Справа № 129/502/22
Провадження №11-кп/801/198/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участі учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

та його захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу з клопотанням захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 про поновлення строків на апеляційне оскарження ухвали Гайсинського районного суду Вінницької області від 04.01.2023 року, у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР 09.04.2013 за № 0000538,

якою задоволено клопотання прокурора, продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, до 04.03.2023 із можливістю внесення застави, відмовлено в задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, відносно :

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ульянівка Кіровоградської області, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, останнє місце проживання АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Прокурор заявила клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 на 60 днів, оскільки з огляду на те, що передбачені законом ризики і підстави, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням застави в розмірі 570630 грн. щодо обвинуваченого не відпали, а саме: ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, покарання за який передбачено законом позбавлення волі на строк до 12 років, таких соціальних чинників стримуючого характеру, як постійне місце проживання в Україні та роботи ОСОБА_7 не має, обвинувачений тривалий час з 31.05.2013 р. перебував у розшуку, з 13.01.2020 р. по 05.02.2021 р. перебував у міжнародному розшуку, таким чином понад сім років ухилявся від слідства та суду у даному кримінальному провадженні, у зв`язку із чим було оголошено його розшук, за наслідками якого обвинувачений був затриманий в м. Санкт-Петербург та 03.02.2022 р. проведено його екстрадицію до України. Клопотанням з доданими до справи раніше письмовими доказами, - копією постанови про оголошення розшуку підозрюваного ОСОБА_7 ; копією постанови про оголошення міжнародного розшуку підозрюваного ОСОБА_7 ; копію протоколу затримання підозрюваного ОСОБА_7 , що в сукупності дає підстави вважати, що у разі перебування на волі ОСОБА_7 може ухилятися від виконання своїх процесуальних обов`язків переховуванням від суду.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 заперечили проти продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, захисник вважав, що прокурором не доведено наявності законних підстав для продовження строку дії запобіжного заходу, заявив клопотання про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт у належному його брату ОСОБА_9 житловому будинку АДРЕСА_2 , або застосувати запобіжний захід у виді особистої поруки ОСОБА_9 щодо виконання обвинуваченим ОСОБА_9 обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, обґрунтовуючи клопотання наявністю у обвинуваченого двох неповнолітніх дітей, погіршення стану його здоров`я в умовах перебування під вартою та необхідністю його лікування.

ОСОБА_7 клопотання його захисника підтримав, вважав оголошення його в розшук незаконним, оскільки він не ухилявся від досудового розслідування, а на законних підставах, не переховуючись, проживав та працював у Росії, куди виїхав у зв`язку із загрозою його життю та здоров`ю; ОСОБА_7 гарантував суду належну процесуальну поведінку та виконанням ним своїх процесуальних обов`язків обвинуваченого, оскільки бажає якнайшвидшого розгляду справи.

Судом за клопотанням захисту допитаний як свідок ОСОБА_9 , рідний брат обвинуваченого, який повідомив суду про те, що ним у 2014-2015 роках для проживання батьків придбаний житловий будинок АДРЕСА_2 , де батьки проживали разом до 2017 року року смерті його батька, на сьогодні там проживає його рідна сестра із співмешканцем, будинок придатний для проживання, він погоджується, щоб його брат ОСОБА_10 на час перебування під домашнім арештом проживав у зазначеному будинку; також з огляду на тривалий (більше двадцяти років) стаж роботи в Уманському фаховому коледжі Уманського національного університету садівництва та бездоганну репутацію вважав, що може взяти на особисту поруку свого брата ОСОБА_7 та зобов`язався доставляти його до суду на першу вимогу.

Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 04 січня 2023 року клопотання прокурора задоволено.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою продовжено на строк 60 днів, строк дії ухвали визначено з 04.01.2023 р. 17 год. 25 хв. до 04.03.2023 року 17 год. 25 хв., із можливістю внесення застави в сумі 570 630 (п`ятсот сімдесят тисяч шістсот тридцять) гривень, після внесення якої останній підлягає звільненню з-під варти в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 202 КПК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

У задоволенні клопотання захисника відмовлено.

