Провадження №1-кп/761/1123/2023
В И Р О К

іменем України

17 березня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальні провадження, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002394 від 12.03.2019 та №0001709 від 24.08.2022, відносно

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Федорівка Поліського району Київської області, громадянина України, з середньою освітою, який не працює, не одружений, має малолітню доньку 2021 р.н., зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- 15.03.2019 Святошинським районним судом міста Києва за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі. Звільнений від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком 1 рік;

- 04.09.2020 Дніпровським районним судом міста Києва за ч. 1 ст. 309 КК України, до покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 грн.;

- 26.04.2021 Шевченківським районним судом міста Києва, за ч. 2 ст. 309 КК України, до покарання у вигляді штрафу в розмірі 34000 грн;

- 01.11.2021 Шевченківським районним судом міста Києва за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 80 годин громадських робіт;

- 10.02.2023 Подільським районним судом міста Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185, 71 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі. Звільнений від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком на 2 роки. Вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 04.09.2020 та вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 26.04.2021 постановлено виконувати самостійно,

за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч. 2 ст. 190 КК України,

за участю:

секретарів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_2

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 11.03.2019, приблизно о 02 год. 00 хв. перебував поблизу станції метрополітену «Шулявська», за адресою: м. Київ, пр. Перемоги, 50 разом з наглядно знайомим ОСОБА_7 та раніше невідомим чоловіком. Під час цього ОСОБА_2 помітив раніше незнайомого чоловіка, котрий сидів на бордюрі за вищевказаною адресою та спав і в цей момент у ОСОБА_2 виник злочинний умисел, направлений та таємне викрадення будь-якого чужого майна та подальше обернення його на свою користь.

З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення та обернення його на свою користь, ОСОБА_2 11.03.2019, перебуваючи за адресою: м. Київ, пр. Перемоги, 50, підійшов до ОСОБА_8 , та, скориставшись тим, що останній спав, почав перевіряти вміст кишень потерпілого.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_2 , 11.03.2019, приблизно о 04 год. 00 хв., перебуваючи за адресою: м. Київ, пр. Перемоги, 50, скориставшись безпорадним станом потерпілого та перевіривши, що за його діями ніхто не спостерігає, дістав рукою з лівої кишені куртки ОСОБА_8 мобільний телефон марки «Nokia» чорного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 , із сім-картою мобільного оператора «Лайфселл», НОМЕР_2 , вартістю 500 гривень та пачку цигарок марки «Ротманс» із карткою киянина, виданою на ім`я ОСОБА_9 , після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

А всього ОСОБА_2 таємно викрав чуже майно, яке належить потерпілому ОСОБА_10 , на суму 500 (п`ятсот) гривень, тим самим завдавши потерпілому матеріальної шкоди на вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_2 , скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжку), тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України.

Крім того, ОСОБА_2 , 11.03.2019, приблизно о 09 год. 00 хв. перебував у другому під`їзді будинку АДРЕСА_3 разом з наглядно знайомим ОСОБА_7 та раніше невідомим чоловіком. Під час цього ОСОБА_2 помітив, що ОСОБА_7 заснув, поклавши біля себе мобільний телефон та гаманець, і в цей момент у ОСОБА_2 виник злочинний умисел, направлений на таємне повторне викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення та подальше обернення його на свою користь.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне повторне викрадення чужого майна, ОСОБА_2 , 11.03.2019, приблизно о 09 год. 00 хв., перебуваючи за адресою: м. Київ, пр. Перемоги, 70, скориставшись безпорадним станом потерпілого, взяв своєю рукою мобільний телефон марки «Samsung Galaxy S3», вартість якого становить 1453 (одну тисячу чотириста п`ятдесят три) грн. 33 коп. та гаманець з паспортом громадянина України, виданим на ім`я ОСОБА_7 та банківською карткою, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

А всього ОСОБА_2 таємно повторно викрав чуже майно, яке належить потерпілому ОСОБА_7 , на суму 1453 (одну тисячу чотириста п`ятдесят три грн.) грн 33 коп., чим завдав потерпілому матеріальної шкоди на вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_2 , скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.

