Провадження №11-кп/801/153/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі учасників провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 26 грудня 2022 року,

якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 діб починаючи, з 16.12.2022 до 23.02.2023 включно щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 неодруженого, безробітного, на утриманні має малолітню дитину, раніше неодноразово судимого, який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 - ч.1 ст.263 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

У провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України.

У судовому засідання прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 строком на 60 діб із визначенням розміру застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Вказав, що ризики визначені ст. 177 КПК України продовжують існувати, на переконання прокурора, обвинувачений може переховуватися від суду та вчинити нове кримінальне правопорушення, тому виключно тримання під вартою забезпечить належну поведінку обвинуваченого в ході подальшого судового розгляду.

Захисник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 просив відмовити у задоволення клопотання прокурора та просив застосувати його підзахисному домашній арешт у визначений період доби за адресою: АДРЕСА_2 . Зазначив, що підозра у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення передбаченого ст. 263 КК України є необґрунтованою, відтак ризики у справі відсутні. ОСОБА_8 підтримав свого захисника. Захисник ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 поклався на розсуд суду. Обвинувачений ОСОБА_9 не бажав висловитися з приводу заявленого клопотання.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26.12.2022 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 на 60 діб, починаючи з 26.12.2022 року до 23.02.2023, включно. На підставі п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України визначено ОСОБА_8 заставу у розмірі вісімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 198480,00 гривень. У разі внесення застави, покладено на ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме: 1)прибувати по першому виклику до суду на визначений час; 2)не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає без дозволу суду; 3)повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи. Роз`яснено ОСОБА_8 наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме те, що якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Прийняте рішення мотивовано тим, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.11.2022 року обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою до 01.01.2023 року.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Доцільність продовження тримання обвинуваченого під вартою встановлюється судом при доведені наявності ризиків у кримінальному проваджені на відповідній стадії судового провадження.

Види ризиків у кримінальному проваджені визначені Законом та є незмінними для будь-якої стадії кримінального переслідування. Так, ст. 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, серед іншого, переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

При вирішенні питання щодо доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою суд врахував суть обвинувачення та факт того, що ОСОБА_8 вже набув статусу обвинуваченого у кримінальному проваджені, тобто сторона обвинувачення, звернувшись до суду з обвинувальним актом, вважала не лише підозру обґрунтованою, а й докази у справі достатніми для висунення обвинувачення особі.

Факт наявності обвинувачення ОСОБА_8 у вчинені тяжкого злочину вказує на те, що поняття «обґрунтованої підозри» не підлягає оцінці, оскільки на даній стадії кримінального переслідування особи підозра трансформувалась в обвинувачення з критерієм доведеності, оцінка якого передбачена іншою процедурою ніж вирішення питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.

Оцінці на предмет доведеності підлягають виключно ризики у проваджені, існування яких є доведеним у справі щодо ОСОБА_8 .

Вирішуючи клопотання прокурора, суд прийняв до уваги тяжкість обвинувачення ОСОБА_8 , факт того, що він обвинувачується у вчинені тяжкого злочину санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до семи років. Разом з тим, сама лише тяжкість обвинувачення не є вирішальною для суду, проте оцінюється в сукупності з іншими даними провадження, в тому числі і даними щодо особи обвинуваченого. Так, суд бере до уваги, що раніше неодноразово судимий обвинувачений не має постійного місця проживання у місті Вінниці. Суд критично оцінює повідомлення стороною захисту, що місцем проживання ОСОБА_8 є: АДРЕСА_2 , оскільки жодних документів на підтвердження вказаного суду не надано. Вказане, а також відсутність у обвинуваченого офіційного місця роботи, в своїй сукупності свідчить про наявність ризику переховування обвинуваченого від суду, перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином та вчинення нового кримінального правопорушення.

При цьому, суд не вбачав підстав для застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді домашнього арешту у визначений час доби, оскільки відсутність міцних соціальних зв`язків, стабільного доходу та постійного місця проживання та реєстрації у м. Вінниці свідчить про те, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної поведінки обвинуваченого.

Таким чином, наведені обставини свідчать, що ризики встановлені судом при обранні та подальшому продовженні запобіжного заходу існують, а достатнім для їх запобігання запобіжним заходом буде тримання обвинуваченого під вартою, оскільки інші запобіжні заходи не будуть гарантувати належної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, в зв`язку з чим дію запобіжного заходу доцільно продовжити на 60 діб.

Водночас прокурор просив визначити обвинуваченому розмір застави.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Оскільки сторона обвинувачення просила визначити заставу обвинуваченому, суд прийняв відповідне рішення та визначив розмір застави у зазначеному в клопотанні розмірі.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 26.12.2022. Постановити нову, якою клопотання прокурора задовольнити частково, обрати ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічну пору доби з 22:00 год. до 07:00 год. із застосуванням засобу електронного контролю за адресою АДРЕСА_1 .

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом було не в неповній мірі досліджено докази щодо можливої неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 , внаслідок чого суд дійшов помилкового висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою. На думку захисника, прокурор в судовому засіданні не довів наявність ризиків та обставин, які дають достатні підстави суду, вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 може, здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Захисник звертає увагу на те, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, однак з моменту вчинення кримінального правопорушення і обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою жодних процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні слідчий, прокурор чи суд на ОСОБА_8 не покладав. Відповідно сам факт тяжкості злочину, який інкримінується ОСОБА_8 , не може бути підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки це суперечить презумпції невинуватості, а тому небезпека можливості переховуватися від правосуддя не може вимірюватися виключно на підставі суворості можливого вироку.

