Номер провадження: 11-сс/813/1550/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представників власника майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ТОВ «ТРІУМФ 777» на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 14.10.2022 року про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000116 від 30.12.2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.2 ст.190 КК України,

установив

Зміст оскаржуваного судового рішення
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 14.10.2022 року було задоволено клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 та накладено арешт на земельну ділянку, за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею (кв.м): 4121.4, та нежитлові приміщення, які знаходяться на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 згідно опису: літ. В- 3 - адміністративна будівля, літ. В1-котельня, літ. в - оглядова яма, літ. в1 - оглядова яма, літ.в2 - оглядова яма, літ. в3 - оглядова яма, літ. в4 - оглядова яма, літ. в5 - оглядова яма, літ. в6 - оглядова яма, літ. Г - СТО, літ. Г 1 - котельня, літ. г - оглядова яма, літ. г1 - оглядова яма, літ. г2 - оглядова яма, літ. г3 - оглядова яма, літ. г4 - оглядова яма, літ. Д - будинок охорони, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, шляхом заборони розпорядження, відчуження та користування.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що вказана земельна ділянка та нежитлові приміщення, які знаходяться на земельній ділянці, право власності на які належить ТОВ «Тріумф» є предметом кримінального правопорушення, тобто відповідають критеріям зазначеним в ст.98 КПК України. Правовою підставою для арешту майна слідчий суддя вказав необхідність виключення ризиків подальшої реалізації нерухомого майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні.

Зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , діючий в інтересах ТОВ «ТРІУМФ 777», вважає ухвалу слідчого судді про арешт майна незаконною та такою, яка підлягає скасуванню.
В своїй апеляційній скарзі адвокат зазначає, що:
- жодних документальних підтверджень заподіяння матеріальної шкоди конкретним особам до клопотання прокурором не долучено та суду не надано;
- та обставина, що державну реєстрацію змін до права власності проведено без документа, який би підтверджував готовність об`єкта, належного на праві власності ТОВ «ТРІУМФ 777» до експлуатації та те, що будівництво на зазначеній ділянці здійснюється в порушення вимог містобудівних умов та обмежень, не свідчить про те, що вказаний об`єкт нерухомості є предметом злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України;
- відсутні будь-які правові підстави такого виду забезпечення, як арешт майна.
На підставі цього, просить апеляційну скаргу задовольнити та відмовити у задоволенні клопотання слідчого.
Заслухавши доповідача, адвоката ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 2 зазначеної норми передбачає, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Частина 1 ст. 170 КПК України передбачає що, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

При цьому, ч. 2 вказаної норми встановлює, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як вбачається зі змісту клопотання прокурора про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження № 0000116 від 30.12.2021 р. (а.с. 1-5), прокурор визначив метою накладення арешту на зазначене в ньому нерухоме майно його можливу конфіскацію, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, хоча при цьому конкретно мету та правову підставу арешту майна не обґрунтував, а лише поверхово послався на положення ст. 170 КПК України, які загалом визначають поняття арешту майна.

Водночас, на переконання апеляційного суду, слідчий суддя залишив поза увагою той факт, що клопотання прокурора про накладення арешту на майно не відповідає вимогам ст. 171 КПК України з огляду на наступні обставини.

Так, прокурор у клопотанні зазначив, що у даному кримінальному провадженні проводиться досудове розслідування, яким установлено, що на підставі рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 22.09.2006 року у справі No 2-30/2006 за ОСОБА_8 зарестровано право власності на виробничі та виробничі будівлі за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна, 03.10.2017 року рішенням №33787735 на підставі вказаного рішення суду зареєстровано об?єкт нерухомого майна, загальною площею 3718 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна ). За пошуковим запитом у Державному реєстрі речових прав на нерухоме 10, за РНОКПП НОМЕР_1 , що належить фізичній особі ОСОБА_8 , право власності, право користування, інше речове право на чуже майно на земельну ділянку в межах міста Одеси, в тому числі, за вищевказаною адресою розташування спірного нерухомого майна, не зареєстровані. На замовлення ОСОБА_9 , ТОВ «Проф Бюро технічної інвентаризації» 01.10.2021 виготовлено технічний паспорт на виробничий будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .
Крім того, рішенням державного реєстратора КП «Агенція реєстраційних послуг» ОСОБА_10 № 48995388 від 03.10.2019 року змінено загальну площу обєкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 з 3718 кв. м на 4121,4 кв. м, а також адресу останнього з АДРЕСА_1 на АДРЕСА_1 . В подальшому актом приймання-передачі об?єкта нерухомого майна від 15.04.2021, ОСОБА_11 передала до статутного капіталу ТОВ «Трімуф 777» виробничі та невиробничі будівлі, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 4121.4 кв. м. реєстраційний помер об?єкта нерухомого майна: 101.
Вивченням документів на об?єкт нерухомого майна вбачається, що державну реєстрацію змін до права власності проведено без документа, який би підтверджував готовність об?єкта до експлуатації. В подальшому, під час проведення огляду 08.07.2022 року земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що на вказаній земельній ділянці загальною площею 0,4 га знаходиться проходи, площадки, проїзди 0,2444 га, нежитлова будівля (3-х поверхова) 0,0513 га, нежитлова будівля (3-х поверхова) 0,0479 га, нежитлова будівля 0,0343 га, проходи, площадки, проїзди 0,0164 га, нежитлова будівля 0,0030 га, нежитлова будівля 0,0014 га, нежитлова будівля 0,0013га, також встановлено, що частина нежитлової будівлі (3-х поверхової) 0,0229 га знаходиться поза межами земельної ділянки, що підтверджує факт заволодіння земельною ділянкою 0.0229 га комунальної форми власності.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень ст. 170 Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

