за адресою АДРЕСА_3 , та викраденням майна ( том 4 а. с. 8);

- протоколом огляду місця події від 08.11.2021, з фототаблицею до нього, проведеного у домогосподарстві за адресою АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_9 , звідки 03.11.2021 року із приміщення літньої кухні були викрадені грошові кошти та цигарки (том 4 а. с. 11-17);

- висновком експерта № СЕ-19/119-21/13097-ТВ від 16.11.2021, за результатами якої ринкова вартість викраденого майна ОСОБА_9 станом на 03.11.2021 року, а саме: 5 пачок цигарок з фільтром Urta Neo Super Slims Black, виробник Дніпро, Україна, в кожній пачці 20 штук цигарок, вміст нікотину 0,3 мг, вміст смоли 4 мг, придбані на початку листопада 2021 року складає 104 грн. 20 коп.; - 5 пачок цигарок з фільтром GT Smart king size, TOBACCO SERIOSLY DAMAGES HEALTH Sourse EEC Council Directive 89/622, червоні, кількість цигарок у пачці 20 шт., вміст нікотину 0,8 мг, вміст смоли 8 мг, придбані на початку листопада 2021 року - 121 грн. 25 коп. ( том 4 а. 41-47);

- протоколом слідчого експерименту із підозрюваним ОСОБА_4 із застосуванням технічних засобів фіксування від 25.11.2021 року, проведеного за адресою: АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_9 , за участю ОСОБА_4 та адвоката ОСОБА_5 , в ході якого ОСОБА_4 розказав та показав при яких обставинах він вчинив кримінальне правопорушення 03.11.2021 року відносно майна потерпілої ОСОБА_9 ( том 3 а. с. 223-236);

- протоколом прийняття заяви 07.11.2021 від ОСОБА_8 про вчинення ОСОБА_4 відносно неї злочину щодо відкритого заволодіння грошовими коштами ( том 3 а. с. 123);

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 07.11.2021 щодо реєстрації кримінального провадження №0000322 за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України за фактом заволодіння грошовими коштами потерпілої ОСОБА_8 ( том 3 а. с. 118);

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 08.11.2021 щодо реєстрації кримінального провадження №0000322 за ч. 3 ст. 187 КК України за фактом проникнення до житлового будинку та спроби відкрито заволодіти грошовими коштами, належні ОСОБА_8 та нанесенням тілесних ушкоджень середньої тяжкості ( том 3 а. с. 116-117);

- протоколом огляду місця події від 07.11.2021 проведеного за згодою потерпілої ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_4 , в ході якого було зафіксовано порушену обстановку у будинку, де було вчинено напад на ОСОБА_8 (том 3 а. с. 129-139);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.11.2021, за результатами якого ОСОБА_8 впізнала особу під № 3, яка вчинила напад на неї, яким виявився ОСОБА_4 ( том 3 а. с. 143-145 ) ;

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 22.11.2021 року, в ході якого у КНП Білопільської міської ради «Білопільська міська лікарні» було вилучено амбулаторну картку потерпілої ОСОБА_8 , яка 08.11.2021 року зверталася до лікарні за медичною допомогою ( том 3 а. с. 179-182) ;

- висновком експерта № 310 від 24.11.2021, за результатами проведеної судово-медичної експертизи при огляді 15.11.2021 року ОСОБА_8 , 1935 р.н. тілесних ушкоджень не виявлено. Лікарем -рентгенологом Білопільської ЦРЛ 08.11.2021 встановлено діагноз: перелом 9 ребра справа зі зміщенням. Вказане ушкодження могло утворитися в результаті дії тупих предметів, що мають властивості твердих, і за ступенем тяжкості оцінюється як ушкодження середньої тяжкості ( за критерієм розладу здоров`я більше, ніж 21 день). Ушкодження могло утворитися внаслідок падіння з вертикального положення тіла на площину чи від удару об сторонні предмети. Виявлені тілесні ушкодження відповідають строку, вказаному у постанові слідчого ( том 3 а. с. 163-164);

- висновком експерта № 317 від 26.11.2021, за результатами проведеної додаткової судово-медичної експертизи встановлено, що механізм спричинення тілесних ушкоджень, продемонстрований при проведенні слідчого експерименту від 09.11.2021 за участі потерпілої ОСОБА_8 , може частково відповідати механізму нанесення тілесних ушкоджень, яке зафіксоване в медичній документації лікарем - рентгенологом у ОСОБА_8 , так як потерпіла неточно показує механізм утворення тілесного ушкодження ( том 3 а. с. 169-170 );

- протоколом слідчого експерименту з підозрюваним із застосуванням технічних засобів фіксування від 25.11.2021 року, проведеного за адресою проживання потерпілої ОСОБА_8 в АДРЕСА_4 , за участю ОСОБА_4 та адвоката ОСОБА_5 , в ході якого ОСОБА_4 розказав та показав при яких обставинах він вчинив кримінальне правопорушення 07.11.2021 року відносно потерпілої ОСОБА_8 ( том 3 а. с. 223-236);

- висновком експерта № 321 від 26.11.2021 за результатами проведеної додаткової судово-медичної експертизи встановлено, щодо механізм спричинення тілесних ушкоджень, продемонстрований при проведенні слідчого експерименту від 25.11.2021 за участі підозрюваного ОСОБА_4 , не може відповідати механізму нанесення тілесних ушкоджень, яке зафіксоване в медичній документації лікарем - рентгенологом у ОСОБА_8 , так як підозрюваний не показує механізм утворення тілесних ушкоджень у вигляді перелому 9 ребра справа ( том 3 а. с. 244-245);

- постановою прокурора від 29.11.2021 про об`єднання матеріалів досудового розслідування, в якому матеріали відносно ОСОБА_4 об`єднані в одне провадження та присвоєно єдиний реєстраційний номер кримінального провадження №0000315 ( том 3 а. с. 246-249);

- протоколом затримання ОСОБА_4 від 08.11.2021 року, в ході якого у останнього було виявлено та вилучено: мобільний телефон MAX COM моделі ММ-236 із серійним номером НОМЕР_1 , імеі1 НОМЕР_2 , імеі НОМЕР_3 з сім-карткою «Водафон», зарядний пристрій MAX COM моделі ММ-428, які належать потерпілому ОСОБА_7 ( том 4 а.с. 5-6).

- оглянутим у судовому засіданні речовим доказом - мобільним телефоном MAX COM моделі ММ-236 із серійним номером НОМЕР_1 , імеі1 НОМЕР_2 , імеі НОМЕР_3 з сім-карткою «Водафон», із зарядним пристрієм MAX COM моделі ММ-428, які належать потерпілому ОСОБА_7 та були вилучені у ОСОБА_4 в ході затримання 08.11.2021 року ( том 4 а.с. 5-6).

Жоден із зазначених доказів сторона захисту не просила визнати неналежним чи недопустимим. У суду немає підстав не довіряти вказаним вище письмовим доказам та речовому доказу, оскільки вони не викликають сумнівів щодо їх достовірності та в своїй сукупності відповідають фактичним обставинам справи.

Виходячи з аналізу ч.1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати.

Згідно із ст. 8 Конституції України діє принцип верховенства права. Кримінальне провадження здійснюється за додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави ч.1 ст. 8 КПК України.

Так, статтею 2 КПК України визначено, що завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Виходячи з аналізу ч.2 ст.9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити, як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію процесуальних прав, передбачених цим кодексом.

Суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, що визначено ч.6 ст. 22 КПК України.

Отже, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створюючи необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, судом досліджено, проаналізовано всі докази у їх сукупності та взаємозв`язку, у відповідності критерію доведення ними обставин, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні, поза розумним сумнівом, що відповідає положенням ч.2 ст. 17 КПК України.

Так, під час судового розгляду кримінального провадження був допитаний обвинувачений, потерпілі, свідки, судовий експерт, досліджені письмові та речові докази, зібрані стороною обвинувачення. Стороною захисту також заявлялися клопотання про допит свідків.

Також сторона захисту - адвокат ОСОБА_6 просив перекваліфікувати дії ОСОБА_4 по епізодам № 1 та № 3, у зв`язку із чим подав письмове клопотання у якому зазначив слідуюче.

Так, стосовно епізоду №1, що стосується потерпілого ОСОБА_7 зазначив, що ОСОБА_4 дійсно взяв його мобільний телефон, однак ОСОБА_7 моменту заволодіння телефоном не бачив, оскільки в цей момент спав. Тобто викрадення мобільного телефону було таємним. Допитаний потерпілий ОСОБА_7 також пояснив, що не володіє інформацією про обставини вчинення злочину у повній мірі, оскільки момент того, як ОСОБА_4 відкрито викрав належний йому мобільний телефон він не бачив, бо на той час вже спав. Свідчення ОСОБА_4 у даній частині узгоджуються з обставинами справи, підтверджуються іншими доказами та не суперечать їм, а отже виникають об`єктивні сумніви щодо вірності кваліфікації злочинних дій ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 186 КК України. Таким чином факт відкритого викрадання мобільного телефону потерпілого ОСОБА_7 не знайшов свого підтвердження та не доводиться жодними матеріалами справи, у той час, як факт таємного викрадання майна повністю ними підтверджується.

