Справа № 487/89/23
Провадження № 1-кп/487/507/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2023 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в м. Миколаєві, у відкритому судовому засіданні, угоду про визнання винуватості, яка укладена 23 січня 2023 року між прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 , та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника адвоката ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні № 0000851, яке внесене до ЄРДР 20 грудня 2022 року стосовно:

ОСОБА_4 , уродженця м. Миколаєва Миколаївської область, громадянина України, неодруженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України

сторони та інші учасники кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

обвинувачений ОСОБА_4 ,

захисник - адвокат ОСОБА_5

встановив:

Формулювання обвинувачення та статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачувалася особа.

Кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000851 від 20.12.2022, за обвинуваченням ОСОБА_4 надійшло до суду з прокуратури Заводського району м. Миколаєва в порядку ст. 283, 291 КПК України.

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачувався за ч. 5 ст. 407 КК України, тобто у самовільному залишені військової частини, вчиненому в умовах воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби), за таких фактичних обставин.

ОСОБА_4 20.10.2022 о 08:00 год., діючи умисно, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, обіймаючи посаду командира роти забезпечення військової частини НОМЕР_1 , у порушення вимог ст. 9, 11, 16, 111, 112 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 2-4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, п. 1, 3 ч.2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», бажаючи тимчасово ухилитись від обов`язків військової служби, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , та незаконно перебував за її межами за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , проводячи час на власний розсуд, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину, до 14:00 год. 20.12.2022.

Відомості про укладену угоду, її реквізити, зміст та визначена міра покарання.

Згідно із Угодою про визнання винуватості від 23.01.2023, укладеною між прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 , та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника адвоката ОСОБА_5 , сторони повністю погодилися з формулюванням фактичних обставин кримінального правопорушення та його правовою кваліфікацією за ч. 5 ст. 407 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість в інкримінованому йому діяння.

Сторони погодились на призначення ОСОБА_4 покарання за ч. 5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі строком на п`ять рік із застосуванням ст. 75 КК України.

В судовому засіданні сторони кримінального провадження підтримали укладену угоду, просили про її затвердження.

Мотиви, з яких суд виходив при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам цього Кодексу та закону і ухваленні вироку, та положення закону, якими він керувався.

Згідно із п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України є тяжким злочином.

Отже, у даному кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості.

Суд вважає, що угода про визнання винуватості містить усі необхідні відомості, які передбачені ст. 472 КПК України.

Суд переконався, що її укладення є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, наслідком обіцянок тощо та обвинуваченому роз`яснені наслідки укладення та затвердження угод, передбачені ст. 473 КПК України.

ОСОБА_4 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні злочину передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а також засвідчив, що він цілком розуміє: що має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують; характер обвинувачення; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд зазначає, що Угода про визнання винуватості, відповідає вимогам КПК України та закону, а також відповідає інтересам суспільства, адже дії ОСОБА_4 кваліфіковані вірно за ч. 5 ст. 407 КК України.

Погоджене у ній покарання відповідає вимогам Загальної та Особливої частин КК України, з огляду на ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину, самостійне його припинення обвинуваченим, шляхом з`явлення до Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Миколаєві) ТУ ДБР у м. Миколаєві.

Разом з тим, аналізуючи обставини, що пом`якшують покарання, а саме: активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого, а саме те що ОСОБА_4 з 2014 року приймав участь в антитерористичній операції, має відзнаки, раніше не судимий, бажає продовжити військову службу, добровільно став на захист Батьківщини, суд вважає за доцільне на підставі ч. 3 ст. 75 КК України звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку - 1 рік 6 місяців не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Процесуальні витрати, речові докази у справі відсутні, цивільний позов не пред`являвся, заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Керуючись ст. 177, 331, 368, 374, 392, 395, 475, 532 КПК України, суд

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 23 січня 2023 року між прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 , та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника адвоката ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні № 0000851, яке внесене до ЄРДР 20 грудня 2022 року.

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 5 ст. 407 КК України, у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ч. 3 ст. 75 КК України ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком один рік шість місяців, з покладенням відповідно до ст. 76 КК України обов`язків - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації ; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Нагляд за ОСОБА_4 під час проходження ним військової служби покласти на командира військової частини, а у разі звільнення з військової служби - на уповноважений орган з питань пробації.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Вирок суду на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1