ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

іменем України

Справа № 210/1475/23

Провадження № 1-кп/210/323/23

"24" березня 2023 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

сторони та учасники кримінального провадження, які беруть участь у підготовчому судовому засіданні: прокурор Криворізької центральної окружної прокуратури ОСОБА_3 , обвинувачений ОСОБА_4 , захисники обвинуваченого - адвокати ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Ріг обвинувальний акт в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 25 січня 2022 року за №0001956 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 20 березня 2023 року надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 4 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000126 від 25 січня 2022 року.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, за ознаками: видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, а також кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, за ознаками заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненого у великих розмірах.

Ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.02.2023 у справі №216/1634/22 до ОСОБА_4 під час досудового розслідування застосовано запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 214 720 грн., які останньому було необхідно внести на депозитний рахунок ТУДСА України у Дніпропетровській області не пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу або забезпечити їх внесення заставодавцями та надати документ, що це підтверджує слідчому, прокурору, суду, а також покладено на останнього ряд процесуальних обов`язків, термін дії яких визначено в межах строку досудового розслідування, тобто до 26.03.2023, а саме:

1) прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора або суду;

2) не відлучатися із населеного пункту (м. Кривий Ріг), в якому він проживає (перебуває) без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд із України та в Україну;

4) утримуватись від спілкування з працівниками Департаменту освіти і науки виконкому Криворізької міської Ради, а саме: ОСОБА_7 , експертами, які проводили експертизи по кримінальному провадженню.

У судовому засіданні прокурор звернувся з клопотанням про зміну запобіжного заходу з застави на тримання під вартою, оскільки обвинуваченим не дотримано обов"язку внесення застави.

Захисники обвинуваченого, обвинувачений, кожен окремо, заперечували проти задоволення клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу, посилались на те, що ухвала слідчого судді про застосовування застави оскаржена до суду апеляційної інстанції, тому обвинувачений не вніс засаву впродовж п"яти днів, оскільки визначений розмір засави є надмірним тягерем для ОСОБА_4 , осільки останні й після 24 лютого 2022 року майже на має доходів від здійснення підприємницької діяльності, а наразі його дохід становить близько шести тисяч гривен на місяць. Саме такі мотиви оскарження були зазначені в апеляційній скарзі. Будучи у статусі підозрюваного, обвинувачений з"являвся на всі виклики, здав на зберігання паспорт для виїзду за кордон, сумлінно виконує свої процесуальні обов"язки. Впродовж 1,5 місяця апеляційна скарга не розглянута, у тому числі й зпідстав не надання стороною обвинувачення матеріалів кримінального провадження до суду апеляційної інстанції. Просили застосувати домашній арешт.

Суд, заслухавши клопотання прокурора, захисників та обвинуваченого, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до частини 3 статті 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

При вирішенні питання про чи зміну обвинуваченому запобіжного заходу, суд враховує те, що в даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні нетяжкого та тяжкого злочинів, передбачених ч. 1 ст. 366 та ч.4 ст. 191 КК України.

За вчинення вказаних кримінальних правопорушень законом України про кримінальну відповідальність передбачені покарання у виді: штрафу від двох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років (ч.1 ст. 366 КК України) та позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років (ч. 4 ст. 191 КК України).

Суд на стадії підготовчого судового засідання не здійснює оцінку обгрунтованості підозри, оскільки обгрунтованість підозри вже була визнана при застосуванні до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді засави.

Тому в контексті питання про зміну запобіжного заходу суд оцінює підстави, що слугували для зміни запобіжного заходу та наявність ризиків, які існують станом на момент скерування обвинувального акту до суду для розгляду по суті.

Ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.02.2023 у справі №216/1634/22 до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 214 720 грн., а також покладено відповідно до статті 194 КПК України процесуальні обов`язки, термін дії яких спливає 26 березня 2023 року, а саме:

1) прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора або суду;

2) не відлучатися із населеного пункту (м. Кривий Ріг), в якому він проживає (перебуває) без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд із України та в Україну;

4) утримуватись від спілкування з працівниками Департаменту освіти і науки виконкому Криворізької міської Ради, а саме: ОСОБА_7 , експертами, які проводили експертизи по кримінальному провадженню.

Встановлено, що обвинувачений дотримувався вищевказаних процесуальних обов"язків, однак заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 214 720 грн., не вніс на депозитний рахунок ТУДСА України у Дніпропетровській області впродовж п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу та не забезпечив їх внесення заставодавцями.

Обгрунтування такої процесуальної позиції - оскаржування ухвали слідчого судді від 06.02.2023 у справі №216/1634/22 .

