ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/15249/22

Провадження № 11-кп/4820/829/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Донецької області від 26 жовтня 2022 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені слідчим суддею суду першої інстанції обставини.
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 жовтня 2022 року продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 24 грудня 2022 року щодо ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.
В обґрунтування даного рішення, суд зазначив про вагомість ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу та наразі не зменшились і виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить обрати більш м`який запобіжний захід. Зазначає, що досліджені судом докази свідчать про його невинуватість у вчиненні інкримінованого злочину. Під час досудового розслідування його катували та змушували обмовити себе. Суддя суду першої інстанції вже неодноразово його засуджував та він не довіряє складу суду, який розглядає його провадження.
ОСОБА_6 вказує, що у нього є постійне місце мешкання, він не має наміру переховуватися від суду, вважає, що застосування до нього тримання під вартою як запобіжного заходу є невиправданим, заважаючи на наведені обставини.

Узагальнені позиції учасників апеляційного перегляду провадження.
Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 відмовився приймати участь у судовому засіданні в режимі відео конференції. Прокурор вказав на обґрунтованість тримання обвинуваченого під вартою та просив ухвалу суду залишити без змін.

Заслухавши суддю доповідача, прокурора, вивчивши матеріали, що надійшли на розгляд апеляційного суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та виходить з наступного.

Мотиви суду з посиланням на норми матеріального та процесуального закону.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ч.1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При обранні виду запобіжного заходу крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд виходить також і з положень ст. 178 КПК України та на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно до вимог ч.1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Поряд з наведеними національними нормами кримінально-процесуального закону, регламентуючими обрання та продовження судом виду запобіжного заходу особі, колегія суддів керується і Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477 від 23.02.06 року, ст.2, 17 якого передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як обов`язкове джерело права. Основним джерелом правозастосовної діяльності ЄСПЛ є Конвенція «Про захист прав людини та основоположних свобод», якою на міжнародному рівні закріплені головні принципи право на свободу та особисту недоторканість, за яким особа може бути позбавлена свободи виключно на підставах передбачених законом, права на справедливий публічний розгляд справи незалежним та безстороннім судом, права на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Зокрема, за усталеною практикою ЕСПЛ суди мають визнавати основним джерелом права при вирішення питання про запобіжний захід ст. 5 Конвенції, за якою кожному гарантується право на особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи , крім випадків та у межах процедури передбаченої законом. Такі випадки охоплюються законним арештом за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після її вчинення. Таким чином, норми Конституції України, національного законодавства, в тому числі і кримінально процесуального законодавства мають узгоджуватися з нормами Конвенції та рішеннями ЄСПЛ.

Пріоритетність та загальна значущість норм Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод» та практики ЄСПЛ закріплена і в принципі законності, визначеному в ст. 9 КПК України в редакції 2012 року, за якою в пріоритеті застосовуються положення відповідного міжнародного договору України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, кримінально - процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ. Питання законності обрання, особам, що знаходяться під контролем правоохоронців запобіжного заходу в виді тримання під вартою, його тривалості та правових аспектів утримання особи під вартою в Україні неодноразово порушувалось в рішеннях ЄСПЛ, зокрема «Харченко проти України» 10.02.11 року, «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.11 року та ін.

Згідно з вимогами ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

У разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в умовах воєнного стану продовження строку тримання під вартою здійснюється у порядку, встановленому статтею 615 цього Кодексу.

Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Приймаючи рішення за апеляційними вимогами ОСОБА_6 , колегія суддів виходить того, що він обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого корисливого злочину,передбаченого ст. 186 ч.4 КК України, пов`язаного з застосуванням насильства, заподіянні тілесних ушкоджень потерпілому та заволодінні його майном.
Вагомість зібраних доказів стала підставою не тільки для повідомлення ОСОБА_6 про підозру, а і для пред`явлення обвинувачення, обґрунтованість чи безпідставність якого буде доведена на наступних етапах кримінального провадження судом, що розглядає справу по суті. Отже, колегія суддів виходить з того, що суб`єктивна оцінка обвинуваченим доказів, досліджених під час судового розгляду, не утворює окремих , безумовних підстав для його звільнення з під варти, навіть якщо він вважає себе невинуватим.
Колегія суддів враховує також те, що ОСОБА_6 має чотири непогашені судимості за вчинення злочинів проти власності різної тяжкості та незважаючи на працездатний вік, суспільно-корисною працею не займаються і жодного законного джерела доходу не має.
Наявні судимості вказують, що протягом 2003 -2021 років обвинувачений систематично вчиняв корисливі злочини, в тому числі з застосування насильства. За таких обставин, колегія суддів вважає, що є надвисоким ризик вчинення обвинуваченим нового злочину.
Крім того, зважаючи на інкриміновані обставини злочину, а саме факт застосування до потерпілого насильства та репутацію обвинуваченого, на думку колегії суддів в поведінці обвинуваченого існує і ризик незаконного впливу на свідків та потерпілого.
З матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 зареєстрований у АДРЕСА_1 , фактично мешкав АДРЕСА_2 За інкримінованим обвинуваченому злочином, передбачено покарання в виді значного строку позбавлення волі. Колегія суддів вважає, що в умовах військового стану, з метою уникнення кримінальної відповідальності обвинувачений ОСОБА_6 може здійснити втечу на окуповані або близькі до розмежування території, оскільки наслідки та ризик втечі можуть бути визнані ним менш небезпечними, ніж можливе покарання у виді позбавлення волі.
Розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого будь-якого альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів зазначає, що наразі «достатніми» та «належними» підставами тримання ОСОБА_6 під вартою є не лише очікування суду, а і дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб. Наразі, належна процесуальна поведінка обвинуваченого та відсутність спроб втечі, впливу на свідків та вчинення нових злочинів викликані не його високими моральними принципами, а виключно дієвістю обраного запобіжного заходу. Отже, більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти встановленим ризикам.
З урахуванням наведених обставин та доводів, апеляційні твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про наявності у нього на утриманні двох неповнолітніх дітей, постійного місця проживання як гарантії його належної процесуальної поведінки під час судового розгляду кримінального провадження щодо нього, колегія суддів не вважає переконливими та такими, що можуть бути підставою для ухвалення іншого процесуального рішення.
Апеляційні доводи, викладені в апеляції обвинуваченого щодо недовіри до суду, викликаної фактом постановлення обвинувального вироку за іншим кримінальним провадженням одо нього, не є предметом розгляду даної апеляційної скарги на продовження запобіжного заходу, обвинувачений не позбавлений можливості порушити дане питання в суді, що розглядає справу по суті в порядку передбаченому КПК України. Застосування під час досудового розслідування недозволених методів ведення слідства, то відповідна заява обвинуваченого також може бути перевірена ДБР за дорученням суду.

Інших підстав для зміни або скасування ухвали суду апеляційна скарга обвинуваченого не містить і колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404 407 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 жовтня 2022 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до 24 грудня 2022 року - залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3