Враховуючи викладене просить суд перекваліфікувати злочинні дії підсудного ОСОБА_4 в частині інкримінованого злочину за ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 2 ст. 185 КК України з кваліфікуючою ознакою ч. 2. ст. 185 КК України «повторно», оскільки підсудний на момент вчинення злочину мав не зняту та не погашену судимість.

Також, стосовно епізоду № 3, що стосується потерпілої ОСОБА_8 зазначив, що під час перегляду слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_8 було встановлено, що ОСОБА_4 вона раніше знала, однак обставини події, що інкримінуються обвинуваченому підтвердила лише частково. Дійсно ОСОБА_4 перебував у неї вдома з метою викрадення грошей. Вона намагалась вигнати його на вулицю, ОСОБА_4 злякавшись накинув на неї речі, які знайшов поруч, після чого вона втратила рівновагу і впала на підлогу. Їй здавалось, що вона лежить обличчям договори і ОСОБА_4 її душить. Прямих ударів, тиску ОСОБА_4 на неї, активних умисних дій щодо завдання тілесних ушкоджень, або погрози їх застосування вона не підтверджує. ОСОБА_4 пояснив, що дійсно прийшов до ОСОБА_8 , щоб таємно викрасти гроші, однак коли був помічений останньою, то злякався і накинув на неї речі, які знайшов поруч. ОСОБА_8 схопила його за руку та намагалась виштовхати, однак перечепилась і вони разом впали на підлогу, ОСОБА_8 впала обличчям до низу, але коли падала, то потягла його за собою, він не втримав рівновагу і впав на потерпілу, після чого він підвівся та втік. Тілесних ушкоджень він умисно їй не наносив, не погрожував їх застосуванням та взагалі не мав наміру цього робити. Кваліфікацію інкримінованого злочину вважає невірною, оскільки розбійного нападу ОСОБА_4 на ОСОБА_8 не вчиняв, що вказує на відсутність в діях ОСОБА_4 складу інкримінованого злочину за ч. 3 ст. 187 КК України, оскільки факт умисного застосування насильства підсудним до потерпілої не підтверджується, а отримання тілесних ушкоджень потерпілій сталось внаслідок падіння на підлогу. Факт того, що ОСОБА_4 душив потерпілу ОСОБА_8 підтвердження не знайшов, оскільки потерпіла перебуваючи на підлозі обличчям до низу, могла контактувати через ковдру з підлогою та розцінювати цей факт, як спробу підсудного її душити, враховуючи що прямого візуального контакту у потерпілої щодо підсудного у цей момент не було, а іншими доказами у справі вказані свідчення не підтверджуються, тому до показань потерпілої ОСОБА_8 у цій частині слід поставитись критично.

Враховуючи викладене просить суд перекваліфікувати злочинні дії підсудного ОСОБА_4 в частині вчинення злочину за ч. 3 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадання чужого майна з кваліфікуючими ознаками «повторно» та «застосування насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого».

Суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Дослідивши всі обставини кримінального провадження, які знайшли підтвердження належними та допустимими доказами, дослідженими під час судового розгляду, та які у своїй сукупності є достатніми та взаємопов`язаними, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно із ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту. Суд вправі вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження. Право змінити обвинувачення чи висунути додаткове належить лише прокурору. Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187 КК України.

Під час судового розгляду прокурор не змінював обвинувачення та не висував додаткового.

Приймаючи рішення про перекваліфікацію дій ОСОБА_4 по епізоду № 1 із ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 2 ст. 185 КК України, суд зазначає наступне.

Так, у абз. 3 п.3 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №10 « Про судову практику у справах про злочини проти права власності» йдеться про те, що розрізняючи крадіжку і грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій. У зв`язку з цим викрадення належить кваліфікувати як крадіжку не лише тоді, коли воно здійснюється за відсутності потерпілого, але й у присутності сторонніх осіб, які не усвідомлюють факту викрадення майна і не можуть дати йому належної оцінки (психічно хворі, малолітні). Викрадення є таємним і в тому разі, коли воно відбувається у присутності потерпілої особи за умови, що винна особа не знає про це чи вважає, що робить це непомітно для неї, а також тоді, коли викрадення вчиняється у присутності особи, якій доручено майно, але вона перебуває в такому стані, що виключає можливість усвідомлювати значення того, що відбувається (сон, непритомність, стан сп`яніння).