У своїх висновках суд першої інстанції вказав, що передбачені п.1 ч.1 ст.177 КПК України ризики і обставини, які враховувались слідчим суддею при обранні ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та судом при продовженні строку дії запобіжного заходу, - не відпали, ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого стосовно ст.12 КК злочину, постійні місце проживання, робота та інші вагомі соціальні й особистісні чинники стримуючого характеру у нього відсутні, відповідно до постанови слідчого від 31.05.2013 р. підозрюваного ОСОБА_7 було оголошено в розшук, відповідно до постанови слідчого від 13.01.2020 р. останнього було оголошено в міжнародний розшук, ухвалою слідчого судді від 21.08.2020 ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обвинувачений тривалий час з 31.05.2013 р. перебував у розшуку, з 13.01.2020 р. по 05.02.2021 р. перебував у міжнародному розшуку, таким чином понад сім років ухилявся від слідства та суду у даному кримінальному провадженні, 05.02.2021 р. ОСОБА_7 було затримано в м. Санкт-Петербург Росія, що свідчить про наявність підстав вважати, що у разі перебування на волі ОСОБА_7 може ухилятися від виконання своїх процесуальних обов`язків переховуванням від суду, перешкоджати кримінальному провадженню шляхом неявок до суду, а тому строк тримання під вартою обвинуваченому необхідно продовжити за наявності ризиків, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Також суду не було надано переконливих доказів, які б могли свідчити про те, що обвинувачений ОСОБА_9 , перебуваючи на волі чи під домашнім арештом буде виконувати свої процесуальні обов`язки, тому на даний час єдиним вірним запобіжним заходом, що може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження, є тримання під вартою, підстав для зміни запобіжного заходу з огляду на наведене суд не вбачав, як і підстав для визначення іншого, більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, домашнього арешту.

Посилання захисту на стан здоров`я обвинуваченого, наявність у нього двох дітей 2006 та 2014 р.н., особисте гарантування належної процесуальної поведінки зазначених висновків суду не спростовують, як і посилання обвинуваченого на те, що він не ухилявся від слідства, а переховувався в іншій країні, де у нього є міцні соціальні зв`язки, боячись за своє життя і здоров`я, оскільки сам лист від імені обвинуваченого до начальника Гайсинського РВ переконливим доказом наявності таких обставин бути не може.

Осіб, яких суд вважав би такими, що заслуговують на довіру, стороною захисту не представлено, вважати рідного брата обвинуваченого ОСОБА_9 одним поручителем та особою, яка заслуговує на особливу довіру, з огляду лише на наявність у ОСОБА_9 тривалого стажу роботи на посаді завідувача відділення комп`ютерних систем в Уманському фаховому коледжі Уманського національного університету садівництва у суду відсутні законні підстави, а тому у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного захисту на даній стадії розгляду справи суд першої інстанції вважав за необхідне відмовити через його безпідставність. Окрім того, ОСОБА_9 під час допиту його як свідка зазначив про те, що ним у 2014-2015 роках для проживання батьків придбаний житловий будинок АДРЕСА_2 , де батьки проживали разом до 2017 року року смерті його батька, відповідно ж до наданого суду договору купівлі-продажу житлового будинку ОСОБА_9 купив та прийняв у власність житловий будинок АДРЕСА_2 02.11.2018 р., право власності зареєстроване 24.01.2019 р., що не відповідає показанням свідка.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В поданій апеляційній скарзі в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 захисник ОСОБА_8 ставить питання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження ухвали Гайсинського районного суду Вінницької області від 04.01.2023 року, оскільки в резолютивній частині вказаного судового рішення зазначено, що ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів, також у зв`язку з віддаленістю місця знаходження захисника обвинуваченого у м. Києві від м. Вінниці, введенням воєнного стану в Україні та запобіганням загрози життю та здоров`ю, ускладнило подання апеляційної скарги наручно безпосередньо до Вінницького апеляційного суду. Тому вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущено ним з поважних причин.

