№ 207/3869/22
№ 1-кп/207/186/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2023 року м.Кам`янське

Баглійський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю

прокурора ОСОБА_3

представника потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська, кримінальне провадження за №0001091 від 21.12.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровської області, Україна, громадянин України, не одружений, на утриманні не має неповнолітніх дітей, освіта середня, офіційно непрацевлаштований, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України, суд, -

ВСТАНОВИВ:

В літку 2010 року, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 поряд із земельною ділянкою з кадастровим номером :04:012:0006, при невстановлених обставинах, у ОСОБА_5 виник злочинний умисел направлений на самовільне зайняття земельної ділянки розташованої в охоронній зоні прибережної захисної смуги річки Дніпро, шляхом розміщення на ній гаражу.

Реалізуючи свій злочинний умисел, в літку 2010 року, ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , поряд із земельною ділянкою з кадастровим номером :04:012:0006, реалізовуючи свій злочинний умисел направлений на самовільне зайняття земельної ділянки в охоронній зоні річки Дніпро, усвідомлюючи відсутність будь-яких законних підстав, діючи всупереч вимогам ст.ст. 112, 113, 115, 116, 118, 123, 124, 125, 126 Земельного Кодексу України, які регламентують набуття і реалізацію права на землю, при відсутності відповідного рішення уповноваженого органу місцевого самоврядування та державної реєстрації передачі йому у власність чи надання у користування земельної ділянки, а також в порушення статей 60, 61 Земельного Кодексу України, ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», ст.ст. 88, 89 Водного кодексу України, відповідно до яких у прибережних захисних смугах, які є частиною водоохоронних зон, уздовж річок, навколо водойм та на островах, забороняється: будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, самовільно побудував металевий гараж розмірами: ширина 4 метри, довжина - 7 метрів, висота - 3 метри загальною площею 28 кв.м., на земельній ділянці в охоронній зоні річки Дніпро, загальною площею 0,0028 га, яка знаходиться в межах прибережної захисної смуги, на відстані 50 метрів від берегової лінії річки Дніпро у той час, як точка найменшої відстані від берегової лінії до стіни гаражу за вказаною ділянкою має складати - 100 метрів.

Відповідно до листа від 27.12.2021 складеного начальником відділу самоврядного контролю за використанням та охороною земель 1-го управління за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , згідно відомостей з державного земельного кадастру земельна ділянка площею 0,0028 га за адресою: АДРЕСА_2 , яка розміщена поряд із земельною ділянкою з кадастровим номером :04:012:0006, на якій збудовано гараж не сформована та не зареєстрована, цільове призначення земельної ділянки не встановлювалось. За наявною інформацією земельна ділянка площею 0,0028 га за адресою: АДРЕСА_2 , у власності та користуванні не перебуває, що підтверджується відомостями з державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру речових прав на нерухоме майно. Таким чином використання земельної ділянки площею 0,0028 га за адресою: АДРЕСА_2 , яка розміщена поряд із земельною ділянкою з кадастровим номером :04:012:0006 під розміщення гаражу є самовільним зайняттям земельної ділянки. Відповідно до матеріалів геодезичних робіт вказана земельна ділянка під розміщенням гаража перебуває в межах охоронної зони прибережної захисної смуги річки Дніпро.

Таким чином, ОСОБА_5 , достовірно знаючи про відсутність правовстановлюючих документів, а саме: права власності або користування (оренди) земельною ділянкою, діючи умисно, всупереч ст.14 Конституції України, ст.ст. 116, 124, 125, 211 Земельного кодексу України, ст.ст. 85, 86, 89, 91, 110 Водного кодексу України, самовільно зайняв земельну ділянку в охоронній зоні прибережної захисної смуги річки Дніпро за адресою: АДРЕСА_2 поряд із земельною ділянкою з кадастровим номером :04:012:0006 шляхом розміщення на ній гаражу та у подальшому використовував його для особистих потреб.

Умисні дії ОСОБА_5 , органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.197-1 КК України, як самовільне зайняття земельної ділянки в охоронній зоні.

В підготовчому судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_5 заявлено клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. В обґрунтування заявленого клопотання обвинувачений зазначив, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років. Зазначений строк минув. Просить розглянути вказане клопотання саме під час проведення підготовчого судового засідання.