Крім цього, 16.08.2022, приблизно о 19 год. 55 хв. ОСОБА_2 перебував за адресою: м. Київ, пр. Перемоги, 86 поблизу закладу «Сімейна Пекарня», де помітив наглядно знайому ОСОБА_11 . Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, усвідомлюючи протиправність своїх дій та їх наслідки, умисно, повторно, шляхом зловживання довірою, під приводом здійснення телефонного дзвінка, попросив у ОСОБА_11 належний їй мобільний телефон марки «Samsung» моделі «A30S», 3/32 GB, синього кольору, ІМЕІ НОМЕР_3 , вартістю 3050,00 грн., із сім-картами мобільного оператора ПрАТ «Київстар» НОМЕР_4 та ПрАТ «ВФ Україна» НОМЕР_5 , які не становлять матеріальної цінності для потерпілої.

Після чого ОСОБА_2 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду у розмірі 3050 (три тисячі п`ятдесят) грн. 00 коп.

Таким чином, ОСОБА_2 заволодів чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство), повторно, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_2 винним себе у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч. 2 ст. 190 КК України, визнав повністю та розказав про обставини скоєного злочину так, як зазначено в обвинувальному акті.

Так, ОСОБА_2 суду розповів, що весною 2019 року, вночі, він побачив раніше незнайомого чоловіка, котрий сидів на бордюрі і спав. Скориставшись, що потерпілий не міг помітити його дії він дістав рукою з куртки чоловіка мобільний телефон та пачку цигарок. Перелік та вартість викраденого не оспорює. Крім того, обвинувачений в судовому засіданні пояснив, що вкрадений телефон він повернув потерпілому.

Крім того, ОСОБА_2 суду розповів, що того ж дня зранку, він перебуваючи у під`їзді будинку на просп. Перемоги у м. Києві побачив, що потерпілий ОСОБА_7 , який там був разом із обвинуваченим, заснув, поклавши біля себе мобільний телефон та гаманець. Скориставшись цим він непомітно взяв собі вищевказане майно. Перелік та вартість викраденого не оспорює. Крім того, обвинувачений в судовому засіданні пояснив, що вкрадений телефон він повернув потерпілому.

Крім того, ОСОБА_2 суду розповів, що влітку 2022 року, він у вечірній час зайшов до «Сімейної пекарні», де працювала його знайома, ОСОБА_12 , у якої він попросив телефон, аби зателефонувати. Далі він спочатку залишався із телефоном в руках поряд із ОСОБА_12 , однак потім, непомітно вийшов із закладу, утримуючи при собі цей телефон. Згодом вказаний телефон він продав. Перелік та вартість викраденого не оспорює. Крім того, обвинувачений в судовому засіданні пояснив, що відшкодував потерпілій вартість викраденого телефону.

Під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_2 не оспорюючи час, місце, спосіб, мотив і мету, розмір шкоди, форму вини за кожним із інкримінованих йому кримінальних правопорушень окремо, винним визнав себе повністю, просив суворо його не карати та врахувати, що він щиро шкодує про вчинене і просив звільнити його від відбування покарання з випробуванням, оскільки він бажає виправитись і піти захищати Україну.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів по даному кримінальному провадженню, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_2 щодо часу, місця, способу, виду і розміру шкоди, мотиву та мети, форми вини, стосовно кожного з інкримінованих правопорушень окремо, які ніким не оспорюються, визнано недоцільним у зв`язку із відсутністю сумнівів щодо правильного розуміння їх змісту учасниками судового провадження, добровільності їх позицій.

Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжки), а також таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, а також заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненого повторно, та кваліфікує його дії за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч. 2 ст. 190 КК України.

Призначаючи обвинуваченому вид та міру покарання, суд враховує характер та тяжкість скоєних кримінальних правопорушень, які утворюють сукупність кримінального проступка із нетяжкими злочинами, ставлення обвинуваченого до вчиненого, яке полягає у визнанні вини та щиросердному розкаянні, дані, які характеризують його особу.

Також при призначенні покарання ОСОБА_2 судом враховується, що він раніше неодноразово судимий, має місце реєстрації та проживання, в ході судового провадження тривалий час перебував у розшуку, офіційно не працює, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, неодружений, його стан здоров`я, а також той факт, що викрадені у потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_10 телефони були повернуті законним володільцям.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_2 суд відносить щире каяття.

До обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_2 суд відносить рецидив злочинів.

Метою призначення покарання, виходячи із положень ч. 2 ст. 50 КК України є не лише кара, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

З урахуванням наведеного суд вважає необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_2 та попередження вчинення нового злочину призначення покарання у виді обмеження волі в межах, передбачених санкцією ч.1 ст.185 КК України, та позбавлення волі в межах передбачених санкцією ч.2 ст.185, ч.2 ст. 190 КК України, оскільки таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, та не знаходить підстав для застосування положень ст.69, 75 КК України при призначенні покарання.

Так судом враховується кількість інкримінованих ОСОБА_2 епізодів злочинної діяльності, той факт, що він продовжив вчиняти корисливі злочини проти права власності, навіть після того, як вже був засуджений за вчинення подібних кримінальних правопорушень, систематичність такої поведінки, що, на думку суду, значною мірою підвищує суспільну небезпечність вчинених кримінальних правопорушень, а тому призначення ОСОБА_2 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, явно не відповідатиме вимогам ст. 65 КК України, та буде таким, що вважатиметься в очах стороннього, незацікавленого спостерігача, занадто м`яким, тобто суперечитиме інтересам суспільства в частині забезпечення принципу визначення необхідного та достатнього для виправлення особи покарання, яке в подальшому також сприятиме попередженню вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, як обвинуваченим, так і іншими особами. Застосування неадекватно м`якого покарання вочевидь породжуватиме в осіб, які вчиняють кримінальні правопорушення направлені проти права власності, уяву про безкарність таких дій, що матиме наслідком збільшення подібних дій, що призведе до завдання дедалі більшої шкоди державі та суспільним інтересам.

Водночас судом враховується, і той факт, що 01.11.2021 року Шевченківським районним судом міста Києва, ОСОБА_2 було засуджено за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України, до покарання у вигляді 80 (вісімдесят) годин громадських робіт, які останній не відбув станом на день розгляду даного кримінального провадження.

Враховуючи, що кримінальні правопорушення у даному кримінальному провадженні вчинені ОСОБА_2 до постановлення вироку Шевченківським районним судом міста Києва від 01.11.2021, суд вважає необхідним остаточне покарання обвинуваченому призначити за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 01.11.2021 з урахуванням положень ч. 1 ст. 72 КК України, згідно яких при складанні покарань за сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають вісім годин громадських робіт.

Крім того, судом встановлено, що 10.02.2023 року Подільським районним судом міста Києва ОСОБА_2 було засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185, ст.71 КК України до покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі та звільнено від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком 2 (два) роки. Вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 04.09.2020 та вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 26.04.2021, постановлено виконувати самостійно.

У своїй постанові від 15 лютого 2021 року № 760/26543/17 Верховний Суд вказує, що призначаючи покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК суд не вправі змінювати покарання, призначене попереднім (першим) вироком за окремий злочин. Він також не повинен ще раз призначати (дублювати) це покарання у новому (другому) вироку. В даному разі діє юридична презумпція законності й обґрунтованості попереднього вироку, яку суд підтверджує, застосовуючи ч. 4 ст. 70 КК.

Висновок про те, що покарання, призначене ОСОБА_2 вироком Подільського районного суду міста Києва від 10.02.2023 року у вигляді позбавлення волі на строк 5 років, зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки, належить виконувати самостійно, вбачається і з огляду на п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» де зазначено, що особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинання, часткового чи повного поглинання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Більш того, надаючи оцінку вищевказаним обставинам суд керується послідовними висновками Касаційного кримінального суду Верховного Суду, зокрема у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду №760/26543/17 від 15 лютого 2021 року, Верховний Суд детально пояснив, що якщо особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Таке тлумачення закону про кримінальну відповідальність є усталеною практикою, оскільки суд, який призначає такій особі покарання за інший злочин, вчинений до постановлення вироку в першій справі, не може ревізувати міру покарання, призначену особі попереднім вироком.

Натомість протилежний підхід ставив би даний суд у позицію суду вищої інстанції, що прямо суперечило би положенням кримінального процесуального закону (ст. 24 КПК) та підривало би презумпцію законності й обґрунтованості попереднього судового рішення (ч. 2 ст. 21 КПК).