Також в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 04.01.2023 року, постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора відмовити, змінити ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 з покладенням відповідних обов`язків, а саме: заборонити цілодобово залишати житло, крім випадків отримання медичної допомоги та придбання продуктів харчування; прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатися з с. Йосипівка Благовіщенського району Кіровоградської області без дозволу суду; носити електронний засіб контролю.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала є безпідставною, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Вважає, що в ході підготовчого провадження суд не може продовжити запобіжний захід, може лише його обрати, змінити чи скасувати. Також звернув увагу суду на те, що судом першої інстанції не прийнято до уваги та не досліджено, що при первісному обрані запобіжного заходу ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою 04.02.2022 р. слідчим суддею не вірно було визначено строк його тримання та прийнято рішення за межами наданих КПК України йому повноважень. Тому подальше ігнорування обрання запобіжного заходу поза межами строків досудового розслідування призвело до незаконного продовження строку тримання під вартою. Крім того сторона захисту вважає, що у даному кримінальному провадженні відсутня обґрунтована підозра висунутого ОСОБА_7 обвинувачення. Допитаний в судовому засіданні брат обвинуваченого ОСОБА_9 підтвердив, що ОСОБА_7 може безперешкодно мешкати у належному йому на праві власності будинку, який знаходиться в АДРЕСА_2 . Вважає, що на теперішній час відсутні ризики, що зумовлюють застосування відносно обвинуваченого найжорстокішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тому є достатньо підстав для зміни ОСОБА_7 на більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із покладенням додаткових обов`язків. Покладення на ОСОБА_7 обов`язку носити електронний захід контролю повністю нівелює твердження прокурора про можливість переховуватися від суду.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 підтримав клопотання щодо поновлення йому строку на апеляційне оскарження ухвали Гайсинського районного суду Вінницької області від 04.01.2023. Також підтримав свою апеляційну скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Обвинувачений ОСОБА_7 клопотання про поновлення строку та апеляційну скаргу свого захисника підтримав в повному обсязі і також просив її задовольнити, посилаючись на викладенні в ній доводи.

Прокурор ОСОБА_6 не заперечувала щодо поновлення строку на апеляційне оскарження вказаного судового рішення, разом з тим заперечила проти задоволення апеляційної скарги захисника, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, вважає її законною та обґрунтованою.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, пояснення самого обвинуваченого та його захисника, заперечення прокурора, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги та викладеного в ній клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання про поновлення строку підлягає до задоволення, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так, відповідно до п.1-1 ч.2 ст.395 КПК України, апеляційна скарга може бути подана на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, - протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Встановлено, що 11.01.2023 року відповідно до поштового штемпеля на конверті адвокат ОСОБА_8 звернувся до Вінницького апеляційного суду зі скаргою на ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 04.01.2023 із викладеним в ній клопотанням про поновлення строку та об`єктивними даними, які свідчать про наявність поважних причин для поновлення йому строку на апеляційне оскарження вказаної ухвали.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження булла застосована належна правова процедура.

Так, з виділених матеріалів судового провадження за №129/502/22 вбачається, що в провадженні Гайсинського районного суду Вінницької області перебуває на розгляді кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Гайсинського районного суду Вінницької області від 04.02.2022 відносно ОСОБА_7 вдруге, після міжнародного розшуку було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з можливістю внесення застави, який у подальшому неодноразово продовжувався.

За частиною першою та п.9 ч.2 ст.131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.

Згідно ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

При розгляді апеляційної скарги, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положеннями ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Встановлено, що в обґрунтування необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 прокурор у своєму клопотанні вказав на наявність ризику передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, який на даний час не зменшився та не відпав враховуючи відсутність у ОСОБА_7 соціальних чинників стримуючого характеру, зокрема постійного місця проживання в Україні, роботи. Останній тривалий час, а саме з 31.05.2013 р. перебував у розшуку, з 13.01.2020 р. по 05.02.2021 р. перебував у міжнародному розшуку, таким чином понад сім років ухилявся від слідства та суду у даному кримінальному провадженні, у зв`язку із чим було оголошено його розшук, за наслідками якого обвинувачений був затриманий в м. Санкт-Петербург та 03.02.2022 р. проведено його екстрадицію до України.

Так, відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити вищезазначені дії.

Перевіряючи в апеляційному порядку ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 04 січня 2023 року апеляційним судом встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі.