Також суду пояснив, що він розуміє, що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності не має реабілітуючого характеру, Він дає згоду на закриття провадження за нереабілітуючих обставин, вважає саме таке рішення по справі найбільш відповідає його інтересам.

Обвинувачений у підготовчому судовому засіданні своє клопотання підтримав та зазначив, що він дає свою згоду на закриття провадження за нереабілітуючих обставин, вважає саме таке рішення по справі найбільш відповідає його інтересам.

Прокурор не заперечував проти задоволення вказаного клопотання. Вважав, що кримінальне провадження підлягає закриттю у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності обвинуваченого у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Представник потерпілого не заперечував проти звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Суд, заслухавши прокурора, представника потерпілого, з`ясувавши позицію обвинуваченого та впевнившись у його добровільності та усвідомленості наслідків закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, приходить до наступних висновків.

Так, з обвинувального акта слідує, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 197-1 КК України.

Санкцією ч.2 ст. 197-1 КК України за дане кримінальне правопорушення передбачено покарання у виді обмеження волі на строк від двох до чотирьох років або позбавлення волі на строк до двох років.

Відповідно ч.4 ст.12 КК України, нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, яке відповідно до класифікації злочинів відноситься до нетяжких злочинів.

Згідно з п.2 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим.

Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження: досудове розслідування, підготовче судове засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили.

Суд за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст.49 КК та за згодою підозрюваного, обвинуваченого ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Звільнити від кримінальної відповідальності (покарання) і закрити провадження суд може під час розгляду справи по суті в загальному порядку судом першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 314 КПК України, в підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених п. 5-8, 10 ч.1 або ч. 2 ст. 284 КПК України.

Частиною 1 ст.285 КПК України, передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

На підставі ст.44 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом здійснюється виключно судом.

Враховуючи вищевикладене, оскільки на теперішній час минуло дванадцять років, строк притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності сплив.

Обвинуваченому ОСОБА_5 роз`яснено суть обвинувачення та підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, оскільки звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності не має реабілітуючого характеру.

Від ОСОБА_5 отримана письмова згода на звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України, свою згоду на закриття справи і звільнення від кримінальної відповідальності він підтвердив і в підготовчому судовому засіданні. Судом не отримано відомостей, що ОСОБА_5 протягом цих строків давності вчинив нового злочину певної тяжкості.

Загальновизнано, що з плином часу істотно зменшується суспільна небезпечність вчиненого злочину. До того ж, для виправлення правопорушника кримінальна відповідальність є доцільною та ефективною лише тоді, коли притягнення відбувається невдовзі після вчинення злочину. За інших обставин покарання набуває рис простої помсти з боку держави. Слід також взяти до уваги, що час негативно впливає на докази (матеріальні сліди руйнуються, а свідчення втрачають чіткість), а тим самим і на успішне розкриття та розслідування злочину, об`єктивний розгляд кримінальної справи в суді.

Тому нині закріплені в ст.49 КК України строки давності притягнення до кримінальної відповідальності, зокрема, давність 3 роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; видаються цілком адекватними і такими, що не потребують уточнення.

За нормами КПК судове рішення за результатами кримінального провадження про звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності необхідно постановляти відповідно до ст.284,288,368-372 цього Кодексу у формі ухвали.

У тому разі, коли підозрюваний, обвинувачений заперечує проти застосування строків давності щодо нього, суд постановляє вирок, призначає винній особі покарання та на підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільняє її від покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Частина 5 ст.74 КК застосовується лише у випадках, коли суд не може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності (ст.49 КК). Якщо особа заперечує проти закриття справи за нереабілітуючою її підставою (закінчення строків давності) і вимагає закрити її, наприклад, за відсутністю події або складу злочину, суд за наявності для цього підстав, визнає особу винною, ухвалює обвинувальний вирок і звільняє її від покарання, керуючись положеннями ст.49, ч.5 ст.74, ст.106 КК.

Враховуючи вищевикладене, оскільки суд не вирішує обвинувачення по суті, судове рішення викладається у формі ухвали.

В даному кримінальному провадженні цивільний позов не заявлено.

Враховуючи викладене, керуючись ч.4 ст.12, п.2 ч.1 ст.49 КК України, ст.ст.284,285,286, 314, 372 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпродзержинська, громадянина України звільнити від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.197-1 на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпродзержинська, громадянина України внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001091 від 21.12.2022 року закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1