До того ж, судом першої інстанції належним чином не враховано особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який має місце реєстрації та проживання ( АДРЕСА_1 ), характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимий, тривалий час знаходиться під вартою.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 просили задовольнити апеляційну скаргу та застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічну пору доби.

Прокурор ОСОБА_6 просив залишити апеляційну скаргу захисника без задоволення, оскільки вона не містить доводів, які б свідчили про необхідність скасування ухвали суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 .

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, виступи учасників, дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги. Згідно з вимогами ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Розглядаючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення суд, відповідно до ст. 177,199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини повинен також врахувати і тяжкість кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 вказаних вимог кримінального процесуального закону дотримався та належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, тому обґрунтовано дійшов висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Що стосується доводів апеляційної скарги про не доведеність наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, то вони безпідставні з огляду на наступне. Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28, ч.1 ст. 263 КК України, а саме у носінні, зберіганні, придбанні, збуті вогнепальної зброї, бойових припасів без передбаченого законом дозволу, вчинені за попередньою змовою групою осіб. Санкція за вчинення вказаного кримінального правопорушення, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

При цьому у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З огляду на викладене, тяжкість обвинувачення ОСОБА_8 та суворість можливого покарання для колегії суддів не є основною підставою для висновку про існування у цьому провадженні ризику переховування обвинуваченого від суду. Колегія суддів враховує обставини, що характеризують особу обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_8 не одружений, має на утриманні малолітню дитину, тимчасово проживає у м. Вінниця, за місцем своєї реєстрації не проживає, офіційно не працевлаштований та не має постійного джерела доходу, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності у минулому.

Викладене, переконує колегію суддів у тому, що в обвинуваченого наявна реальна можливість вільної зміни місця свого проживання, перебування та відсутні міцні соціальні зв`язки, тому перебуваючи на волі ОСОБА_8 може не з`являтися на виклики до суду та переховуватись. Крім того, відсутність стійких та тривалих трудових відносин, офіційного та постійного джерела доходу підвищує ймовірність вчинення ОСОБА_8 нових кримінальних правопорушень.

Доводи захисника про те, що судом першої інстанції належним чином не враховано особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який має місце реєстрації та проживання ( АДРЕСА_1 ), характеризується позитивно, раніше не судимий, тривалий час знаходиться під вартою безпідставні, оскільки зазначені обставини не зменшують існування ризиків, передбачених, ч.1 ст.177 КПК України, адже вони існували і на час вчинення протиправних дій. При цьому вказані обставини не утворюють жодних моральних запобіжників при обранні ОСОБА_8 моделі поведінки, а відтак не здатні перешкодити вчинити йому дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Окрім того, доводи захисника про те, що до ОСОБА_8 можна застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічну пору доби з 22 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин з застосуванням засобу електронного контролю за адресою: АДРЕСА_1 , колегія суддів вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки встановлені дані про особу обвинуваченого самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що можливість уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, може бути досягнута шляхом застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Водночас стороною захисту не надано документу про право власності на житло, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 чи доказів того, що власник вказаного житла не заперечує, щоб ОСОБА_8 перебував у цьому житлі під домашнім арештом. Крім того, згода обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника на залишення певної форми домашнього арешту, все ж таки підтверджує існування процесуальних ризиків у вказаному провадженні.

Колегія суддів не погоджується з доводами захисника про те, що з моменту вчинення кримінального правопорушення i обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , жодних процесуальних обов`язків у вказаному кримінальному провадженні слідчий, прокурор суд на нього не покладав. Набуття ОСОБА_8 процесуального статусу підозрюваного, а потім обвинуваченого у кримінальному провадженні автоматично наділяє його переліком прав та обов`язків, визначених ст. 42 КПК України. При цьому диспозиція ч.1 ст. 177 КПК України не передбачає вимог, що відповідні обов`язки мають бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого слідчим, прокурором чи судом, оскільки вказана норма передбачає лише наявність прав та виконання обов`язків, визначених законом у зв`язку з набуттям особою процесуального статусу підозрюваного або обвинуваченого.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги захисника про те, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та невмотивованою, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки місцевим судом ретельно враховано ті обставини, на які вказує захисник в поданій апеляційній скарзі та прийнято рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому суд дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Що стосується доводів захисника про тривале перебування обвинуваченого під вартою, то з даного приводу колегія суддів зазначає про те, що строк перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою не виходить за межі визначенні КПК України. До того ж, з матеріалів судового провадження вбачається, що при вирішенні питання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою суд першої інстанції правильно виходив не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків переховування обвинуваченого від суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення нового кримінального правопорушення. Крім того, ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б також свідчили про неможливість перебування ОСОБА_8 під вартою, або ж про інші обставини, які б переважили встановлені ризики.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції щодо вживання всіх заходів для недопущення затягування розгляду вказаного кримінального провадження для того, щоб розглянути справу у розумні строки та постановити відповідне законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.

При цьому суд першої інстанції продовжуючи строк тримання під вартою визначив ОСОБА_8 розмір застави, а саме вісімдесят прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 198480,00 гривень. На переконання колегії суддів, такий розмір є відповідним і достатнім стримуючим фактором, який би обвинувачений або інша особа (заставодавець) боявся б втратити внаслідок невиконання процесуальних обов`язків у кримінальному провадженні. Відповідно такий розмір застави здатен достатньою мірою забезпечити дієвість цього кримінального провадження і є розумним з огляду на необхідність виконання його завдань.

З урахуванням викладеного, ухвала суду відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги захисника колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419,422-1 КПК України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 26 грудня 2022 року залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4