Надаючи оцінку тому, яким чином має бути забезпечено кримінальне провадження запобіжним заходом у вигляді тримання під вартою його обранням або продовженням, на що також звернув увагу захисник в апеляційній скарзі, колегія суддів виходить з наступного.

Так, згідно ухвали слідчого судді Гайсинського районного суду Вінницької області від 04.02.2022 відносно підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з визначенням розміру застави у сумі 570 630 грн. Дані про скасування даної ухвали, заміни запобіжного заходу на інший або внесення застави відсутні.

Отже, станом на момент проведення підготовчого судового засідання відносно ОСОБА_7 діяв обраний раніше запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Норми ст.331 КПК України вказують на необхідність вирішення питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У диспозиціях статей 177, 178, 194, 196, 199 КПК терміни «обрання запобіжного заходу» та «продовження запобіжного заходу» використовуються як синонімічні за своїм правовим значенням. При цьому обрання є первинною стадією під час застосування запобіжного заходу, який обирається на певний строк, а продовження вторинною, що наступає за певних умов, до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, з чим погоджується Верховний Суд у постанові від 09.12.2020р. по справі №635/108/19.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність продовження застосованого виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України віднесено до особливо тяжкого злочину.

Це узгоджується також із нормою п.4 ч.2 ст.183 КПК України, за змістом якої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Наряду з вказаним, у п.42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, проте, при вирішенні питання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції правильно виходив не з принципу автоматичного його продовження, а з необхідності уникнення ризику, визначеного ст.177 КПК України.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги захисника щодо зміни його підзахисному продовженого 04.01.2023 судом першої інстанції вказаного запобіжного заходу та обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, так як при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати також у сукупності з іншими обставинами і тяжкість звинувачення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_7 умисного, з корисливих мотивів злочину, свідчить про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу, який є особою раніше не судимою, при цьому понад вісім років з 13.01.2020 р. по 05.02.2021 р. перебував у розшуку в томі числі міжнародному, за наслідками якого був затриманий в м. Санкт-Петербург, 03.02.2022 р. було проведено його екстрадицію до України вказують на обґрунтованість продовження судом саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вказаний запобіжний захід є пропорційним тому ступеню небезпеки, ризик якого існує у вказаному кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти суд.

При цьому наявність в обвинуваченого двох неповнолітніх дітей, особисте гарантування належної процесуальної поведінки, надання братом ОСОБА_7 - ОСОБА_9 належного йому на праві власності для проживання будинку, розташованого в Кіровоградській області, відсутність намірів уникати та переховуватися від суду, погіршення стану здоров`я, про що зазначив захисник в своїй апеляційній скарзі, що також було встановлено судом першої інстанції, не є безумовними підставами для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вказані обставини не мають такого ступеню довіри, які можуть бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку обвинуваченого, та не є такими, що спростовують встановлені судом ризики.

Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою та в судове засідання апеляційного суду надані не були.

З наявних в матеріалах судового провадження виписки з медичної карти амбулаторного хворого виданої Вінницькою медичною частиною № 1 філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» у Вінницькій області від 03.06.2022 по прибуттю ув`язнений ОСОБА_7 був обстежений клінічно та лабораторно, оглянутий лікарями медичної частини та встановлено ряд хронічних захворювань, також з виписки від 30.12.2022 року вбачається, що 30.09.2022 ОСОБА_7 був оглянутий лікарем ЗПСМ, було призначено лікування. Результат-лікування покращення. 21.12.2022 р. ОСОБА_7 було проведено профілактичний медичний огляд Стан здоров`я відповідає наявним у нього захворюванням, продовжує лікування. Згідно довідки від 03.01.2023 лікаря ЗПСМ Вінницької міської медичної частини №1 ОСОБА_11 потребує дієтичного харчування в зв`язку із захворюванням шлунково-кишкового тракту.

Однак, згідно наданих виписок та довідки не вбачається, що хронічні захворювання, які має ОСОБА_7 свідчать про неможливість тримання його під вартою.

Водночас апеляційний суд звертає увагу захисника та обвинуваченого на те, що у відповідності до Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Окрім цього, відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України 10 лютого 2012 року № 239/5/104, керівництво СІЗО (ІТТ) забезпечує перевезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку та направляє довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, органу або особі, в провадженні яких знаходиться кримінальна справа цієї особи.