Крім того, в більш широкому контексті така правова позиція є єдино можливою з огляду на ч. 2 ст. 19 Конституції України, яка вимагає від органів державної влади діяти в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому з такою позицією апеляційного суду погоджується й об`єднана палата.

Вказана практика є сталою для Верховного Суду, про що свідчить неодноразове застосування такого підходу за наявності подібних обставин, зокрема у постанові Верховного Суду від 23 червня 2022 року у справі № 214/3524/21 така правова позиція прямо вказана як усталена.

Враховуюче вищевикладене, суд не знаходить правових підстав для визначення за наслідками розгляду даного кримінального провадження та призначення остаточного покарання ОСОБА_2 за сукупністю кримінальних правопорушень, іншого порядку виконання покарання, призначеного Подільським районним судом міста Києва від 10.02.2023 року, аніж призначення виконувати цей вирок самостійно, а також самостійного виконання покарання, призначеного зазначеними у ньому вироками Дніпровського районного суду міста Києва від 04.09.2020 та Шевченківського районного суду міста Києва від 26.04.2021.

Долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Цивільний позов не заявлений.

Запобіжний захід, який застосований до обвинуваченого ОСОБА_2 у вигляді тримання під вартою, слід залишити без змін до вступу вироку в законну силу з метою забезпечення виконання покарання, призначеного цим вироком.

Відповідно до ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Так, стягненню з ОСОБА_13 підлягають судові витрати за проведення: судової експертизи №13-1/593 від 29.03.2019 у розмірі 286 (двісті вісімдесят шість) грн. 00 коп.; судової експертизи №СЕ-19/111-22/34826-ТВ від 05.09.2022 у розмірі 566 (п`ятсот шістдесят шість) грн. 34 коп.

Керуючись ст. ст. 368-371 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_2 визнати винуватим за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч. 2 ст. 190 КК Україниі призначити покарання:

- за ч. 1 ст. 185 КК України - 1 (одного) року обмеження волі;

- за ч. 2 ст. 185 КК України - 2 (двох) років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 190 КК України - 1 (одного) року позбавлення волі.

Згідно положень ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити до відбуття ОСОБА_2 покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70, ст.72 КК України, шляхом часткового складання покарання, призначеного за вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 01.11.2021 року та покарання, призначеного за цим вироком, остаточно ОСОБА_2 призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки 5 (п`ять) днів. Вироки Подільського районного суду міста Києва від 10.02.2023, Дніпровського районного суду міста Києва від 04.09.2020 та Шевченківського районного суду міста Києва від 26.04.2021 - виконувати самостійно.

Строк відбування покарання ОСОБА_2 обчислювати з дати ухвалення вироку у цьому кримінальному провадженні, зарахувавши у строк відбування покарання ОСОБА_2 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення з 26 вересня 2022 року по 17 березня 2023 року із розрахунку день за день.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_2 у вигляді тримання під вартою до вступу вироку у законну силу - залишити без змін.

Речові докази:

- квитанцію з ломбарду «Скарбниця», договір №838-19005705 від 11.03.2019 на 1 арк.; DVD-R диск, з відеозаписом «video_2022-08-30_9-13-35», - залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження;

- обкладинку для документів з паспортом громадянина України, виданим на ім`я ОСОБА_7 № НОМЕР_6 , банківську картку «Monobank» № НОМЕР_7 , сім-картку мобільною оператора «Vodafone», які поміщено до спеціального пакету № 0053078, - повернути в розпорядження потерпілого ОСОБА_7 ;

- мобільний телефон марки «Nокіа» чорного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 із сім-картою «Лайфселл» № НОМЕР_8 , які поміщено до спеціального пакету № 0059077 - повернути в розпорядження потерпілого ОСОБА_8 ;

- картку киянина № НОМЕР_9 , видану на ім`я ОСОБА_9 - повернути належному власнику.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави процесуальні витрати за проведення:

- судової експертизи №13-1/593 від 29.03.2019 у розмірі 286 (двісті вісімдесят шість) грн. 00 коп.;

- судової експертизи №СЕ-19/111-22/34826-ТВ від 05.09.2022 у розмірі 566 (п`ятсот шістдесят шість) грн. 34 коп.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, з урахуванням положень ч.2 ст. 394 КПК України. Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1