Дата документу 27.10.2022 Справа № 317/1125/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1219/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №317/1125/22Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 10 серпня 2022 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Нікополь Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 19.01.2022 року приблизно о 04 годині, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно повторно з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб, разом з невстановленим в ході проведення досудового розслідування чоловіком, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, переконавшись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає та вони залишаються непоміченими, перебуваючи поблизу будинку №4 по вул.Червона смт.Балабине Запорізького району Запорізької області шляхом пошкодження кришки люку проник до колодязя підземної кабельної каналізації, яке є сховищем, де використовуючи заздалегідь підготований інструмент відрізав та дістав з колодязя 101 метр кабелю, який перебуває на балансі Акціонерного товариства «Укртелеком», вартістю 16866 грн. 07 коп., тобто виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак не встиг закінчити кримінальне правопорушення з причин, які не залежали від його волі, оскільки був зупинений співробітниками поліції. Таким чином, шкода від протиправних дій ОСОБА_8 складає 16866 грн. 07 коп.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане із проникненням у сховище. Йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Вирішено питання про запобіжний захід, початок строку відбування покарання, зарахування в строк покарання строку попереднього ув`язнення, цивільний позов та речові докази.

В апеляційній скарзі обвинувачений просив вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, а також звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК. Свої вимоги мотивував тим, що суд неправильно кваліфікував його дії за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК, оскільки його дії підпадають під кваліфікацію за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК, так як мав місце незакінчений замах на вчинення крадіжки. Адже він не вчинив усіх дій, які вважав за необхідне здійснити, для доведення злочину до кінця, з причин, які не залежали від його волі. Зокрема він не зміг витягнути решту кабелів кабелів з колодязя та не отримав за це грошових коштів, тобто не досяг своєї мети. Крім того, при призначенні покарання суд також мав врахувати, що він вчинив незакінчений замах на вчинення злочину, за що передбачено більш м`яке покарання, ніж за вчинення закінченого замаху на злочин.

Захисник в своїй апеляційній скарзі просив вирок змінити та на підставі ст.75 КК звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, оскільки призначене обвинуваченому покарання є надмірним та таким, що не відповідає вимогам ч.2 ст.50 КК.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію обвинуваченого та його захисника, які повністю підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити; прокурора, яка заперечила проти апеляційних скарг та просила вирок залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений, вимагаючи скасувати вирок, виходив з того, що його дії були неправильно кваліфіковані судом, оскільки ним було вчинено саме незакінчений замах на крадіжку чужого майна, а тому вважав, що його дії мають бути кваліфіковані за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК.

Разом з тим, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час судового розгляду в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених у обвинувальному акті, не заперечував обставини вчинення правопорушення, про що надав відповідні покази.

Суд першої інстанції, виходячи з правової позиції обвинуваченого ОСОБА_8 , який повністю визнав себе винним та не оспорював фактичні обставини кримінального провадження, а також думки учасників провадження у відповідності до положень ч.3 ст.349 КПК визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорювалися. При цьому суд роз`яснив учасникам судового провадження, в тому числі і обвинуваченому, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Обвинувачений ОСОБА_8 заявив, що положення ч.3 ст.349 КПК йому зрозумілі та він надав свою згоду на розгляд кримінального провадження в такому порядку.

За наведених обставин обвинувачений, з огляду на ч.2 ст.394 КПК, не вправі оскаржувати вирок з підстав заперечення обставин, які ним не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч.3 ст.349 КПК.

Між тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що формулювання обвинувачення ОСОБА_8 у намаганні таємно викрасти один кабель довжиною 101 метр типу ТПП 100x2x0,4 повністю відповідає кваліфікації дій обвинуваченого, зазначеній як в обвинувальному акті, так і у вироку суду.

Крім того, в своїх апеляційних скаргах сторона захисту вимагала на підставі ст.75 КК звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, вважаючи, що призначене покарання є надмірним та таким, що не відповідає вимогам ч.2 ст.50 КК.

Проте, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів не може погодитися із такими доводами та вимогами захисту виходячи з такого.

Відповідно до вимог ст.65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Як випливає зі змісту ст.75 КК, застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що виходячи з тяжкості кримінального правопорушення, даних про особу винного та інших обставин кримінального провадження виправлення обвинуваченого є можливим без ізоляції від суспільства.

Отже, ст.75 КК підкреслює важливість такої мети покарання як виправлення засудженого, тобто створення у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки.

Мотивуючи своє рішення про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке віднесено до тяжких злочинів; обставини, що пом`якшують покарання, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, які би обтяжували покарання обвинуваченого, суд не встановив.

Також суд обґрунтовано прийняв до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не одружений, офіційно не працевлаштований. Крім того, обвинувачений має непогашені та не зняті судимості за вчинення умисних корисливих злочинів різного ступеня тяжкості. Покарання за раніше вчинені злочини він відбував в місцях позбавлення волі. Проте незважаючи на ці обставини обвинувачений до нормального життя не повернувся, ніде не працевлаштований, суспільно корисною працею не займається і знову продовжив свою злочинну діяльність.

Така поведінка обвинуваченого ОСОБА_8 свідчить про його схильність до вчинення злочинів та про його небажання ставати на шлях виправлення та перевиховання, а також про відсутність у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві.

Отже враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, вартість майна, яке намагався викрасти обвинувачений, характер та обсяг (зміст) протиправних дій обвинуваченого, який раніше притягався до кримінальної відповідальності за корисливі злочини і знову вчинив злочин проти власності, колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства є неможливим.

Правових підстав вважати явно несправедливим через суворість призначене обвинуваченому покарання, яке до того ж призначено у мінімально можливому розміру за санкцією закону, колегія суддів не вбачає. Призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого і є достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Отже, оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування судового рішення не допущено, то апеляційні скарги захисника та обвинуваченого не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 10 серпня 2022 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4