Вирішуючи питання про наявність підстав для зміни запобіжного заходу на тримання під вартою, суд враховує, що обов"язки, які покладаються одночасно з визначенням застави (ч. 5 ст. 194 КПК України) мають похідний характер і залежать від застосованого запобіжного заходу, а не навпаки, вони не є окремим запобіжним заходом, і не виступають заходами забезпечення основного запобіжного заходу, яким у даному конкретному випадку є застава, а застосовуються додатково до обраного підозрюваному запобіжного заходу, що діє безстроково. В той же час, строк дії обов"язків обмежений, оскільки за змістом частини 7 статті 194 КПК України вони покладаються на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців, хоча цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора .

Відповідно до частини 6 статті 182 КПК України підозрюваний, обвинувачений, який не тримається під вартою, не пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у вигляді застави зобов`язаний внести кошти на відповідний рахунок або забезпечити їх внесення заставодавцем та надати документ, що це підтверджує, слідчому, прокурору, суду. Зазначені дії можуть бути здійснені пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у вигляді застави, якщо на момент їх здійснення не буде прийнято рішення про зміну запобіжного заходу.

Як встановлено судом, застава ані в повному обсязі, ані в частковому обсязі не була внесена ОСОБА_4 чи будь-яким іншим заставодавцем, що обгрунтовується захистом відсутністю коштів.

В той же час, суд відхиляє таке твердження сторони захисту, оскільки ОСОБА_4 не був позбавлений права внести засаву бодай частково, в тій мірі в якій був здатний виконати ухвалу, та в подальшому очікувати рішення апеляційної інстанції або ж залучити заставодавців, які б внесли визначений розмір застави.

При цьому, у разі зміни розміру застави, ОСОБА_4 не був позбавлений права повернути надмірно сплачені кошти, внесені в якості застави.

Тобто, ОСОБА_4 не вжив будь-яких заходів щодо виконання умов запобіжного заходу як у визначений ухвалою строк, так і поза його межами, ОСОБА_4 , у зв"язку із чим сторона обвинувачення посилається на наявність ризиків, уникнення яких можливо у разі застосування найсуворішого запобіжного заходу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу за позицією сторони обвинувачення є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду (п. 1); незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта у цьому ж кримінальному провадженні (п. 3), наявність яких у даному конкретному випадку встановлена з боку ОСОБА_4 , та полягає у високому ступеню ймовірності вчинення вищевказаних позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, обгрунтовано тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні декількох кримінальних правопорушень, одне з яких (ч. 4 ст. 191 КК України), є тяжким корупційним кримінальним правопорушенням, який передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років. При цьому, у разі вчинення корупційного злочину застосування кримінально-правових інститутів звільнення від відбування покарання з випробуванням або призначення покарання більш мякого, ніж передбачено законом, прямо заборонено КК України.

На переконання сторони обвинувачення, очікування можливого суворого покарання саме по собі є реальним мотивом та підставою переховуватись від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінці ризиків переховування (п. 80 рішення у справі «Ілійков проти Болгарії), разом з тим необхідно зробити акцент на той факт, що існування вищевказаного ризику також знаходиться у взаємозв`язку з іншими факторами, зокрема відсутністю міцних соціальних зв`язків, оскільки ОСОБА_4 не має неповнолітніх дітей або осіб з інвалідністю на своєму утриманні, а саме соціальне та матеріальне становище ОСОБА_4 , який є засновником юридичної особи, метою діяльності якої є отримання прибутку, та тривалий проміжок часу перебуває на посаді її директора, надає йому змогу отримувати дивіденди, продавати частку юридичної особи так і видавати розпорядчі акти щодо самого себе, зокрема про відрядження поза межі міста, області та України в цілому або переховуватись як приватна особа у межах території України або покинути її шляхом перетину державного кордону на території, що не контролюється державними органами через військову агресію РФ.

Ризик незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта у цьому ж кримінальному провадженні;, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовано тим, що станом на теперішній час матеріали кримінального провадження відкриті стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України. Показання допитаних під час досудового розслідування осіб та їх висновки, відповідно, є процесуальними джерелами доказів (ч. ст. 84 КПК України) та мають важливе значення в конкретному предметі доказування. В той же час встановлена кримінальним процесуальним законом процедура отримання показань передбачає безпосереднє сприйняття їх судом у судовому засіданні (ст.ст. 23, 224 КПК України), отже ризик впливу на вищевказану категорію осіб існує не лише на початку кримінального провадження, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання показань та дослідження їх судом. Не виключеним є можливість незаконного впливу на вищевказану категорію осіб з боку ОСОБА_4 з використанням свого соціального становища та кола зав`язків з метою примушення до дачі неправдивих показань.