Так, із показань потерпілого ОСОБА_7 , вбачається, що він пізно ввечері 28 жовтня 2021 в приміщенні непрацюючої прохідної колишнього Куянівського цукрового заводу, розташованого за адресою: вул. Кайдаша, с. Куянівка вживав алкогольні напої разом із ОСОБА_4 , а потім ліг спати, телефон поклав поряд із собою. Коли прокинувся вранці, то виявив, що телефон зник, тобто очевидцем викрадення свого майна не був.

Чинний Кримінальний Кодекс України визначає крадіжку як таємне викрадення чужого майна. Натомість, грабіж відповідно до ст. 186 КК України це відкрите викрадення чужого майна. Тобто ці склади злочинів відрізняються за способом їх вчинення.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» крадіжка (таємне викрадення чужого майна) це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

За своїм правовим змістом грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення.

При відмежуванні крадіжки від грабежу слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій.

Фактичні обставини даного провадження свідчать про те, що потерпілий ОСОБА_7 не бачив як ОСОБА_4 викрадав його майно.

Суд оцінюючи встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, дії ОСОБА_4 при заволодінні телефоном ОСОБА_7 , та покази потерпілого, що він спав та не бачив коли ОСОБА_4 заволодів телефоном, доводить, що дії ОСОБА_4 охоплюються складом злочину ст.185 КК України.

Отже суд вважає, що дії ОСОБА_4 , які мали місце 28 жовтня 2021 близько 22.00 години в приміщенні непрацюючої прохідної колишнього Куянівського цукрового заводу, розташованого за адресою: вул. Кайдаша, с. Куянівка щодо заволодіння мобільним телефоном марки Maxcom Classic MM 236, вартістю 614 грн., який належить ОСОБА_7 , слід перекваліфікувати із ч.2 ст.186 КК України на ч.2 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Таким чином, за епізодом №1 суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

За епізодом № 2 суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 185 КК України знайшла своє підтвердження у ході судового розгляду, а тому суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно та поєднане з проникненням у інше приміщення.

Щодо перекваліфікації дій ОСОБА_4 по епізоду № 3 із ч. 3 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 186 КК України, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти власності» №10 від 06.11.2009, розбій як злочин проти власності це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого. Під нападом за ст.187 КК України слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти власності» №10 від 06.11.2009 під насильством, що є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого при грабежі, слід розуміти умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я або незначної втрати працездатності, а також вчинення інших насильницьких дій (завдання удару, побоїв, незаконне позбавлення волі) за умови, що вони не були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння. Такі насильницькі дії, вчинені під час грабежу, повністю охоплюються частиною другою статті 186 КК України і додаткової кваліфікації за іншими статтями не потребують.

Таким чином, ключовий момент відмінності розбійного нападу і грабежу - це умисел злочинця. Якщо він не просто допускає використання насильства, але ще й небезпечного для життя і здоров`я, застосовує його або загрожує застосуванням, то мова йде про розбійний напад. Якщо в процесі здійснення грабежу жертва почала чинити опір, і він використовував для його придушення ніж, камінь або власну фізичну силу, то це також буде вважатися розбійним нападом.

Частиною 3 ст. 187 КК України передбачено кримінальну відповідальність за вчинення розбою, тобто нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням у житло.

Небезпечне для життя та здоров`я насильство - це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, придушення за шию, тощо (п. 9 Постанова Пленуму Верховного суду України № 10 від 06.11.2010 року). До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості тощо.

Розбій відноситься до усічених складів злочину, вважається завершеним з моменту скоєння самого нападу.

Отже, у разі вчинення розбою посягання відбувається на основний безпосередній об`єкт - право власності, на який насамперед спрямований цей злочин, та на додатковий безпосередній об`єкт, у зв`язку із посяганням на право власності, - життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу. Наявність додаткового безпосереднього об`єкту дає підстави для розмежування складів злочину, як у цьому випадку - розбою та грабежу. Однією з ознак, що характеризують розбій, є саме насильство, метою якого є намір одразу подолати опір потерпілого й упередити його протидію нападу. Агресивність, раптовість, небезпечність й спрямованість таких дій на подолання опору по відношенню до особи, яка зазнала нападу, є відмінною ознакою від грабежу. При розмежуванні грабежу та розбою визначальним є не тільки наслідки, що настали в результаті застосування насильства до потерпілого, але й сам спосіб дії винних осіб.

