Справа № 307/3948/18
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03.11.2022 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/523/20 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 27.11.2019.
Цим вироком:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з повною загальною середньою освітою, не працюючий, не одружений, судимий вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 06.09.2018 за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 01 (один) рік 06 (шість) місяців, засуджений:
- за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 02 (два) роки.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 06.09.2018 і остаточно до відбування ОСОБА_8 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки 01 (один) місяць.
Речові докази: грошові кошти в сумі 214 грн різними купюрами та 30 коп., які знаходяться на зберіганні у потерпілої ОСОБА_9 , повернуто потерпілій; ДВД - диск із записами камер відеоспостереження з приміщення супермаркету «Горобчик», який розташований в с. Ганичі, вул. Народна, 122, Тячівського району, Закарпатської області, залишено при матеріалах кримінального провадження.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 після вступу вироку в законну силу ухвалено рахувати з часу його затримання.
Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
ОСОБА_6 14.12.2018 близько 08 год 20 хв, знаходячись в приміщенні супермаркету «Горобчик», який розташований в с. Ганичі по вул. Народній, 122, Тячівського району, Закарпатської області, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з метою незаконного збагачення за рахунок викраденого, діючи умисно, повторно, таємно, з корисливих спонукань, шляхом вільного доступу викрав з прилавку вказаного супермаркету скляну банку об`ємом два літра, в якій знаходились грошові кошти, пожертва на лікування хворої дитини, в сумі 214 (двісті чотирнадцять) грн 30 коп. різними купюрами, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму.
В апеляційній скарзі, обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду від 27.11.2019 змінити та застосувати до нього положення ст. 75 КК України. В обґрунтування апеляційних вимог, обвинувачений ОСОБА_6 зазначає проте, що суд першої інстанції при призначенні йому покарання не дотримався вимог закону, оскільки належним чином не врахував обставини, що пом`якшують покарання, зокрема, визнання ним вини, щире каяття та відсутність у потерпілої претензій до нього, а також відсутність обтяжуючих покарання обставин та позитивних даних про його особу.
Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України, судовий розгляд проводиться у відсутності обвинуваченого, захисника, потерпілої, неявка яких не перешкоджає його розгляду. При цьому береться до уваги, що вказані учасники належним чином повідомлені про день, час та місце судового розгляду, що від них не надходили заяви про відкладення розгляду, та останні не повідомили причини своєї неявки.
Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, промову прокурора ОСОБА_5 про необґрунтованість апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Як встановлено матеріалами кримінального провадження, досудове розслідування й судовий розгляд по ньому проведені з дотриманням вимог розділів ІІІ, ІV КПК України. Викладені у вироку висновки про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України при обставинах, викладених у вироку суду, ґрунтуються на зібраних доказах, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та ніким із учасників судового розгляду не оспорюються, а тому апеляційним судом не перевіряються.
Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції частини статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Ці вимоги закону судом першої інстанції належним чином дотримані.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, у межах санкції ч. 2 ст. 185 цього Кодексу, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, даних, що характеризують його особу, і таке покарання є справедливим, достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про його особу, зокрема те, що він позитивно характеризується по місцю проживання, не перебуває на обліку у лікаря психіатра та нарколога, вчинив нетяжкий злочин, раніше судимий за вчинення корисливого злочину, кримінальне правопорушення скоїв під час іспитового строку, а також обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину та відшкодування шкоди потерпілій, відсутність обставин, що обтяжують покарання і належним чином умотивував у цій частині своє рішення.
Також, з урахуванням того, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення під час іспитового строку за попереднім вироком від 06.09.2018, судом першої інстанції вірно застосовано вимоги ст. 71 КК України та призначено за сукупністю вироків покарання пов`язане з ізоляцією його від суспільства в місцях позбавлення волі.
Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Як вбачається з вироку суду першої інстанції від 27.11.2019, обвинуваченому ОСОБА_6 призначено покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 02 (два) роки. На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання за даним вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 06.09.2018, і остаточно до відбування ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки 01 (один) місяць.
На підставі вищенаведеного колегія суддів вважає, що призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_6 є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Що стосується апеляційних вимог обвинуваченого ОСОБА_6 щодо наявності підстав для його звільнення від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, апеляційний суд зазначає наступне.
Як вбачається з положень ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспортну особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних
робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002, Європейський Суд з прав людини зазначив, що «виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження, і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому, навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз, суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою».
При прийнятті рішення колегія суддів враховує те, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше засуджувався за вчинення корисливого злочину проти власності, і знову скоїв умисний корисливий злочин, який вчинив в період іспитового строку, що свідчить про його відверте небажання ставати на шлях виправлення.
Вказане у своїй сукупності давало підстави суду першої інстанції прийти до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_6 неможливе без ізоляції від суспільства, а покарання необхідно призначити у виді позбавлення волі, в межах санкції статті.
З таким висновком погоджується і колегія суддів, оскільки судом першої інстанції при ухваленні вироку щодо ОСОБА_6 дотримано вимоги ст. 50, 65 КК України та призначено покарання, яке на думку апеляційного суду, відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а також співмірним вчиненому протиправному діянню, і не може вважатися явно несправедливим внаслідок суворості.
Посилання ОСОБА_6 про неврахування судом першої інстанції в достатній мірі пом`якшуючих покарання обставин, зокрема, визнання ним вини, щире каяття та відсутність у потерпілої претензій до нього, відсутність обтяжуючих покарання обставин та позитивних даних про його особу, колегія суддів відхиляє, оскільки вказані обставини враховані судом першої інстанції в такій якості і підстав для їх повторного врахування апеляційний суд не вбачає.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції при ухваленні вироку дотримався вимог закону про кримінальну відповідальність, призначене ОСОБА_6 покарання, як за своїм видом та розміром відповідає особі винного та обставинам кримінального правопорушення, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого не вбачає.
Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 27.11.2019 щодо нього,- без змін.
На ухвалу Закарпатського апеляційного суду безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді