справа № 399/141/23
провадження № 1-кп/399/45/2023
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2023 року смт Онуфріївка

Онуфріївський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в режимі відео конференціїв залі суду в смт Онуфріївка обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості від 28.02.2023 року, у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000685 від 24.12.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Деріївка, Онуфріївського району, Кіровоградської області українця, громадянина України, із базовою середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, не маючого на утриманні малолітніх або неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 1) 20.07.2016 року Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 289, ч.1 ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі, без конфіскації майна, на підставі ст.ст. 75, 104 КК України від відбування покарання звільнений з визначенням іспитового строку тривалістю 2 роки; 2) 24.05.2018 року Онуфріївським районним судом Кіровоградської області за ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 71 КК України до 5 років 2 місяців позбавлення волі; 3) 24.09.2018 року Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч.3 ст. 185, ч.4 ст.70 КК України до 5 років 2 місяців позбавлення волі без конфіскації майна, звільнений умовно достроково 22.12.2021 року із ДУ "Кропивницький слідчий ізолятор" на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Кіровоград від 13.12.2021 з невідбутим строком 1 рік 7 місяців 11 днів, судимості не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України,-

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

встановив:

Приблизно 10 грудня 2022 року, точної дати в ході проведення дізнання не встановлено, ОСОБА_3 , перебував поблизу території домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 , де у нього раптово виник умисел направлений на порушення недоторканості житла, шляхом незаконного проникнення до будинку, котрий належить ОСОБА_6 , на праві приватної власності.

Реалізуючи свій протиправний умисел направлений на порушення недоторканості житла, а саме на незаконне проникнення до житла та іншого володіння ОСОБА_6 , ОСОБА_3 в той же день, тобто 10 грудня 2022 року у невстановлений час доби, всупереч волі законного володільця ОСОБА_6 та без його дозволу, за відсутності визначених законом підстав та в порушення встановленого законом порядку, за відсутності будь яких причин для порушення недоторканості житла, діючи умисно, незаконно, протиправно, подолав перешкоду, а саме переліз через паркан та потрапив на огороджену територію домоволодіння, котре належить ОСОБА_6 , тобто незаконно проник на територію іншого володіння особи, після чого підійшов до житлового будинку по АДРЕСА_1 і встановивши, що двері зачинені, послідовно продовжуючи свій протиправний умисел на незаконне проникнення до житла особи, усвідомлюючи, що порушує його недоторканність, долаючи перешкоду, за допомогою власної фізичної сили виліз на балкон другого поверху, де пошкодив металеві захисні грати, металеві віконні ролети та віконне скло, після чого відкрив вхідні двері та пройшов в середину приміщення будинку, тобто незаконно проник до житла особи вказаного домоволодіння, таким чином грубо порушив ст. 30 Конституції України, відповідно до якої не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку, інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Продовжуючи реалізацію свого протиправного умислу, діючи умисно та цілеспрямовано ОСОБА_3 з часу незаконного проникнення без дозволу власника домоволодіння та без інших законних на те підстав самовільно проживав у житловому будинку потерпілого, після чого 23.12.2022 року був виявлений власником домоволодіння ОСОБА_6 та працівниками поліції на місці вчинення правопорушення.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення проступок, передбачений ч.1 ст.162 КК України, а саме порушення недоторканості житла.

Між прокурором Онуфріївського відділу Олександрійської окружної прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_4 , якому на підставі статей 36, 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000685 від 24.12.2022 року та обвинуваченим ОСОБА_3 , у присутності захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_5 на підставі ст.ст. 52, 468-470, 472 КПК України, 28.02.2023 року укладена угода про визнання винуватості.

За змістом угоди про визнання винуватості 28.02.2022 року обвинуваченому ОСОБА_3 повідомлено про підозру про те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення проти виборчих, трудових та інших особистих прав і свобод людини і громадянина, а саме у порушенні недоторканості житла, тобто у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України.

В угоді наведені обставини вчинення кримінального правопорушення.

