ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/6665/22 Головуючий 1ї інстанції: ОСОБА_1
Апеляційне провадження № 11-сс/818/92/23 Доповідач ОСОБА_2
Категорія: тримання під вартою
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8

підозрюваного ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 14 грудня 2022 року, якою задоволено клопотання ст.слідчого СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_10 , погодженого прокурором Харківської обласної прокуратури ОСОБА_6 , та продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0001921 від 18 червня 2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, до 11лютого 2023 року, -

У С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Слідчим управлінням СУ ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001921 від 18 червня 2022 року. Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні здійснюється відділом Харківської обласної прокуратури.

У зазначеному кримінальному провадженні органом досудового розслідування ОСОБА_9 підозрюється у тому, що він, діючи за попередньою змовою з іншими підозрюваними 16.09.2022 року близько 18.00, з метою заволодіння чужим майном, незаконно проникли на територію складських приміщень, розташованих за адресою: м.Харків. вул.Коцарська. 11, де перебував потерпілий.

Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_9 разом з іншими підозрюваними, будучи одягненими у військову форму з розпізнавальними знаками органів Служби Безпеки України, знаходячись за вищевказаною адресою, із застосуванням фізичного насильства та погроз його застосування стосовно потерпілого, погрожуючи застосуванням вогнепальної автоматичної зброї стосовно останнього, протиправно діючи в умовах військового стану, спричинивши тілесні ушкодження потерпілому, заволоділи грошовими коштами останнього на загальну суму 114 102 грн, золотою каблучкою та закордонними паспортами останнього та його брата, чим спричинили матеріальні збитки потерпілому, тим самим здійснили розбійний напад на останнього.

Після вказаних вище обставин ОСОБА_9 разом з іншими підозрюваними залишили місце вчинення злочину.

29 листопада 2022 року ОСОБА_9 згідно вимог ст. ст. 42, 276-278 КПК України було вручено повідомлення про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Постановою першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури від 02.11.2022 року строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців, а саме до 17.12.2022 року.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 29.11.2022 підозрюваному ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 19 днів, тобто до 17.12.2022 року, без визначення розміру застави.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 13.12.2022 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001921 продовжено до 6 місяців, тобто до 17.03.2023 року включно.

12.12.2022 року слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим з прокурором, про продовження строку застосування запобіжного заходу виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 .

В обґрунтування клопотання слідчий посилався на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_9 злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України та продовження існування ризиків, передбачених п.п.1,2, 3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 14.12.2022 року задоволено клопотанняслідчого.

Продовжено строк застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 11.02.2023 року без визначення розміру застави.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

Захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою змінити запобіжний захід з тримання під вартою на інший не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що підозра, яка була вручена ОСОБА_9 , є необґрунтованою та усупереч вимог ст..278 КПК України повідомлення про підозру було підписано старшим слідчим ОСОБА_11 , а вручив повідомлення про підозру слідчий ОСОБА_12 , а тому, на переконання апелянта, ОСОБА_9 не набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні.

Вказує, що стороною обвинувачення не доведено та не обґрунтовано наявність достатніх підстав вважати, що продовжує існувати хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Зазначає, що слідчий суддя не звернув уваги на те, що ОСОБА_13 має міцні соціальні зв`язки, а саме те, що ОСОБА_14 тривалий час перебуває у цивільному шлюбі, має матір, яка залишилась вдовою та потребує постійного догляду, є членом громадської організації «Братерство учасників АТО та ветеранів силових структурСлобожанщина» та фактично лише тяжкість інкримінованого злочину стала єдиною підставою для продовження застосування найбільш суворого виду запобіжного заходу - тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_8 також подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу слідчого скасувати, ухвалити нову, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що жодний ризик, передбачений ч.1 ст.177 КПК України слідчим та прокурором не доведений. Підозрюваному не має сенсу переховуватись від органів слідства, оскільки він розуміє, що при переховуванні він сам собі нашкодить, що в подальшому може призвести до ускладнення захисту.

Вказує, що матеріали справи не містять жодних доказів причетності ОСОБА_9 до вчинення злочину, передбаченого ч.4ст.187 КК України.

Захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримали вимоги апеляційних скарг в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав рішення суду законном та обгрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи підозрюваного та його захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на підтримання вимог апеляційних скарг, пояснення прокурора ОСОБА_6 , який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, посилаючись на обґрунтованість та законність ухвали слідчого судді, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Мотиви суду

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Окрім того, стаття 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику суду.

Згідно ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід у виді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.177, 178 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Згідно з вимогами ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

В силу ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Частиною 5 статті 199 КПК України, передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст.199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані.

КПК України не містить визначення терміну «обґрунтована підозра» і визначення змісту поняття «підозра» обумовлює необхідність врахування практики Європейського суду з прав людини з питань застосування кримінального процесуального законодавства (ч.1 ст. 9 КПК України).

Згідно з рішеннями ЄСПЛ у справах «Ilgar Mammadov v. Azerbaijan п. 88», «Erdagozv. Turkey п. 51», «Cebotari v. Moldova п. 48» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, зокрема у рішенні "Murray v. the United Kingdom".

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Відповідно до вимог п.п.4,5 ч.1 ст.277 КПК України, письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням із прокурором. Повідомлення має містити, зокрема, такі відомості: зміст підозри, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Як вбачається з наданих в апеляційний суд матеріалів, в повідомленні про підозру ОСОБА_9 за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, вказано зміст підозри та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні яких підозрюється останній, із зазначенням статей (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_9 інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, підтверджується відомостями, які містяться у: рапортах оперативного підрозділу; протоколах допитів потерпілого; протоколах пред`явлення особи для впізнання за фотознімками ; протоколах допитів свідків; висновку судово-медичної експертизи № 09-1098/2022 від 28.09.2022року; висновку судово-медичної експертизи № 09-1100/2022 від 30.09.2022 року; протоколі огляду місця події від 30.09.2022 року; протоколах проведення обшуків.

Зважуючи на такий обсяг відомостей, матеріали судового провадження об`єктивно свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, як вжиття запобіжних заходів у зв`язку з наявністю саме обґрунтованої підозри, так як наявні у матеріалах провадження докази формують внутрішнє переконання, в тому числі й для стороннього спостерігача, причетності ОСОБА_9 до вчинення кримінального правопорушення, згідно підозри.

Крім того, колегія суддів зазначає, що доводи захисника про те, що повідомлення про підозру повинно бути вручено виключно тим слідчим, яким вона складена є такими, що спростовуються вимогами чинного законодавства, а саме ст.278 КПК України не містить імперативної вказівки про необхідність вручення повідомлення про підозру одним і тим же слідчим, яким вона складена. Як вбачається з копії витягу з ЄРДР кримінального провадження № 0001921 у групу слідчих, якими здійснюється розслідування входять слідчий ОСОБА_10 , яким складено повідомлення про підозру, та слідчий ОСОБА_15 , яким вручено ОСОБА_9 повідомлення про підозру..

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання захисників про неналежність наданих органом досудового розслідування доказів причетності ОСОБА_9 до інкримінованого правопорушення, оскільки слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Згідно до ч.3 ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути подовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 13.12.2022 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001921 продовжено до 6 місяців, тобто до 17.03.2023 року включно.

Як вбачається з матеріалів провадження, для завершення досудового розслідування в даному кримінальному провадженні існує законодавчо встановлена необхідність у проведенні слідчих та процесуальних дій, обґрунтованість та необхідність яких зазначена в постанові прокурора.

Зміст оскаржуваного рішення підтверджує, що слідчий суддя також дослідив доводи клопотання щодо обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про продовження строку тримання під вартою підозрюваного та, з урахуванням особливостей даного кримінального провадження, об`єму висунутої підозри, необхідності виконання ряду слідчих і процесуальних дій, обґрунтовано дійшов висновку про наявність обставин, які виправдовують подальше тримання підозрюваного ОСОБА_9 під вартою у межах продовженого строку досудового розслідування.