В порушення зазначених вимог кримінального процесуального закону, прокурором в клопотанні не було наведено та до самого клопотання не було додано документів, які б підтверджували, що арештоване майно є предметом кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.2 ст.190 КК України.

Водночас, прокурор метою накладення арешту на зазначене в ньому майно вказав на його можливу конфіскацію, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, проте не додав жодного доказу на підтвердження заявлення цивільного позову, а також оголошення будь-якій особі про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.2 ст.190 КК України. Окрім того, ТОВ «Тріумф 777» в даному провадженні жодного процесуального статусу не має, тобто його посадові особи не є ані підозрюваними, ані обвинуваченими, ані особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.
Таким чином, прокурором до клопотання про арешт майна, не надано жодного доказу на обґрунтування необхідності та підстав для накладення арешту на майно, не встановлено суму завданої шкоди, оскільки склад злочину, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України є матеріальним.

Частина 3 ст. 172 КПК України передбачає, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що слідчий суддя районного суду при прийнятті до розгляду клопотання прокурора про накладення арешту на майно не звернув уваги на його невідповідність вимогам ст. 171 КПК України та не виконав приписів ч. 3 ст. 172 КПК України, згідно яких, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст.171 цього Кодексу, слідчий суддя своєю ухвалою повертає клопотання прокурору з встановленням строку в 72 години для усунення недоліків.

Аналіз змісту журналу судового засідання, підтверджує формальний підхід слідчого судді суду першої інстанції до розгляду клопотання прокурора.
Так, судовий розгляд клопотання слідчого тривав близько трьох хвилин, з яких прокурор виступав близько двох хвилин, після чого слідчий суддя видалився до нарадчої кімнати.
На думку апеляційного суду, наведені обставини свідчать про формальний підхід до розгляду клопотання прокурора, неповноту та неприпустиме спрощення судового розгляду, адже прокурор обґрунтовував слідчому судді своє клопотання, протягом півтора хвилини.
Більш того, як вбачається зі змісту ухвали слідчого судді (а.с. 99), розглядаючи клопотання, слідчий суддя при накладенні арешту на майно фактично обмежився лише наведенням переліку майна відповідно до клопотання прокурора, цитуванням вимог кримінального процесуального закону та узагальненим посиланням на те, що накладення арешту на зазначене майно необхідне для забезпечення його збереження як доказів вчинення правопорушення.

За таких обставин, враховуючи всі викладені вище положення закону в своїй сукупності, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді незаконною та невмотивованою та приходить до висновку про те, що при розгляді клопотання слідчого та постановлення ухвали були допущені перелічені вище істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили прийняттю законного та обґрунтованого рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

При цьому, п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачає, що підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно із ч. 1 ст. 412 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього закону, які перешкоджали чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

За таких підстав, апеляційна скарга адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ТОВ «ТРІУМФ 777»підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню, з постановленням нової ухвали про повернення клопотання прокурору для усунення недоліків протягом 72 годин з моменту отримання копії повного тексту ухвали.

Керуючись ст.ст. 24, 98, 170-173, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд
постановив

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ТОВ «ТРІУМФ 777» - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 14.10.2022 року про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000116 від 30.12.2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.2 ст.190 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 про накладення арешту на майно в даному кримінальному провадженні повернути прокурору-процесуальному керівнику у зазначеному кримінальному провадженні для усунення недоліків, викладених в мотивувальній частині ухвали протягом 72 годин з моменту отримання копії повного тексту ухвали.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4