В угоді зазначено, що згідно з матеріалами кримінального провадження ОСОБА_3 на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше неодноразово судимий, не працює, за місцем проживання характеризується негативно, оскільки схильний до вчинення крадіжок та бродяжництва, неодружений, неповнолітніх та малолітніх дітей на утриманні не має, щиро кається та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, під час досудового розслідування беззастережно визнав свою винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні, а також повністю згоден із сумою встановлених матеріальних та моральних збитків зазначених потерпілим у позовній заяві до нього як відповідача та зобов`язується погасити їх у повному обсязі.

Під час підготовчого судового засідання обвинувачений ОСОБА_3 вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та беззастережно.

Сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_3 - за ч. 1 ст. 162 КК України обмеження волі на строк 2 роки. Відповідно до ст. 72 КК України 2 роки обмеження волі прирівнюються до 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24.09.2018 року та за сукупністю вироків призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 1 рік 8 місяців. Із запропонованим видом та мірою покарання ОСОБА_3 згоден.

В угоді зазначено, що сторони розуміють, що при ухваленні вироку на підставі угоди судом відповідно до вимог ст.ст. 374, 475 КПК України буде прийнято рішення щодо речових доказів і документів; про відшкодування процесуальних витрат; заходів забезпечення кримінального провадження.

За змістом угоди підозрюваний ОСОБА_3 розуміє наслідки укладання та затвердження угоди передбачені ст. 473 КПК України. У разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку. Підозрюваний ОСОБА_3 розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що обвинувачення йому зрозуміле та свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України беззастережно визнав повністю.

Зазначив, що кримінальне правопорушення ним скоєне за фактичних обставин викладених в обвинувальному акті та в угоді про визнання винуватості. Він розуміє свої права, визначені в п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені статтею 473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид та міру передбаченого угодою покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження судом угоди про визнання винуватості.

Також зазначив, що угоду про визнання винуватості з прокурором він уклав добровільно, тобто її укладення не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, просив затвердити угоду. Обвинувачений розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні зазначив, що угода про визнання винуватості відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства України, просив затвердити угоду та винести відповідний вирок на підставі угоди з покаранням, яке було узгоджене сторонами в угоді. Також прокурором зазначено, що угода укладена добровільно, тобто її укладення не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді про визнання винуватості.

Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_5 , також просив суд затвердити угоду про визнання винуватості, призначити узгоджене сторонами покарання. Зазначив, що дана угода цілком відповідає вимогам КПК України, була укладена між підозрюваним ОСОБА_3 та прокурором за його присутності. Істотні умови угоди були погоджені сторонами у присутності сторони захисту добровільно, без будь-якого тиску.

Суд, розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, заслухавши прокурора, потерпілого, обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника, дослідивши письмові матеріали кримінального провадження, дійшов висновку, що угода підлягає затвердженню виходячи з наступного.

Згідно з ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до ч.2, ч. 4 (п.1), ч. 5 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів. Укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

В п.1 ч. 3 ст. 314 КПК України зазначено, що при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду про визнання винуватості.

Статтею 474 КПК України визначено, що якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, то розгляд щодо угоди проводиться під час підготовчого судового засідання.

Відповідно до ч.2 ст. 474 КПК України, розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язкової участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження. Відсутність інших учасників судового провадження не є перешкодою для розгляду.

Згідно ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, який згідно зі ст.12 КК України, є проступком.

Судом у обвинуваченого з`ясовано, що він цілком розуміє, що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має права мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у т.ч. на отримання правової допомоги безоплатно, у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; також судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє, усвідомлює, що наслідком укладення та затвердження угоди є обмеження його права оскарження вироку, згідно з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу, а саме, можливість оскарження вироку лише з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою-сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; також відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 КПК України. Судом також з`ясовано у обвинуваченого, що він цілком розуміє характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом. Наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України, обвинуваченому зрозумілі.