На думку колегії суддів в даному кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає в необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так потерпілої сторони. При цьому належить враховувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Наявність наведених прокурором у заявленому клопотанні ризику, доведеному як в судовому засіданні суду першої інстанції, так і в апеляційному суді, ґрунтується на реальних фактичних даних, які не заперечувались самим обвинуваченим в ході судового розгляду.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про необґрунтованість пред`явленого обвинувачення ОСОБА_7 у вказаному кримінальному провадженні, апеляційний суд зауважує, що на цьому етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, оскільки винуватість чи невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, встановлюється шляхом дослідження доказів обвинувачення й захисту в судовому засіданні та при ухваленні обвинувального або виправдувального вироку відносно особи, тому на теперішній час твердження захисника про безпідставність обвинувачення у вчиненні інкримінованого його підзахисному кримінального правопорушення є передчасним, оскільки судовий розгляд кримінального провадження триває.

Також неспроможними є доводи апеляційної скарги захисника, що слідчим суддею 04.02.2022 року обвинуваченому ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою поза межами встановлених КПК України строків досудового розслідування, оскільки вказане належним чином було перевірено в попередніх судових засіданнях при розгляді його апеляційних скарг та зроблено відповідний висновок.

Продовження щодо ОСОБА_7 вказаного запобіжного заходу відповідає вимогам ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Судом щодо висловленої в судовому засіданні позиції обвинуваченого та захисника наведені достатні мотиви для відмови в обранні останньому запобіжного заходу у вигляді як цілодобового домашнього арешту, так і підстав для визначення іншого, більш м`якого запобіжного заходу, який зміг би запобігти встановленим в ході розгляду справи та доведеним в судовому засіданні прокурором ризикам. Також згода захисника та обвинуваченого на залишення останньому певної форми арешту, все ж таки підтверджує існування процесуальних ризиків у вказаному провадженні.

Також колегія суддів зважає і на те, що на даний час в Україні введено воєнний стан, що також є відповідним ризиком, який з врахуванням даних про особу обвинуваченого, характером злочину у якому він обвинувачується додатково свідчить про правильність висновків суду, оскільки в зазначених умовах здійснення контролю за обвинуваченим правоохоронними органами, в разі застосування до нього інших більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю, є ускладненим.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії» зазначив, що за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст.5 п.1 п.п. с) Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права в даному випадку обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілої сторони, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Таким чином зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, з урахуванням цілей п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, оцінивши у сукупності встановлені судом обставини у контексті конкретних фактичних обставин вчинення останнім особливо тяжкого злочину, даних про особу обвинуваченого, який ухилявся від явки до слідчого та перебував тривалий час, майже 8 років у розшуку у даному кримінальному провадженні та у міжнародному розшуку, відсутність соціально-стримуючих зв`язків на території України, введення воєнного стану в Україні, тому апеляційний суд вважає, що буде достатнім та обґрунтованим продовження застосованого до ОСОБА_7 саме виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечити належне виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Колегія суддів вважає, що вказаний запобіжний захід є пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого продовжують існувати у вказаному кримінальному провадженні на даний час, а також тим завданням, які має досягти суд, оскільки в ході апеляційного розгляду знайшли своє підтвердження висновки суду першої інстанції, що судовий розгляд у вказаному кримінальному провадженні триває.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу суду першої інстанції щодо вживання всіх заходів для недопущення затягування розгляду вказаного кримінального провадження, розглянути справу у розумні строки та постановити відповідне законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.

Також порушень правових позицій Європейського суду з прав людини чи істотних процесуальних порушень у цьому провадженні апеляційним судом не виявлено.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції, відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційної скарги захисника викладених в ній висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.117, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 про поновлення строків на апеляційне оскарження задовольнити.

Поновити захиснику ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали Гайсинського районного суду Вінницької області від 04.01.2023 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 04.01.2023 року щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів, до 04.03.2023 із можливістю внесення застави відносно обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.4 ст.190 КК України залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4