Як вбачається з обвинувального акта (який є предметом судового розгляду і лише в межах якого суд має право здійснювати розгляд), при формулюванні обвинувачення щодо ОСОБА_4 прокурор (слідчий) виклав фактичні обставини кримінального правопорушення, які вважав встановленими, та їх зміст зводиться до того, що обвинувачений ОСОБА_4 , маючи умисел на скоєння нападу із метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої ОСОБА_8 , проник до її будинку.

Оцінивши в сукупності зібрані докази по вказаному епізоду № 3 та перевіривши їх у судовому засіданні, зокрема покази обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_34 , ОСОБА_21 , ОСОБА_24 , протокол впізнання із потерпілою ОСОБА_8 , протоколи слідчих експериментів з потерпілою ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_4 , висновок експерта № 310 від 24.11.2021 та № 317 від 26.11.2021, щодо отриманого тілесного ушкодження у вигляді перелому 9 ребра справа зі зміщенням і механізму його спричинення, суд прийшов до висновку, що в даному випадку дії обвинуваченого слід кваліфікувати саме за ч. 3 ст. 187 КК України.

Суд не бере до уваги свідчення обвинуваченого ОСОБА_4 щодо невизнання вини саме у розбійному нападі та твердження захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_6 у тому, що його підзахисний інкримінованого за ч. 3 ст. 187 КК України кримінального правопорушення не вчиняв, а лише накинув речі на голову потерпілий, вона втратила рівновагу, схопила ОСОБА_4 і вони разом упали на підлогу, без жодних насильницьких дій ОСОБА_4 відносно неї.

Оцінюючи безпосередні показання потерпілої ОСОБА_8 у судовому засіданні з точки зору їх достовірності та відповідності, слід зазначити, що вони в повній мірі узгоджуються з іншими зібраними у кримінальному провадженні та перевіреними в суді доказами в їх сукупності, є логічно-послідовними та стабільними за змістом, в зв`язку з чим суд приймає їх як правдиві та такі, що можливо покласти в основу обвинувачення.

З огляду на викладене, суд сприймає критично твердження адвоката ОСОБА_6 щодо невідповідності показань під час слідчого експерименту за участі потерпілої ОСОБА_8 фактичним обставинам даного кримінального правопорушення, а також з приводу суперечливості показань потерпілої стосовно тілесного ушкодження у вигляді перелому 9 ребра справа зі зміщенням і механізму його спричинення, як такі, що не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході даного судового розгляду.

Суд відмічає, що вказані твердження адвоката ОСОБА_6 базуються на суб`єктивному сприйнятті ним виключно показань обвинуваченого ОСОБА_4 , без надання їм системного аналізу з іншими доказами, в розрізі фактичних обставин кримінального правопорушення.

На підставі наведеного вище суд приходить до висновку, що органом досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_4 відносно вчинення епізоду №3 вірно кваліфіковані за ч.3 ст.187 КК України, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням у житло.

Отже, за епізодом № 3 суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 187 КК України знайшла своє підтвердження у ході судового розгляду, а тому підстави для кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 186 КК України відсутні.

При обранні виду та міри покарання для ОСОБА_4 суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Отже, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, з урахуванням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, спрямованих на виправлення, виховання та соціальну реабілітацію засудженого.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї, його матеріальний стан, тощо.

Згідно із статтею 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 вид та міру покарання суд враховує, що згідно з класифікацією ст. 12 КК України вчинені останнім кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 185 відносяться до категорії не тяжких злочинів, за ч. 3 ст. 185 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, а за ч. 3 ст. 187 КК України до особливо тяжких злочинів.

Дані про особу обвинуваченого зокрема те, що ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий, на шлях виправлення не став та скоїв нові злочини, неодружений, за місцем проживання характеризується посередньо, зловживає спиртними напоями, не працюючий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не інвалід ( том. 4 а. с. 80-116 ).

Суд враховує визначену пом`якшуючу покарання обвинуваченого обставину, передбачену ст. 66 КК України, якою є активне сприяння у розкритті злочинів.

Обставинами, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжували б покарання ОСОБА_4 є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку та рецидив злочинів.

Також суд враховує думку потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які під час розгляду справи у суді зазначили, що претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_4 не мають та просили призначити останньому покарання в межах санкцій інкримінованих йому статей.

