УХВАЛА

11 січня 2023 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1

з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2

представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засідання в м.Рівне клопотання представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про часткове скасування арешту майна,-

В С Т А Н О В И В:

До Рівненського міського суду з клопотання про часткове скасування арешту майна звернувся представник власника майна ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання зазначено, що ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 14 вересня 2022 року по справі №569/13245/22, провадження №1-кс/569/4257/22, було розглянуто клопотання дізнавача СВ Рівненського районного управління поліції ГУНП в рівненській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 , яке погоджено із прокурором Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна, у задоволенні клопотання відмовлено.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 17.11.2022 року апеляційну скаргу прокурора задоволено, ухвалу слідчого судді від 14.09.2022р. скасовано, постановлено нову ухвалу, якою клопотання задоволено. Накладено арешт на автомобіль «Renault Scenic», реєстраційний номер НОМЕР_1 , заборонивши власнику чи будь-якій іншій особі користуватись та розпоряджатись вказаним автомобілем до прийняття процесуального рішення у кримінальному провадженні.

Вважаю, що вищевказана ухвала Апеляційного суду про накладення арешту в на транспортний засіб підлягає частковому скасуванню, з огляду на наступне.

Як зазначено в ухвалі апеляційного суду, «Як вбачається зі змісту клопотання, підставою для визнання вказаного транспортного засобу речовим доказом було те, що він є матеріальним об`єктом, який був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, міг зберегти на собі сліди вчиненого злочину.»

«За поясненнями прокурора, постановою дізнавача, вказаний транспортний засіб визнано речовим доказом. Окрім того, зважаючи на те, що на даний час триває досудове розслідування даного кримінального провадження, в ході якого є необхідність у проведені ряду слідчих дій, у тому числі із використанням цього транспортного засобу, тому існує об`єктивна необхідність у його збереженні як речового доказу.»

Отже, основною причиною накладення арешту на вказаний автомобіль зазначена необхідність у проведенні ряду слідчих дій із використанням цього транспортного засобу.

З моменту внесення відомостей в ЄРДР по даному кримінальному провадженню пройшло біля чотирьох місяців, що по злочину невеликої тяжкості є достатньо часу для проведення необхідних слідчих (розшукових) дій із вказаним транспортним засобом.

У зв`язку з тим, що вказаний автомобіль необхідний його власнику для здійснення волонтерської діяльності, яка в умовах військового стану є край необхідною, а ОСОБА_3 не є учасником кримінального провадження, та із врахуванням припису п.1 ч.6 ст.100 КПК України, що речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення повертаються власнику або передаються йому на відповідальне збереження, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Представника власника майна ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 своє клопотання підтримав в повному обсязі та просив його задоволити.

Слідчий в судове засідання не з`явився, однак був повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши надані матеріали кримінального провадження, слід прийти до висновку, що клопотання підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 14 вересня 2022 року по справі №569/13245/22, провадження №1-кс/569/4257/22, було розглянуто клопотання дізнавача СВ Рівненського районного управління поліції ГУНП в рівненській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 , яке погоджено із прокурором Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна, у задоволенні клопотання відмовлено.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 17.11.2022 року апеляційну скаргу прокурора задоволено, ухвалу слідчого судді від 14.09.2022р. скасовано, постановлено нову ухвалу, якою клопотання задоволено. Накладено арешт на автомобіль «Renault Scenic», реєстраційний номер НОМЕР_1 , заборонивши власнику чи будь-якій іншій особі користуватись та розпоряджатись вказаним автомобілем до прийняття процесуального рішення у кримінальному провадженні.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до частини першої статті 174 Кримінального процесуального кодексу України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Як встановлено в судовому засіданні, що у кримінальному провадженні підозра ОСОБА_3 , не оголошувалась, а отже застосування арешту майна до даного майна є безпідставним та нічим не обґрунтованим.

Крім того, ухвалою слічого судді Рівненського міського суду від 12 січня 2023 року у задоволенні клопотання старшого дізнавача Рівненського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 , яке породжено із прокурором Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_6 про проведення огляду у легковому автомобілі марки «Renault Scenic», сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуває у власності ОСОБА_3 10.11.1992 з метою виявлення та наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, та інших заборонених в обігу речей - відмовлено, оскільки як вбачається з матеріалів клопотання, огляд було проведено 08.09.2022 року, а клопотання про проведення огляду подане до слідчого судді 11.01.2023 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінально-процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява 31107/96, п. 58). Вимога, щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994рр.; справа «Кушог проти Болгарії» від 10 травня 2007р.).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982р. у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986р. у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

У рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов"язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановления нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами ( див. п. 46 рішення у справі " Устименко проти України", п.п. 51,52 рішення у справі" Рябих проти Росії", п. 31 рішення у справі " Марушин проти Росії", п. 61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії").

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому (41 L1 постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення у справах Sperrong and Lonnroth v Sweden» від 23.09,82, «новоселецький проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 1.06.2006).

Відповідно до положень статті 64-2 КПК України, третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи.

Третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

У свою чергу, право власності в Україні охороняється законом, держава забезпечує стабільність правовідносин власності.

Згідно вимог статті 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

«Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.

Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до статті 13 цього міжнародно-правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.

Таким чином, необхідність скасування накладеного арешту майна обумовлені такими обставинами як невідповідність майна, на яке накладено арешт, критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України, та (або) накладення арешту на майно особи, яка у кримінальному провадженні не має процесуального статусу підозрюваного або обвинуваченого, не належить до осіб, які в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого, тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, в цілях не порушення гарантованого права власності особи, слідчий суддя приходить до переконання, що необхідності в подальшій дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна не має, а тому клопотання підлягає до задоволення.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. 170, 171,174 КПК України, -

УХВАЛИВ :

Клопотання представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про часткове скасування арешту майна задоволити.

Арешт, накладений Ухвалою Апеляційного суду від 17 листопада 2022 року у справі №569/13245/22, за клопотанням дізнавача СВ Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 , яке погоджено із прокурором Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна, на автомобіль марки «Renault Scenuic», д.н.з. « НОМЕР_1 »скасувати частково, а саме в частині заборони користуватись таким автомобілем, із передачею вказаного автомобіля його власнику на відповідальне зберігання; в частині заборони розпоряджатись залишити без змін, про що винести відповідну Ухвалу суду;

Зобов`язати дізнавача СВ Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 негайно повернути власнику майна ОСОБА_3 автомобіль «Renault Scenuic», д.н.з. « НОМЕР_1 »;

Ухвала , відповідно до ст.309 КПК України, оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1