З урахуванням характеру висунутого обвинувачення, які інкримінуються ОСОБА_4 обвинуваченим, достатньо підстав вважати що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання останніх винуватими у інкримінованих злочинах, обвинувачені можуть переховуватися від суду чи перешкоджати кримінальному провадженню, тобто наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд зазначає, що ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна, і необхідність в утриманні під вартою відсутня.

Судом встановлено, що обвинувачений раніше не судимий, одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, працевлаштований, що свідчить про наявність певних соціальних зв"язків.

Відповідно до статті 131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення, до яких належать, зокрема, і запобіжні заходи.

Згідно з положеннями статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу чи його продовження, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частина 1 статті 183 КПК України передбачає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно з статтею 200 КПК України прокурор має право звернутися в порядку, передбаченому статтею 184 цього Кодексу, до суду із клопотанням про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування, зміну або покладення додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, чи про зміну способу їх виконання. У клопотанні про зміну запобіжного заходу обов`язково зазначаються обставини, які: 1) виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу; 2) існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які слідчий, прокурор на той час не знав і не міг знати.

У відповідності до положень ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.

У постановах Верховного Суду від 28 березня 2019 року у справі № 286/1695/18, від 18 грудня 2018 року у справі № 628/969/18 суд касаційної інстанції на підставі системного аналізу положень ст. 181, 309 КПК України зауважив, що поняття «застосування запобіжного заходу» охоплює не тільки його обрання, але й випадки зміни запобіжного заходу, коли суд обирає інший захід. Слід зауважити, що таких висновків Верховний Суд дійшов у контексті можливості апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції про зміну запобіжного заходу.

Щодо наявності ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Суд дійшов висновку про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду на те, що обгрунтованість підозри, пред"явленої ОСОБА_4 не спростована, справа скерован до суду, та ОСОБА_4 на разі обвинувачується у вчиненні тяжкого корупційного злочину, який передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від 5-ти до 8-ми років. При цьому, у разі вчинення корупційного злочину застосування кримінально-правових інститутів звільнення від відбування покарання з випробуванням чи призначення покарання більш м`якого, ніж передбачено законом, прямо заборонено КК України.

На переконання суду, очікування можливого суворого покарання саме по собі може бути реальним мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який зазначав, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (п. 80 рішення у справі «Ілійков проти Болгарії»).

Разом з тим, сама лише тяжкість кримінального правопорушення та суворість можливого покарання без врахування інших факторів не є достатньою підставою для висновку про наявність такого ризику.

Таким чином, відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків на території України вказує на можливість його переховування, навіть в умовах воєнного стану. Відтак, усвідомлюючи тяжкість потенційного покарання та невідворотність кримінальної відповідальності у разі ухвалення обвинувального вироку, ОСОБА_4 може стати на шлях переховування.

Суд вважає ризик впливу на свідків та експерта у цьому кримінальному провадженні обґрунтованим, оскільки їх показання та висновки, відповідно, є процесуальними джерелами доказів (ч. 2 ст. 84 КПК України) та можуть мати важливе значення в контексті предмету доказування. Тож враховуючи відкриття матеріалів кримінального провадження, суд не виключає можливості незаконного впливу на свідків і експерта з боку ОСОБА_4 з метою схилити їх до надання неправдивих показань у ході досудового розслідування або ж зміни показань у подальшому під час допиту в суді, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Таким чином, судом констатовано наявність двох ризиків переховування від органу досудового розслідування і суду, незаконного впливу на свідків і експерта .

Під час судового засідання з розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_4 наполягав, що визначена слідчим суддею сума застави є вочевидь непомірною для нього, отже він позбавлений можливості забезпечити її внесення у повному обсязі, повідомив, що у його особистому розпорядженні відсутні грошові кошти, які б дозволили виконати ухвалу у визначений строк, а можливість впливу на потенційних заставодавців з метою спонукання їх до внесення решти суми застави у нього відсутня.

В підтвердження свого фінансового становища, ОСОБА_4 надав довідки про доходи, які дійсно підтверджують відсутність заначних фінансових ресурсів.

В той же час, ОСОБА_4 не вніс взагалі ніяких коштів на виконання ухвали суду, що свідчить про те, що останній свідомо уникає обов"язку щодо внесення застави.

Суд не вбачає підстав для застосування домашнього арешту, адже хоча обвинувачений являвся до органу досудового розслідування та суду, однак жодних заходів, щодо виконання ухвали слідчого судді в частині внесення застави не вжив.

За таких обставин, клопотання в частині зміни запобіжногго заходу з застави на тримання під вартою є обгрунтованим, та таким що підлягає задоволенню.

Щодо альтернативного заходу.

Відповідно до пункту 2 частини 5 статті 182 КПк України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

Оцінюючи національне законодавство, ЄСПЛ у справі "Істоміна проти України" зауважив, що відповідно до ч. 4 ст. 182 Кримінального процесуального кодексу України (КПК) слідчий суддя визначає розмір застави «…з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього». А ч. 5 ст. 182 КПК визначає межі суми застави для злочинів різних категорій і також зазначає, що у виняткових випадках, якщо слідчий суддя встановить, що застава у визначених законодавством межах не здатна забезпечити виконання підозрюваною особою покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, що перевищує максимальний рівень. Для тяжких злочинів, як у справі заявниці, таким максимальним рівнем є 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (близько 3 940 євро).

Застава має на меті не забезпечення відшкодування шкоди, завданої у справі, а передусім забезпечення явки особи на судове засідання. Тому розмір застави повинен оцінюватись залежно від особи, про яку йде мова, із урахуванням його/її матеріального стану та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки особи до суду. ЄСПЛ наголосив на тому, що суд повинен так само обережно і ретельно розглядати питання про застосування застави, як і вирішувати, чи є необхідним продовження тримання особи під вартою. Сума шкоди у справі може бути одним із факторів, що виправдовує вищу суму застави, але лише у поєднанні з іншими критеріями серйозністю вчиненого злочину, ризику втечі та ін.

КПК України імперативно визначив межі розміру застави, яка може бути призначена в залежності від кваліфікації і тяжкості кримінального правопорушення, та в даній справі він становить від 20 до 80 прожиткових мінімумів

У випадку ігнорування факту завідомої непомірності застави для особи судом спотворюється сутність запобіжного заходу, яка призводить до безальтернативності тримання під вартою, через реальну неможливість внесення особою застави і може свідчити про елементи тиску на неї з боку сторони обвинувачення для досягнення результату протилежного від легального об`єктивного встановлення істини змагальними процесуальними засобами.

У відповідності до положень статті 182 КПК України, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб запобігти бажанню особи, щодо якої застосовано заставу, будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні. А тому розмір застави повинен бути встановлений з урахуванням належної особі власності, якою він може безперешкодно і без шкоди для близьких розпоряджатися для внесення застави, її майнового і сімейного стану, іншими словами, з огляду на особу обвинуваченого впевненість у тому, що перспектива втрати застави у випадку його неявки до слідчого, прокурора, слідчого судді або суду буде достатньою для того, щоб утримати його від втечі. Проте поряд з цим особа повинна мати реальну здатність внести заставу відповідного розміру..

Зважаючи на природу та обсяг злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , та необхідність забезпечення запобігання спробам переховуватися від суду та впливу на свідків, відсутність ризику знищення доказів, відсутність ризику продовження злочинної діяльності, та враховуючи розмір шкоди, який інкримінується, а так само й майновий стан обвинуваченого,, який не має доходів, суд вважає, що розмір засави у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 80 460 (вісімдесят тисяч чотириста шістдесят) грн.. забезпечить належну поведінку обвинуваченого.

Керуючись статтями 130, 131, 170-174, 314-317, 350,372, 376 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Криворізької центральної окружної прокуратури ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 з застави на тримання під вартою задовольнити.

Змінити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому за ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, запобіжний захід у виді застави у розмірі не менше 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 214 720 грн., застосований відповідно ухвали слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.02.2023року у справі №216/1634/22, на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 (шістдесят) днів.

Строк тримання під вартою рахувати з дня його фактичного затримання та до 22 травня 2023 року включно.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 заставу у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 80 460 (вісімдесят тисяч чотириста шістдесят) грн..

Застава може бути внесена обвинуваченим, іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Дніпропетровській області, код отримувача (код за ЄДРПОУ) -26239738, МФО-820172, рахунок отримувача UA0017442 в ГУДКСУ м. Київ.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент часу внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу, протягом дії ухвали.

.У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на два місяці наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою суду;

- не відлучатися із населеного пункту (м. Кривий Ріг), в якому він проживає (перебуває) без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд із України та в Україну;

- утримуватись від спілкування з працівниками Департаменту освіти і науки виконкому Криворізької міської Ради, а саме: ОСОБА_7 , експертами, які проводили експертизи по кримінальному провадженню.

Строк дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, визначити два місяці з моменту звільнення з-під варти внаслідок внесення застави.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. ч. 8, 10, 11 ст. 182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України. Застава внесена обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

З моменту звільнення з-під варти у разі внесення застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Ухвала в частині зміни запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення. Подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 24 березня 2023 року та проголошено 24 березня 2023 року о 15 год.45 хв в залі Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області (м. Кривий Ріг, пр-т Миру, 24, зал судових засідань № 309).

Суддя: ОСОБА_1