Справа № 466/8637/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/43/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши в м. Львові у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 30 листопада 2022 року,

ВСТАНОВИЛА:

вищевказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .

Місцевий суд мотивує своє рішення тим, що наявність у засудженого ОСОБА_7 двох заохочень не свідчить про те, що він довів своє виправлення, оскільки належне виконання засудженим законних вимог представників адміністрації виправної колонії під час відбуття покарання, його належна поведінка є для нього обов`язком впродовж всього строку відбування покарання.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 30 листопада 2022 року та застосувати дострокове звільнення від відбування покарання щодо ОСОБА_7 .

Вважає, що ухвала суду є незаконною і такою, що не відповідає вимогам законодавства.

В обґрунтування апеляційних доводів покликається на те, що під час досудового розслідування та судового розгляду ОСОБА_7 надавав щирі свідчення, не намагався уникнути відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, не допускав порушень вимог режиму утримання, до дисциплінарної відповідальності не притягувався.

Вказує, що два рази заохочувався адміністрацією установи.

Стверджує, що наявні значні позитивні зміни у поведінці ОСОБА_7 про що свідчить його активна участь у роботах з благоустрою установи та відділення.

Заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційної скарги, пояснення присутніх учасників процесу, вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 152 Кримінально-виконавчого кодексу України, підставою звільнення від відбування покарання є умовно-дострокове звільнення.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване до засудженого після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень або кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за необережний тяжкий злочин.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміни невідбутної частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 року, встановлено, що умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким мають надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України. Поряд з цим, у пункті 2 даної постанови визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України під виправленням засудженого розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.02.2021 ОСОБА_7 засуджений Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області за ст.164 КК України до 2 місяців арешту.

26.04.2021 ОСОБА_7 засуджений Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області за ч.1 ст.357, ч.2 ст.185, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70, ч.1 ст.71 КК України до 3 років 7 місяців позбавлення волі.

Початок терміну відбування покарання: 06.02.2020. Кінець терміну відбування покарання: 06.09.2023.

Як встановлено судом першої інстанції, перебуваючи під вартою в УВП №19 м. Львова з 06.02.2020р. ОСОБА_7 порушень вимог режиму утримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Адміністрацією УВП №19 не заохочувався.

У Личаківську виправну колонію (№30) засуджений ОСОБА_7 прибув 29.06.2021 року. По прибутті в установу не був працевлаштований, однак приймає активну участь у роботах з благоустрою установи та відділення.

За час відбування покарання в установі порушень вимог режиму відбування покарання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Адміністрацією установи два рази заохочувався.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий та звільнявся умовно-достроково від відбування покарання, однак після звільнення з місць позбавлення волі, на шлях виправлення не ставав та продовжував вчиняти нові умисні злочини.

Зважаючи на вищенаведене, зокрема на попередні судимості засудженого ОСОБА_7 , його характеристику, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що засуджений ОСОБА_7 ще не довів свого виправлення, оскільки належне виконання засудженим законних вимог представників адміністрації виправної колонії під час відбуття покарання, його належна поведінка є для нього обов`язком впродовж всього строку відбування покарання.

Апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги засудженого, що оскаржувана ухвала є незаконною та не відповідає вимогам законодавства, оскільки суд належно дослідив матеріали справи, врахував усі наявні обставини кримінального провадження та прийняв обґрунтоване та законне рішення.

З урахуванням наведеного та конкретних обставин справи, колегія суддів вважає обґрунтованим рішення суду першої інстанції про відмову у застосуванні положень ст. 81 КК України до засудженого ОСОБА_7 , поведінка якого зазнає позитивних змін, однак такий ще не довів своє виправлення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність при розгляді подання, які б вплинули на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення, не встановлено.

Колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга засудженого не містить правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, а отже є необґрунтованою.

Висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Ухвала Шевченківського районного суду м.Львова від 30.11.2022 року відносно засудженого ОСОБА_7 у повній мірі відповідає вимогам ст.370 КПК України, підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, ст.81 КК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 30 листопада 2022 року, про відмову засудженому ОСОБА_7 у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4