Судова колегія приймає до уваги наявність обставин, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п.п.1,2,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Надаючи оцінку продовження існування ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування або суду, колегія суддів зазначає, що ЄСПЛ в своїх рішеннях «Панченко проти Росії» та «Бекчиєв проти Молдови» неодноразово зазначав, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Судом першої інстанції також правильно взято до уваги й самі фактичні обставини (фабули злочину) згідно підозри, а саме те, що ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні розбою за попередньою змовою, використовуючи військову форму, із застосуванням вогнепальної автоматичної зброї, в умовах військового стану, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку як інкримінованого злочину, так й самої особи підозрюваного.

Колегія суддів враховує, що Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним, та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

За таких обставини, враховуючи, що дії ОСОБА_9 , за вчинення яких йому повідомлено підозру, класифікуються як особливо тяжкий корисливий злочин, а саме - розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у приміщення, вчинений в умовах воєнного стану, внаслідок чого колегія суддів вбачає, що існує суспільний інтерес який свідчить про те, що більш м`який запобіжний захід, ніж продовження застосування тримання під вартою не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,2,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України.

За таких обставин колегія суддів зазначає, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що продовжують існувати ризики того, що підозрюваний може вдатися до втечі, переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків досудового розслідування, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до довідки заступника начальника УСБУ в Харківській області ОСОБА_16 № 70/33-143 від 12.04.2022 року ОСОБА_17 з 20.04.2022 року виконував бойові завдання із забезпечення національної безпеки на території Харківської області у складі добровольчого підрозділу «Слобожанщина» та підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення проти власності, який вчинив будучи одягненим у військову форму, що може обумовлювати наявність та продовження існування ризиків перешкоджання проведенню всебічного досудового розслідування та збору доказів.

Крім того, колегія суддів зазначає, що при встановленні наявності ризику впливу на потерпілого, свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, статті 95, 224 КПК).

Таким чином, ризик впливу на потерпілого, свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Зазначене вказує на неможливість в даному конкретному випадку застосування до підозрюваного іншого більш м`якого виду запобіжного заходу.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

За таких обставин доводи сторони захисту про недоведеність висновків суду першої інстанції з цього приводу та їх декларативність не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, не є слушними та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на відомостях провадження.

Колегія суддів приймає до уваги, що ОСОБА_9 має постійне місце проживання та реєстрації, раніше не судимий, має родинні зв`язки, однак такі відомості не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, запобігти яким в даному випадку може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою. Крім того, зазначені обставини існували на час інкримінованих підозрюваному дій, однак, згідно підозри, вони не стали для нього стримуючим фактором для уникнення від вчинення дій відповідно до повідомлення про підозру.

Колегія суддів зазначає, що доводи апелянтів про те, що слідчим суддею не надано обґрунтованості відмови у задоволені клопотання захисників про передачу підозрюваного на поруки є такими, що спростовуються змістом судового рішення, оскільки судом першої інстанції клопотання захисників та слідчого розглядались в одному провадженні та містили однакові вимоги щодо перевірки судом наявності або відсутності продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Слідчим суддею було встановлено, що ризики, передбачені ст.177 КПК України не перестали існувати до тієї межі, яка викликає необхідність пом`якшення обраного запобіжного заходу, а тому, слідчий суддя дійшов висновку що передача підозрюваного на поруки, є неможливим та суд вважає доцільним продовжити для нього дію раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на даний час застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді особистої поруки не зможе запобігти наявним ризикам та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, у тому числі щодо належного виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо необхідності застосування п.1 ч.4 ст.183 КПК України, а саме не застосувати до підозрюваного альтернативного запобіжного заходу у виді застави, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України.

З врахуванням зазначених обставин, суті самої підозри, висновки суду, що продовження саме такого суворого виду запобіжного заходу забезпечить належну процесуальну поведінку ОСОБА_9 та слугуватиме досягненню процесуальним задачам і меті досудового розслідування є законними та обґрунтованими.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає необґрунтованими, а тому і такими, що не підлягають задоволенню доводи апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та про необхідність зміни запобіжного заходу.

За таких обставин, ухвала слідчого судді відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, про що йде мова в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.407,419, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА :

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 14 грудня 2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4