23.12.2022 Справа №363/3519/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2022 року Вишгородський районний суд Київської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0000424 від 25.07.2022 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Києва, з вищою освітою, військовослужбовця військової служби за контрактом, неодруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

встановив:

Судом встановлено, що ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, обіймаючи посаду навідника 1 танкового взводу третьої танкової роти танкового військової частини НОМЕР_1 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст. ст. 1, 2, 3, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану, 22.06.2022 о 14 год. 00 хв. самовільно залишив тимчасове місце дислокації танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та до 27.08.2022 року проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення до місця служби, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.

У подальшому, 27.08.2022 солдат ОСОБА_4 усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, добровільно та з власної Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Олени Теліги, буд. 8.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.407 КК України, беззаперечно визнав повністю, показав суду, що він 22.06.2022 року близько 14 годин самовільно залишив військову частину, знаходився вдома і не повертався до місця служби. Йому телефонували командир і побратими, але лише після усвідомлення, що скоїв, 27.08.2022 прибув до ДБР з зізнанням. У скоєному щиросердечно кається. Просив суд не позбавляти волі, врахувати, що знаходиться на медичному обстеженні у лікаря травматолога.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, в судовому засіданні, за згодою всіх учасників судового провадження, не досліджувались докази щодо фактичних обставин кримінального провадження, оскільки вони ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Оскільки обвинувачений визнає свою вину повністю, погоджується з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а прокурор не висловлює жодних заперечень щодо встановлених обставин, які надані на підтвердження винуватості обвинуваченого, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 доведена повністю.

Суд дії ОСОБА_4 кваліфікує за ч.5 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) , вчиненого в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами та особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, вперше притягується до кримінальної відповідальності, є військовослужбовцем, посередньо характеризується за місцем проходження військової служби, не перебуває на обліку у лікаря нарколога, психіатра.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття у скоєному кримінальному правопорушенні, сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Враховуючи вищевказані дані про особу обвинуваченого, конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, суд вважає призначити покарання обвинуваченому у межах санкції ч. 5 ст. 407 КК України.

Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд, враховуючи характер та ступінь суспільної небезпеки вказаного кримінального правопорушення,спосіб його вчинення, мету та мотив вказаного діяння, а також те, що обвинувачений визнав себе повністю винним у вчиненні даного кримінального правопорушення, розкаюється у вчиненому, а також обставини, що пом`якшують покарання, якими на думку суду, є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення його вік, репутацію, характеризуючи дані, приходить до висновку, про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 без відбування покарання й вважає за можливе на підставі ст. 75 КК України звільнити його

від відбування покарання з випробуванням з покладенням на нього обов`язків.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.

Речові докази по справі відсутні.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 369-371,374КПКУкраїни,суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на (три) роки.

Відповідно до п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу із питань пробацїї; повідомляти уповноважений орган з питань пробацїї про зміну місця проживання.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з його проголошення.

Суддя ОСОБА_1