ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 643/9841/21 Номер провадження 11-кп/814/1117/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у кримінальному провадженні № 0003475 за апеляційною скаргою прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтава від 12 травня 2022 року,

встановила:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора та

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Вовчанськ Харківської області, громадянину України, з вищою освітою, не працюючому, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , не судимому,

обвинуваченому за ч.1 ст. 255-1, ч.4 ст. 189, ч.3 ст. 28 ч.2 ст. 347 КК України,

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 10.07.2022 включно, із визначенням застави 300 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 744300 грн та покладенням обов`язків.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 255-1, ч.4 ст. 189, ч.3 ст. 28 ч.2 ст. 347 КК України за таких обставин.

У період з жовтня 2020 по 19.02.2021 ОСОБА_8 , як особа, яка керувала підготовкою та вчиненням кожного конкретного злочину, являючись при цьому співучасником, який виконував головну роль при підготовці та вчиненні задуманого кримінального правопорушення, розробив загальний план злочинної діяльності, спрямувавши зусилля своєї групи на вчинення кримінально караних діянь і тісно пов`язаних з ними інших передкримінальних та післякримінальних дій, детермінованих спільними метою та мотивом, з розподілом функцій її учасників, тобто в умисному встановленні та поширенні в суспільстві злочинного впливу за відсутності ознак, зазначених у ч.5 ст. 255 КК України.

Також, ОСОБА_8 у період з 15.10.2020 по 19.02.2021, будучи організатором організованої групи у складі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також не обізнаного про існування організованої групи ОСОБА_11 , як співвиконавця окремого злочину, обвинувачений у вчиненні вимагання, пов`язаного з вимогою передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим ОСОБА_12 та його близькими родичами, з погрозою пошкодження та знищення їхнього майна, вчинене організованою групою, чим завдали потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 23923,05 грн.

Крім цього, ОСОБА_8 30.01.2021, будучи організатором організованої ним групи організував знищення шляхом підпалу майна, легкового автомобіля, що належить працівникові правоохоронного органу ОСОБА_13 , яке було здійснено відповідно до заздалегідь обумовленого злочинного плану одним із її співучасників, безпосереднім виконавцем злочину, ОСОБА_10 , та спричинило матеріальні збитки потерпілому у вигляді заподіяної майнової шкоди на суму 201081,99 грн, тобто у вчиненні умисного знищення майна, що належить працівникові правоохоронного органу, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, вчинене організованою групою шляхом підпалу.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд мотивував свою ухвалу наявністю на розгляді суду кримінального провадження щодо ОСОБА_8 у вчиненні тяжкого та особливо тяжких злочинів, продовження на момент судового розгляду існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, тому вважає, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам.

На ухвалу суду прокурор подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою задовольнити клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів без визначення застави.

Свої апеляційні вимоги обґрунтував тим, що ОСОБА_8 маючи досвід вчинення особливо тяжких злочинів, на шлях виправлення не став та знову вчинив тяжкі та особливо тяжкі злочини, а тому вважає, що перебуваючи на волі ОСОБА_8 може знищити, сховати або спотворити будь-які речі, документи або електронні носії інформації, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, впливати на потерпілих, свідків, експертів та спеціалістів у цьому кримінальному провадженні, а також інших обвинувачених, може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, а також може переховуватися від правосуддя.

Тому вважає, що застава не забезпечить ОСОБА_8 належну поведінку.

При цьому вважає, що зважаючи на вчинені ОСОБА_8 діяння, характеризуючі дані, зокрема схильність до вчинення злочинів, суд повинен був скористатися своїм правом та не визначати альтернативний запобіжний захід із визначенням обов`язків, які не здатні запобігти ризикам.

Інші учасники провадження ухвалу не оскаржували.

Обвинувачений ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився та подав заяву у якій зазначив, що він перебуває на військовій службі та не може покинути військову частину, а тому не має можливості брати участь в судовому засідання та просив розглядати справу за участю його захисника.

Заслухавши доповідача, прокурора в підтримку апеляційної скарги, захисника, який просив залишити ухвалу без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Апеляційним судом встановлено, що на розгляді суду першої інстанції перебуває кримінальне провадження № 0003475 за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч.1 ст. 255-1, ч.4 ст. 189, ч.3 ст. 28 ч.2 ст. 347 КК України, ОСОБА_10 за ч.4 ст. 189, ч.3 ст. 28 ч.2 ст. 347, ч.2 ст. 194 КК України, ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 189, ч.3 ст. 28 ч.2 ст. 347 КК України, ОСОБА_11 з ч. 2 ст. 189 КК України. В судовому засіданні 12 травня 2022 року суд першої інстанції постановив ухвалу про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 10.07.2022 включно з визначенням застави.

Висновки суду про необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою учасниками є правильними та фактично прокурором не оскаржується.

Суд першої інстанції, оцінивши в сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою, постановив ухвалу з дотриманням приписів статей 177, 183, 197, 199 та 331 КПК України.

Ухвалюючи рішення, суд врахував положення наведених вище норм процесуального закону та дійшов правильного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, вірно пославшись на обґрунтованість підозри та те, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Щодо доводів прокурора про безпідставне визначення ОСОБА_8 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави необхідно зазначити таке.

Відповідності до ч.3 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Приписами ч.4 цієї статті передбачено право суду при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;

3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;

4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України;

5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

При обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Розмір застави не визначається під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідно до статей 629-631 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів провадження та оскаржуваної ухвали, ОСОБА_8 обвинувачується за ч.1 ст. 255-1 КК України, а також ч.4 ст. 189 КК України, тобто вимаганні з погрозою застосування насильства. Тому суд мав право не визначати розмір застави обвинуваченому, про що правильно зазначив прокурор.

Проте враховуючи, що дія ухвали місцевого суду від 12.05.2022 закінчилася 10.07.2022, апеляційний суд позбавлений можливості змінити чи скасувати судове рішення.

З огляду на вказане, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстави для скасування ухвали суду, а тому у задоволенні апеляційної скарги прокурора необхідно відмовити.

Керуючись ст. 405, 419, 422-1КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Октябрського районного суду м. Полтава від 12 травня 2022 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

В ОСОБА_14