Таким чином, беручи до уваги, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, одночасно враховуючи зазначені вище обставини, з урахуванням особи обвинуваченого, принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, спрямованих на виправлення, виховання та соціальну реабілітацію засудженого, суд дійшов висновку, що за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187 КК України, із врахуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України, необхідно призначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі.

Суд вважає, що призначене покарання забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст. 2 КПК України. При цьому суд не вбачає підстав для застосування при призначенні обвинуваченому покарання положень ст. 69 КК України.

Крім того, судом встановлено, що 19 серпня 2022 року ОСОБА_4 засуджений вироком Білопільського районного суду Сумської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Відтак, оскільки події, за які ОСОБА_4 засуджений цим вироком мали місце 28 жовтня 2021 року, 03 листопада 2021 року та 07 листопада 2021 року відповідно, тобто до постановлення вироку Білопільського районного суду Сумської області від 19 серпня 2022 року, суд застосовує положення ч. 4 ст. 70 КК України.

В ході досудового розслідування проводилися судов о- товарознавчі експертизи № СЕ 19/119-21/12803-ТВ від 08.11.2021, № СЕ 19/119-21/13097-ТВ від 16.11.2021, загальна вартість яких становить 1 029 грн. 72 коп. ( том 3 а.с. 55, том 4 а.с. 42 ).

Відповідно до ст. 124 КПК України вказана сума процесуальних витрат підлягає стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України (том 3 а. с. 88-90, том 4 а.с. 48-49).

Ухвалами слідчого судді Білопільського районного суду від 10.11.2021 та 25.11.2021 було накладено арешт на майно, який необхідно скасувати, оскільки необхідність у ньому відпала (а. с. том 3 а.с. 97-98, том 4 а.с. 53-54).

Обвинуваченого ОСОБА_4 було затримано 08.11.2021 року о 11 год. 41 хв. та під час досудового розслідування застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

В ході судового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_4 17 грудня 2021 року обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався, та який суд вважає за необхідне залишити без змін до набрання вироком законної сили.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Кваліфікувати дії ОСОБА_4 по епізоду № 1 за ч. 2 ст. 185 КК України за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчинене повторно.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187 КК України і призначити йому покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 ( три ) роки;

- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки;

- за ч. 3 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з конфіскацією майна (окрім житла).

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 ( сім ) років з конфіскацією майна (окрім житла).

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та попереднім вироком Білопільського районного суду Сумської області від 19 серпня 2022 року, визначити остаточне покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі на строк 7 (сім ) років 2 ( два) місяці з конфіскацією майна (окрім житла).

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у виді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня проголошення вироку, тобто з 09 березня 2023 року.

Відповідно до положень ст. 72 КК України зарахувати у строк відбування призначеного покарання строк попереднього ув`язнення із 08.11.2021 року по 18.08.2022 року ( по день винесення попереднього вироку), а також зарахувати у строк відбування покарання строк відбуття покарання за попереднім вироком з 19.08.2022 року по день проголошення даного вироку, тобто по 08.03.2023 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 1 029 (одну тисячу двадцять дев`ять) гривень 72 копійок процесуальних витрат.

Скасувати арешти, накладені ухвалами слідчого судді Білопільського районного суду Сумської області від 10 листопада 2021 та 25 листопада 2021 на наступне майно:

1)- чорні чоловічі штани з назвою «fusalp», які належать ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканцю АДРЕСА_6 , вилучені під час огляду 23 листопада 2021 року;

2)- мобільний телефон MAX COM моделі ММ-236 із серійним номером НОМЕР_1 , імеі1 НОМЕР_2 , імеі НОМЕР_3 , сім-карту «Водафон», зарядний пристрій MAX COM моделі ММ-428, які належать ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканцю АДРЕСА_6 , вилучений під час затримання ОСОБА_4 .

Відповідно до ст. 100 КПК України речові докази:

1) мобільний телефон марки Maxcom Classic MM 236, в корпусі чорного кольору, сім-картка «Водофон», зарядний пристрій Maxcom MM 428, що належить ОСОБА_7 , який зберігається в камері схову ВП № 1 ( м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області, - повернути ОСОБА_35 ( брату померлого власника майна ОСОБА_7 ) ;

2) чорні чоловічі штани, з назвою «fusalp», що належить ОСОБА_7 , зберігається в камері схову ВП № 1 ( м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області, повернути ОСОБА_35 ( брату померлого власника майна ОСОБА_7 ).

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя