Справа № 129/2509/22
Провадження №11-кп/801/158/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі учасників провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 , (в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 27 грудня 2022 року,

якою відмовлено у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 про заміну обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який у виді особистого зобов`язання, задоволено клопотання прокурора, продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави з 10:30 год. 27.12.2022 до 10:30год. 24.02.2023 включно, стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сороки Республіки Молдова, громадянина України, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимого, який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3ст.286 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

У провадженні Гайсинського районного суду Вінницької області знаходиться обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3ст.286 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 ще на 60 днів, оскільки 12.01.2023р. строк тримання його під вартою закінчується, а обставини, що були підставою його взяття під варту продовжують існувати.

Досудовим розслідуванням встановлено, що близько 06 години 40 хвилин 09.08.2022, ОСОБА_8 , керуючи технічно-справним автомобілем «Hyundai Elantra», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись у напрямку м. Умань, на 475 км автодороги М-30 «Стрий-Кропивницький-Знам`янка», неподалік м. Гайсин Вінницької області, не врахував дорожню обстановку, а саме заокруглення дороги ліворуч та мокрий стан проїзної частини дороги, не обрав безпечної швидкості, яка б дозволяла йому постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, внаслідок чого він не впорався з керуванням та допустив виїзд на зустрічну смугу руху, де сталося зіткнення із автомобілем «ЗАЗ TF69YO», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 , який рухався по належній смузі руху у зустрічному напрямку.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Hyundai Elantra» ОСОБА_10 від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці події, а пасажир зазначеного автомобіля ОСОБА_11 госпіталізований до медичної установи, де ІНФОРМАЦІЯ_2 помер під час лікування. Також, внаслідок зіткнення водій автомобіля «ЗАЗ TF69YO» ОСОБА_9 з отриманими тілесними ушкодженнями госпіталізований до медичної установи. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 97 від 21.09.2022 на трупі ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження у вигляді ран: в ділянці голови справа, в ділянці правого колінного суглобу; синця в ділянці правої вилиці з переходом на праву щоку, крововиливу в м`які тканини шийного відділу, перелому шийного відділу хребта на межі між 6-7 шийними хребцями, який супроводжувався пошкодженням спинного мозку. Дані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії тупого-их твердого-их предмета-ів або співудару об нього-их, якими могли бути і виступаючі частини салону автотранспортного засобу в умовах дорожньо-транспортної пригоди.

В клопотанні прокурор також зазначає про наявність ризиків, передбачених п.1,2, 3 ч.1 ст.177 КПК України. На думку прокурора, обвинувачений ОСОБА_8 може переховуватися від суду, оскільки знає про тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та наслідки у вигляді смерті двох осіб. Вказане дає достатні підстави вважати, що перебуваючи на волі обвинувачений може ухилятися від суду з метою уникнення відповідальності, незаконно впливати на потерпілих, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки ОСОБА_8 під час досудового розслідування не надав показів стосовно обставин дорожньо-транспортної пригоди. Окрім того, за час досудового розслідування обвинувачений не вжив заходів щодо відшкодування завданих збитків. Враховуючи сукупність характеризуючих даних, соціальних зв`язків та чинників, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, вид передбаченого покарання, поведінку підозрюваного, сторона обвинувачення вважала, що єдиним запобіжним заходом, який забезпечить належну поведінку обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків є запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 27 грудня 2022 року задоволено клопотання прокурора ОСОБА_12 про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів. Відмовлено у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 про заміну обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який у виді особистого зобов`язання. Продовжено ОСОБА_8 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави з 10:30 год. 27.12.2022р. до 10:30год. 24.02.2023р. включно.

Прийняте рішення мотивовано тим, що строк утримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою закінчується 12.01.2023р. ОСОБА_8 небезпідставно підозрюється в скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України тяжкого стосовно ст.12 КК України злочину, - порушення правил безпеки дорожнього руху, або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами - покаранням за яке може бути позбавлення волі на строк до десяти років (від п`яти до десяти років), з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років, з високою ймовірністю може ухилятися від суду через страх перед покаранням, що свідчить про можливість знищення, схову або спотворення будь-яких речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, впливу на свідків та потерпілих, ухилення від виконання процесуальних обов`язків переховуванням від слідства і суду.

За змістом ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, а п.1 ч.4 ст.183 КПК України дає право не визначати розмір застави щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства, з врахуванням визначених ст.ст.177, 178 КПК України підстав та обставин.

Оскільки 14.11.2022р. ухвалою суду, строк дії якої закінчується 12.01.2023р., продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів відносно ОСОБА_8 , який небезпідставно підозрюється в скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України тяжкого стосовно ст.12 КК України злочину, - порушення правил безпеки дорожнього руху, або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами - покаранням за яке може бути позбавлення волі на строк до десяти років (від п`яти до десяти років), з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років, з високою ймовірністю може ухилятися від суду через страх перед покаранням, що свідчить про можливість знищення, схову або спотворення будь-яких речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, впливу на свідків та потерпілих, ухилення від виконання процесуальних обов`язків переховуванням від слідства і суду, - тому єдино правильним заходом, що може запобігти зазначеним ризикам і забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 , може бути лише продовження строку його тримання під вартою без визначення розміру застави.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 27.12.2022. Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 .

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що клопотання прокурора не відповідає вимогам ст.184 КПК України. До вказаного клопотання не додано жодного документу, яким би обґрунтовувався обвинувальний акт, а ризики на які послався прокурор є надуманими. Судом не враховано того, що дорожньо-транспортна пригода відбулася 09.08.2022, однак підозру ОСОБА_8 було оголошено лише 29.09.2022, тобто майже два місяці обвинувачений усвідомлюючи притягнення до кримінальної відповідальності та використовуючи військовий стан на території України, міг переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Разом з тим, за цей період часу поведінка ОСОБА_8 була законослухняною і лише 28.09.2022 йому було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Також зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 ідентичне попередньому. Крім того, в клопотанні прокурором зазначено неактуальну інформацію, що ОСОБА_8 не вжив заходів щодо відшкодування збитків потерпілим. В матеріалах справи наявна розписка та чеки відправлень АТ «Укрпошта» грошових коштів потерпілим, які спростовують доводи прокурора. Так, 11.11.2022 адвокат ОСОБА_13 , як представник потерпілого ОСОБА_9 , отримав у готівковій формі від дружини обвинуваченого ОСОБА_14 грошові кошти в сумі 50 тисяч гривень. Також дружина обвинуваченого надсилала через АТ «Укрпошта» грошові перекази потерпілим ОСОБА_15 та ОСОБА_16 в сумі 50 тисяч гривень кожному, однак останні відмовилися від їх отримання.

На переконання сторони захисту, стороною обвинувачення та судом взагалі не оцінено дані про особу ОСОБА_8 , який раніше не судимий, притягується до кримінальної відповідальності вперше, має постійне місце проживання у м. Вінниця, міцні соціальні зв`язки, а саме дружину та неповнолітню доньку, відповідно до характеристики з місця проживання, яка видана ОСББ «Миколаївська-13», зауважень і скарг на ОСОБА_8 не надходило, останній проживає з дружиною та донькою. Окрім того, судом належним чином не враховано те, що в наслідок ДТП обвинувачений також отримав різного роду переломи і ушкодження, і до затримання перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «ВОКПЛ ім. О.І. Ющенка ВОР» з 09.08.2022 по 22.08.2022, під час якого йому було проведено хірургічне втручання.

Крім того, 12.12.2022 ОСОБА_8 був обстежений лікарями КНП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги», відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №15034 зазначено, що пацієнт потребує стаціонарного лікування в умовах ЛОР-відділення. Відповідно до відповіді начальника філії ЦОЗ ДКВС України у Вінницькій області від 23.12.2022 за № 1570/ВІ-22, наданої на адвокатський запит захисника, адміністрація Вінницької міської медичної частини №1 філії ЦОЗ ДКВС України у Вінницькій області звернулася до КМП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги ВОР» з проханням про обстеження ОСОБА_8 лікарем-отоларингологом. На виконання рекомендацій лікаря-фахівця від 16.12.2022 ОСОБА_8 перебуває на стаціонарному лікуванні в ЛОР відділенні КМП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги ВОР».

Таким чином, на переконання захисника, лікування обвинуваченого ОСОБА_8 в ДУ «Вінницька установа виконання покарань № 1» не є ефективним через відсутність сучасного лікувального обладнання, яке необхідне для подальшого лікування обвинуваченого і як наслідок становить ризики для його здоров`я, оскільки станом на 27.12.2022 (день подачі апеляційної скарги) обвинувачений перебував на стаціонарному лікуванні.

Також захисник ОСОБА_7 в порядку ч.3 ст.403 КПК України надіслала до суду доповнення до апеляційної скарги.

Позиції учасників судового розгляду

В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 змінила вимоги апеляційної скарги з доповненнями, просила скасувати ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 27 грудня 2022 року та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_8 у судовому засіданні підтримав свого захисника, просив скасувати ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області та застосувати щодо нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Прокурор ОСОБА_6 просила залишити апеляційну скаргу захисника без задоволення, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Вказала про те, що існуючі ризики у кримінальному провадженні не зменшилися, а висновки лікаря щодо неможливості перебування обвинуваченого ОСОБА_8 в умовах СІЗО відсутні.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, виступи захисника, обвинуваченого та прокурора, дослідивши матеріали оскарження ухвали Гайсинського районного суду Вінницької області від 27 грудня 2022 року, обговоривши доводи апеляційної скарги з доповненнями, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За правилами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів оскарження ухвали Гайсинського районного суду Вінницької області від 27 грудня 2022 року убачається, що у провадженні вказаного суду перебуває на розгляді кримінальне провадження № 0000465 за обвинувачення ОСОБА_8 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України. Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 28 вересня 2022 року підозрюваному ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який ухвалами Гайсинського районного суду Вінницької області від 14 листопада 2022 року та 27 грудня 2022 року двічі продовжувався.

В обґрунтування необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 прокурор у своєму клопотанні вказав на наявність ризиків передбачених п.1,2,3 ч.1 ст.177 КПК України, які на даний час не зменшились та не відпали. Також вказав про те, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років. На переконання прокурора, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та наслідки у вигляді смерті двох осіб, дають достатньо підстав вважати, що обвинувачений перебуваючи на волі може ухилятися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Окрім того, у клопотанні зазначив, що ОСОБА_8 за час досудового слідства не вжив заходів щодо відшкодування завданих збитків потерпілим. З огляду на викладене, прокурор вважав, що єдиним запобіжним заходом, який забезпечить належну поведінку обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків є запобіжний захід у вигляді взяття під варту.

Водночас суд першої інстанції задовольняючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу, встановив та виходив з того, що строк тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 закінчується 12.01.2023, обвинувачений не безпідставно підозрюється в скоєнні тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, - порушення правил безпеки дорожнього руху, або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами - покаранням за яке може бути позбавлення волі на строк до десяти років (від п`яти до десяти років), з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років, з високою ймовірністю може ухилятися від суду через страх перед покаранням, що свідчить про можливість знищення, схову або спотворення будь-яких речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, впливу на свідків та потерпілих, ухилення від виконання процесуальних обов`язків переховуванням від слідства і суду, тому єдино правильним заходом, що може запобігти зазначеним ризикам і забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 , може бути лише продовження строку його тримання під вартою без визначення розміру застави.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитися, оскільки, як убачається з оскаржуваної ухвали, висновки про необхідність продовження строку найсуворішого запобіжного заходу судом належним чином не вмотивовано, а прокурором не доведено, що запобігти встановленим ризикам можливо лише продовживши запобіжний захід у виді тримання під ватрою. Крім того, судом першої інстанції не з`ясовано та не наведено переконливих аргументів в ухвалі від 27.12.2022 про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаним у клопотанні ризикам.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.1, 2 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризиками, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у його «пілотному» рішенні від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», рішенні від 29 вересня 2011 року у справі «Третьяков проти України», рішенні від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України» зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

Колегія суддів також звертає увагу прокурора та суду першої інстанції, що відповідно до ч.1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Таким чином, мета застосування запобіжних заходів полягає у забезпеченні виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, з огляду на це, застосування будь-якого запобіжного заходу у жодному випадку не може розцінюватися стороною обвинувачення та судом, як завчасне відбування покарання, яке можливо буде призначене майбутнім вироком.При цьому можливе призначення в майбутньому кримінального покарання, навіть у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально в місцях несвободи, не може бути об`єктивною підставою вважати доведеним, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти вказаним прокурором у клопотанні ризикам.

Крім того, із змісту клопотання та ухвали суду про продовження строку тримання під вартою убачається, що ні стороною обвинувачення, ні судом не взято до уваги та не надано оцінки даним про особу обвинуваченого ОСОБА_8 . Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, має місце постійного проживання в м. Вінниці, позитивно характеризується за місцем проживання, проживає з дружиною та неповнолітньою дочкою, що свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків. Окрім того, не взято також до уваги поведінку обвинуваченого з моменту вчинення кримінального правопорушення до моменту обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме того, що обвинувачений не переховувався, не вчиняв жодних дій для уникнення притягнення до кримінальної відповідальності, проходив лікування.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

З огляду на встановлене, доводи клопотання прокурора та висновки суду першої інстанції про тяжкість вчиненого злочину, на переконання колегії суддів, не є достатніми для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Відповідно ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).

Окрім того, знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом першої інстанції самостійно встановлено наявність ризику, передбаченого п.2 ч.1 ст. 177 КПК України. Колегія суддів дослідивши зміст клопотання прокурора встановила, що стороною обвинувачення вказувалося лише про наявність трьох ризиків, а саме переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих та перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином. Разом з тим, суд першої інстанції продовжуючи запобіжний захід обвинуваченому, вийшов за межі вказаного клопотання та самостійно встановив наявність ризику знищення, схову або спотворення будь-яких речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також ризик впливу на свідків у кримінальному провадженні, що є неприпустимим.

До того ж, обґрунтованими є доводи сторони захисту про неактуальну інформацію зазначену прокурором про те, що ОСОБА_8 не вжив заходів щодо відшкодування завданих збитків потерпілим. Так, з матеріалів оскарження ухвали Гайсинського районного суду Вінницької області від 27.12.2022, які надіслані до апеляційного суду з суду першої інстанції убачається, що 11.11.2022 адвокат ОСОБА_13 , який представляє інтереси потерплого ОСОБА_9 отримав у готівковій формі кошти в сумі 50 000 гривень від дружини обвинуваченого ОСОБА_14 . Також, дружина обвинуваченого ОСОБА_14 надсилала через АТ «Укрпошта» грошові перекази потерпілим ОСОБА_15 та ОСОБА_16 у сумі 50 000 гривень кожному, проте останні відмовилися їх отримувати, а прокурор та суд першої інстанції вказаним обставинам належної оцінки не дав.

Підтверджуються також доводи захисника про безпідставність висновку суду про те, що 27.12.2022 захисник заявляла клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який. В судовому засіданні захисник пояснювала колегії суддів, що лише надіслала до суду заперечення на клопотання прокурора і не заявляла клопотання про зміну запобіжного заходу, що підтверджується матеріалами оскарження ухвали Гайсинського районного суду, а саме письмовими запереченнями від 25.12.2022 та журналом судового засідання від 27.12.2022 відповідно до якого захисник заперечувала щодо задоволення клопотання прокурора та просила застосувати до обвинуваченого особисте зобов`язання.

Окрім того, судом першої інстанції були проігноровані вказані заперечення та письмові докази, які стосуються стану здоров`я обвинуваченого. Зокрема, не надано належної оцінки тому, що обвинувачений до затримання перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «ВОКПЛ ім. О.І. Ющенка ВОР» з 09.08.2022 по 22.08.2022, під час якого проведено хірургічне втручання, а також відповіді начальника філії ЦОЗ ДКВС України у Вінницькій області від 23.12.2022 за № 1570/ВІ-22 на адвокатський запит захисника ОСОБА_7 про те, що адміністрація Вінницької міської медичної частини №1 філії ЦОЗ ДКВС України у Вінницькій області звернулася до КМП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги ВОР» з проханням про обстеження ОСОБА_8 лікарем-отоларингологом. На виконання рекомендацій лікаря-фахівця від 16.12.2022 ОСОБА_8 перебуває на стаціонарному лікуванні в ЛОР відділенні КМП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги ВОР».

При цьому стороною захисту під час апеляційного розгляду надано виписки із медичної карти амбулаторного хворого № 12263 від 25.01.2023 та 06.02.2023, відповідно до яких обвинуваченому ОСОБА_8 16.01.2023 було проведено операцію і станом на 06.02.2023 він продовжує стаціонарне лікування в КМП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги ВОР».

Встановлене, на переконання колегії суддів свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_8 наразі потребує нагляду лікарів та стаціонарного лікування, яке не може забезпечуватися в умовах СІЗО, оскільки після проведення операційних втручань пройшло не більше місяця і обвинувачений ОСОБА_8 далі продовжує перебуває на стаціонарному лікуванні в ЛОР відділенні КМП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги ВОР».

До того ж, про неможливість такого лікування в умовах СІЗО сторона захисту повідомляла і під час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою у суді першої інстанції. З огляду на це сторона обвинувачення та суд мали б перевірити вказані обставини і в разі необхідності вжити заходи, які би не призводили до погіршення становища особи, яка утримується в умовах СІЗО, з метою недопущення у подальшому скарг сторони захисту щодо нелюдського поводження в умовах ізоляції,оскільки мають бути умови для належного перебування особи під ватрою, яка обвинувачується у вчиненні злочину та потребує стаціонарного лікування.

Оскільки судом першої інстанції не розглянуто можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, а прокурором не доведено того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним ризикам у кримінальному провадженні, і продовження строку тримання під вартою арґументовано виключно тяжкістю вчиненого кримінального правопорушення та його наслідками, колегія суддів вважає, що зазначені в апеляційній скарзі захисника доводи та підстави з яких вона просить скасувати ухвалу суду, частково знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Отже, з урахуванням тяжкості висунутого проти ОСОБА_8 обвинувачення, його наслідків та даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, має місце постійного проживання в м. Вінниці, позитивно характеризується, проживає з дружиною та неповнолітньою дочкою, що свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків, а також стану його здоров`я і перебування його з 16.12.2022 і по даний час на стаціонарному лікуванні у медичному закладі та даних про вжиття заходів щодо частково відшкодування завданої шкоди, колегія суддів апеляційного суду вважає, що для запобігання та забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, обвинуваченому ОСОБА_8 достатньо буде застосувати такий вид запобіжного заходу, як цілодобовий домашній арешт з покладенням на нього обов`язків, визначених судом. При цьому колегія суддів звертає увагу, що як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії» - за наслідками та способами застосування, як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 § 1(с) Конвенції.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419,422-1 КПК України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 27 грудня 2022 року - скасувати та постановити нову ухвалу.

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання: АДРЕСА_2 , строком до 10 год. 30 хв. 24 лютого 2023 року.

Покласти на ОСОБА_8 , обов`язки, на період дії ухвали про застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту:

-не відлучатися з населеного пункту без дозволу суду ;

-повідомляти суд про зміну місця проживання, роботи;

-заборонити спілкуватися зі свідками та потерпілими по даному кримінальному провадженні.

Обвинуваченого ОСОБА_8 доставити до місця проживання АДРЕСА_2 , де звільнити з-під варти.

Копію ухвали надіслати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого та в ДУ "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)".

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4