У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 листопада 2022 року м. Ужгород
Досудовим розслідуванням з`ясовано, що 05.08.2015 з Ужгородської міжрайонної прокуратури надійшла заява ОСОБА_4 про те, що голова Тарнівецької сільської ради ОСОБА_5 необґрунтовано відмовляє у погодженні проектів відведення земельних ділянок та незаконного заволоділа коштами мешканців с. Тарнівці, які були сплачені для проведення газифікації.
В ході проведення перевірки було отримано Протокол народного віче (мирних зібрань) від 01.03.2015 мешканців с. Тарнівці.
ОСОБА_4 просить вжити заходи до голови Тарнівецької сільської ради через систематичне порушення земельного законодавства.
З наданих даних встановлено, що ОСОБА_6 повідомила правоохоронні органи про порушення її прав, що стосується права власності на земельну ділянку площею 0,58 га. Згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду від 20.12.2013 державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, серії IV-3K №038545 від 05.06.2001 року визнано недійсним. В ході оскарження даного рішення судом апеляційної інстанції рішення залишено без змін, а касаційну скаргу відхилено.
Таким чином, земельний спір, про який йдеться у зверненні ОСОБА_4 знаходиться в цивільно-правовому полі та відноситься до виключної компетенції суду.
Крім того, у зверненні наявні посилання на порушення права громадян на приватизацію та отримання земельних ділянок у приватну власність, допущені відносно мешканців с. Тарнівці ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ..
В той самий час, стаття 118 Земельного кодексу України визначає порядок безоплатної приватизації громадянами земельних ділянок державної та комунальної власності. Цей порядок встановлюється для трьох випадків безоплатної приватизації дозволеної земельним законодавством, тому громадяни об`єднані в три групи: а) громадяни, зацікавлені у приватизації земельних ділянок, що перебувають у їх користуванні. Рішення органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок цією групою громадян приймається у місячний строк на підставі технічних документів та матеріалів, що підтверджують розмір земельної ділянки; б) громадяни - працівники державних та колективних сільськогосподарських підприємств та організацій, а також пенсіонери з їх числа, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні цих підприємств, установ та організацій. Передача земельних ділянок у власність громадян - працівників державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонерів з їх числа, здійснюється на підставі рішення відповідного орган місцевого самоврядування або органу виконавчої влади після затвердження проекту приватизації земель у порядку, встановленому ст. 186 ЗК України; в) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського та особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуально дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів в межах норм безоплатної приватизації.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко- економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно- територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються згодою сторін.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 1861 Земельного кодексу України.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.
У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.
15.06.2017 року по даному кримінальному провадженні було прийнято рішення про закриття, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.
12.07.2017 року ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду було скасовано постанову слідчого про закриття даного кримінального провадження.
Допитана з даного приводу заявниця ОСОБА_4 пояснила, що її чоловіку ОСОБА_10 , після затвердження договору купівлі-продажу було надано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно за реєстраційним номером витягу 323341 від 09 квітня 2003 року (копію договору та витягу додаю). Далі її чоловік ОСОБА_10 звернувся до Тарнівецької сільської ради із заявою про дозвіл на будівництво житлового будинку за адресою, АДРЕСА_1 та отримав дозвіл на будівництво. Після цього було розроблено технічну документацію, яку не було затверджено Тарнівецькою сільською радою. Технічну документацію її чоловік намагається погодити з 2003 року по теперішній час, але безрезультатно. Вона вважає, що голова Тарнівецької сільської ради зловживає своїм службовим становищем, оскільки немає законних підстав для відмови, бо Тарнівецьким сільським головою ОСОБА_5 було погоджено план меж земельної ділянки ще в 2007 році.
Допитана в якості свідка ОСОБА_11 показала, що згідно архівної копії рішення 9 сесії 22 скликання Тарнівецької сільської ради від 26 лютого 1997 року її батьку ОСОБА_12 було безоплатно передано у приватну власність земля загальною площею 0,5 га. Згідно свідоцтва на право на спадщину за законом від 02.10.2002 року вона являється спадкоємцем житлового будинку та приватизованої земельної ділянки площею 0,49 га. На вказану земельну ділянку вона має державний акт на право приватизованої власності на землю 1-ЗК 012347, який зареєстровано Тарнівецькою сільською радою. На даний час вона пишезаяви до Тарнівецької сільської ради для отримання адресної довідки на земельну ділянку, яку має в приватній власності за адресою: с. Тарнівці, урочище Желізна дорога. Протягом періоду з 2014 по теперішній час вона не може отримати адресну довідку, оскільки Тарнівецька сільська рада повідомляє її про те, що на даний час неможливо присвоїти адресу земельній ділянці тому, що Тарнівецька сільська рада скерувала матеріали до Ужгородської місцевої прокуратури для перевірки законності видачі державного акту на землю та не отримано інформацію за результатами проведення вказаної перевірки. Вважає, що посадові особи Тарнівецької сільської ради умисно не надають її земельній ділянці адресу, оскільки зі слів посадових осіб Тарнівецької сільської ради вказана земельна ділянка вже продана, але їй невідомо кому саме.
До матеріалів кримінального провадження долучено рішення Ужгородського міськрайонного суду від 20.12.2013р. про визнання недійсними державних актів про право приватної власності.
