У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 285/4141/18

провадження № 1-кп/0285/100/22
13 грудня 2022 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючої судді………………....…..Літвин О. О.,
секретаря…………………………….. ОСОБА_1 ,
за участю:
прокурора……………………...…….. ОСОБА_2 ,

обвинуваченого...................…………. ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду
в режимі відеоконференції
кримінальне провадження, внесене 29.08.2018 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000207,
по обвинуваченню
ОСОБА_3 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
не одруженого, з середньою освітою,
раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
До суду у листопаді 2018 року надійшов обвинувальний акт, з якого вбачається, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 №97 від 19.03.2014 ОСОБА_3 , на підставі Указу Президента №303/2014 від 17.03.2014 призвано на військову службу у Збройні Сили України під час мобілізації, на особливий період та призначено на посаду старшого лінійного наглядача вводу зв`язку 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до вимог ст.ст.17, 65, 68 Конституції України, ст.ст.1, 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України, він встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями, кожен повинен додержуватися вимог Конституції України та законів України; визначено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Згідно вимог ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своя обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів та накази командирів.
Разом з тим, відповідно до ст.ст.11, 16, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, молодший сержант ОСОБА_3 зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Військової присяги, Конституції України, законів України та статутів Збройних Сил України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
Відповідно до наказу керівника сектору Д №9 від 01.06.2014 молодшого сержанта ОСОБА_3 залучено до виконання бойових завдань в районі проведення АТО, після чого 20.09.2014 його у складі механізованого батальйону військової частини-польова пошта НОМЕР_2 (військова частина НОМЕР_1 ) передислоковано до АДРЕСА_2 .
Однак, ОСОБА_3 під час проходження військової служби у Збройних Силах України, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях та тимчасово ухилитися від військової служби за наступних обставин.
Так, 20.09.2014 ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації військової частини-польова пошта НОМЕР_2 (військова частина НОМЕР_1 ), діючи в порушення ст.ст.17, 65 Конституції України, ст.ст.11, 16, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно залишив місце служби, а саме базовий табір військової частини-польова пошта НОМЕР_2 (військова частина НОМЕР_1 ), за місцем дислокації: АДРЕСА_2 , та проводив час на власний розсуд за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , не пов`язуючи його із виконанням службових обов`язків до 26.01.2016, коли самостійно прибув до військової частини-польова пошта НОМЕР_2 (військова частина НОМЕР_1 ) за місцем фактичної дислокації: АДРЕСА_1 .
За час відсутності за місцем служби ОСОБА_3 обов`язки військової служби за посадою не виконував, перебуваючи поза межами військової частини правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення та його причини, не повідомив та проводив час на власний розсуд.

Умисні дії ОСОБА_3 , які виразились у самовільному залишенні місця служби військовослужбовцем (крім строкової служби), тривалістю понад один місяць, органом досудового розслідування були кваліфіковані за ч.3 ст.407 КК України.
В судовому засіданні ОСОБА_3 заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття провадження на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Прокурор не заперечив щодо заявленого клопотання обвинуваченого.

Суд, заслухавши думки сторін, прийшов до наступного висновку.
Кримінальне законодавство обмежує строками давності повноваження держави щодо кримінального переслідування осіб, які вчинили кримінальні правопорушення. Зокрема, у ст.49 КК України визначено матеріально-правові підстави та умови для звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Строк давності це певний проміжок часу з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності. Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених, окрім іншого, ч.1 ст.49 ККУ строків, та відсутність обставин, що порушують їх перебіг. При цьому необхідно зауважити, що застосування кримінально-правових норм здійснюється у межах кримінально-процесуальних відносин. Тобто застосування норм матеріального кримінального права можливе лише одночасно із застосуванням норм кримінального процесуального закону.
Згідно зі статтями 284-288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах. Ці умови є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності.
В п.1 ч.2 ст. 284 КПК України законодавцем встановлено імперативне правило, за яким суд приймає рішення про закриття кримінального провадження у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, процесуально-правовою підставою якого є виключно згода обвинуваченого на таке звільнення.

Так, санкція ч.3 ст.407 КК України передбачає такий вид покарання, як позбавлення волі на строк від двох до п`яти років.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_3 вчинив злочин 26.01.2016 і на момент розгляду судом кримінального провадження закінчився передбачений законом п`ятирічний строк давності притягнення його до кримінальної відповідальності.
Перебіг строків давності притягнення до кримінальної відповідальності не переривався, інших кримінальних правопорушень протягом 5 років з дня вчинення інкримінованого обвинуваченому проступку, він не вчиняв. Будь-яких даних, які б свідчили про ухилення ОСОБА_3 від слідства чи суду, під час розгляду справи не встановлено. Ухвала суду від 16.09.2019 про розшук ОСОБА_3 , згідно листа Коростенського РУП ВП №1 ГУНП в Житомирській області від 08.02.2022, фактично не виконувалася, оскільки оперативно розшукова справа відносно нього поліцією не заводилася. Відтак, підстав вважати, що ОСОБА_3 ухилявся чи переховувався від суду, немає.
Згідно матеріалів кримінального провадження, відповідно до ст.12 КК України, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, яке відноситься до нетяжких.
Строк давності притягнення до кримінальної відповідальності закінчився 26.01.2021 з урахуванням положень ст.12 КК України про тяжкість відповідного кримінального правопорушення та положень ст.49 КК, якою передбачені строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності.
Судом встановлено, що обвинувачений розуміє права, передбачені ч.3 ст.285 КПК України, підставу звільнення від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України, а також наслідки закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Оскільки визначені ст.49 КК України положення дотримано, їх правдивість ні в кого зі сторін провадження не викликає сумнівів, суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання та звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 44, 49 КК України, ст.ст.284-287, 314 КПК України суд,-

УХВАЛИВ:
Клопотання обвинуваченого задовольнити.
Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України, на підставі ст.49 КК України,
та закрити кримінальне провадження №0000207 відносно нього на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.
Ухвалу може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуюча суддя ОСОБА_4