Слідством на наразі час не встановлено особу, причетну до вчинення даного кримінального правопорушення, та можливість така вичерпана.
Враховуючи те, що вищевказаний злочин є нетяжким, строк притягнення до кримінальної відповідальності за який відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України становить 5 років, а з моменту вчинення кримінального правопорушення минуло понад 5 років, прокурор вважає, що вказане кримінальне провадження підлягає закриттю на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.
У судове засідання прокурор ОСОБА_3 не з`явився, однак, подав через канцелярію суду заяву про розгляд клопотання без його участі.
Дослідивши матеріали клопотання, матеріали кримінального провадження суд приходить до наступних висновків.
У судовому засіданні встановлено, що підставою для внесення відомостей в ЄРДР стало те, що 05.08.2015 року до чергової частини Ужгородського РВ УМВС України в Закарпатській області надійшла заява гр. ОСОБА_4 , мешканки АДРЕСА_2 , про те, що голова Тарнівецької сільської ради ОСОБА_5 грубо порушуючи вимоги Земельного кодексу України при оформленні земельних ділянок громадянами у порядку безоплатної приватизації землі та зловживаючи службовим становищем необґрунтовано відмовляє у погодженні проектів відведення земель. Крім того голова Тарнівецької сільської ради ОСОБА_5 незаконно заволодів коштами мешканців с. Тарнівці, які були сплачені для проведення газифікації в сумі 300 тисяч гривень.
06.08.2015 року прокуратурою Закарпатської області повідомлено ОСОБА_4 про початок кримінального провадження, за ч. 2 ст. 191 КК України.
В ході досудового розслідування кримінального провадження було проведено ряд слідчих та процесуальних дій.
При цьому, постановою старшого слідчого Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області від 15.06.2017 року дане кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Однак, ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.07.2017 року вказану постанову слідчого про закриття кримінального провадження скасовано через неповноту проведеного розслідування, необґрунтованістю такої постанови слідчого.
Згідно клопотання прокурора, у ході досудового розслідування встановити особу, яка здійснила вказане правопорушення, не вдалось, підозру у вчиненні кримінального правопорушення по вказаному кримінальному провадженню жодній особі не оголошено. Разом із тим, дослідивши матеріали кримінального провадження вбачається, що відсутні відомості про те, які саме слідчі дії були здійсненні для встановлення особи, яка здійснила вказане правопорушення.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в рамках проведення досудового розслідування вказаного кримінального провадження жодній особі не повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.
Пунктом 1-1 частини другої статті 284 КПК України передбачено закриття кримінального провадження судом з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті.
Частиною четвертою статті 284 КПК України визначено, що закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті, здійснюється судом за клопотанням прокурора
Згідно з п. 3-1 ч. 1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.
Аналізуючи норми п. 3-1 ч. 1 ст.284КПК України випливає, що обов`язковою умовою для закриття кримінального провадження з цієї підстави, має бути встановлення факту самого кримінального правопорушення.
Якщо у кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру, таке кримінальне провадження з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України, закривається постановою слідчого, що визначено у частині четвертій цієї статті.
Закриття кримінального провадження судом на підставі п. 1 ч. 1 ст.284 КПК України нормами КПК України не передбачено, проте, якщо така підстава виявляється під час судового розгляду, суд ухвалює виправдувальний вирок (ч. 7 ст. 284 КПК України).
Пункт 3-1 ч.1 ст.284 КПК України пов`язує можливість закриття кримінального провадження виключно із наявністю одночасно двох підстав: не встановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Відповідно до ст.ст. 283,284 КПК України, закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, у зв`язку з чим рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження та оцінки слідчим всіх зібраних доказів, які стосуються цього провадження відповідно до встановленої законом процесуальної процедури. Внесення змін до Кримінального процесуального Кодексу, зокрема шляхом доповнення частини першої ст. 284 цього Кодексу пунктом 3-1, не звільняють слідчого та прокурора від виконання завдань кримінального провадження та належного виконання їх обов`язків, визначених процесуальним законом.
Відповідно до ст.2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до частини другої статті 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Аналогічні положення визначені і в частині четвертій ст.38 цього Кодексу, згідно якої на орган досудового розслідування покладено обов`язок застосування всіх передбачених законом заходів для забезпечення ефективності досудового розслідування. Відповідальність за законність та своєчасність дій несе слідчий, проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор.
Відповідно до ст.92, 110 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, покладається на слідчого, прокурора та, у встановлених КПК України випадках, - на потерпілого.
Закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, а тому провадження має закриватись лише після всебічного повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки всіх зібраних та перевірених доказів.
З огляду на вищенаведене досудове розслідування даного кримінального провадження, суд вважає, що його розслідування не може відповідати вимозі ефективності.
Оскільки судом встановлено, що порушене прокурором питання закриття кримінального провадження хоча формально і підпадає під дію Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих положень кримінального процесуального законодавства», що набрав чинності 17.10.2019 року, яким частину першу ст.284 КПК України доповнено пунктом 3-1 щодо можливості закриття кримінального провадження в разі не встановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі, але суперечить вимогам ст. 9 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, усталеній практиці Європейського суду з прав людини, завданням та загальним засадам, встановленим чинним КПК України, в задоволенні клопотання слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.284,371-372 КПК України, суд
Ухвала суду може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя Ужгродського

міськрайонного суду ОСОБА_13 ОСОБА_14