Після наданих судом роз`яснень обвинувачений не заперечив проти затвердження угоди.

Судом у підготовчому судовому засіданні встановлено, що обвинувачений (підозрюваний на стадії досудового розслідування) беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних в обвинувальному акті фактичних обставин; сторони добровільно уклали угоду про визнання винуватості, зміст якої відповідає вимогам ст. 472 КПК України, та розуміють наслідки затвердження такої, передбачені ст.473 КПК України. Вид та міра покарання погоджена сторонами в угоді передбачена санкцією ч.1 ст. 162 КК України, на яку обвинувачений погоджується, обрана з врахуванням загальних засад призначення покарань, передбачених ст. ст. 65-67 КК України. Також встановлено, що умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, наявні фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченого.

При цьому, судом з`ясовано в обвинуваченого та встановлено, що він зможе реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Суд переконався, що укладення сторонами угоди про визнання винуватості є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України, не порушують законних прав та інтересів сторін.

Міра покарання, узгоджена сторонами, є достатньою для виправлення та перевиховання обвинуваченого і відповідає вимогам та загальним засадам призначення покарання.

Судом не встановлено підстав для відмови в затвердженні угоди, визначених в ч.7 ст.474 КПК України.

За умовами ч.1 ст.475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Враховуючи викладене, суд вважає, що угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором та підозрюваним за участю його захисника необхідно затвердити, ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України так як вина його доведена повністю і його дії суд кваліфікує по ч.1 ст. 162 КК України, та призначити йому узгоджені сторонами вид та міру покарання.

При цьому, судом встановлено, що обвинувачений вироком Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24.09.2018 року засуджений за ч.3 ст. 185, ч.4 ст.70 КК України до 5 років 2 місяців позбавлення волі без конфіскації майна, звільнений умовно-достроково 22.12.2021 року із ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13.12.2021 року з невідбутим строком 1 рік 7 місяців 11 днів.

Обвинувачений вчинив кримінальний проступок 10.12.2022 року у невстановлений час доби, тобто протягом невідбутої частини покарання, яка відповідно складає 1 рік 7 місяців 11 днів.

Відповідно до ч.4 ст. 81 КК України у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового кримінального правопорушення суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.

Умовно-дострокове звільнення передбачає певні вимоги до звільненої особи та її поведінки у період невідбутої частини покарання, невиконання яких тягне за собою скасування такого звільнення і поновлення відбування покарання.

Крім того, у разі, коли особа була звільнена від відбування покарання умовно-достроково (статті 81, 107 КК) і в період строку умовно-дострокового звільнення вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання (пункт 26 згаданої Постанови ПВСУ).

Такого правового висновку дійшов Касаційний кримінальний суд Верховного Суду від 17.03.2020 року у справі 695/1873/17 провадження № 51-8277км18.

Відповідно до ч.1, ч.4 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

За положеннями п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при визначенні покарання за правилами ст. 71 КК до покарання за новим вироком повністю або частково приєднується невідбута частина покарання за попереднім вироком, суди повинні точно встановлювати невідбуту частину основного й додаткового покарань і зазначати їх вид та розмір у новому вироку. Невідбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати, зокрема,: - частину покарання, від відбування якого особу звільнено умовно-достроково (статті 81, 107 КК).

За положеннями п.20 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2015 року №13 "Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод", якщо ж суд переконається в тому, що угоду може бути затверджено, відповідно до ст. 475 КПК він ухвалює вирок, яким затверджує угоду, і призначає узгоджену сторонами міру покарання. Якщо ж підозрюваний чи обвинувачений у період відбування покарання за вчинене кримінальне правопорушення вчинив інше кримінальне правопорушення, у провадженні щодо якого у подальшому було укладено угоду, суд, переконавшись, що угода може бути затверджена, ухвалює вирок, яким затверджує угоду, призначає узгоджену сторонами міру покарання, а остаточне покарання визначає, керуючись правилами статей 71, 72 КК.

За правилами ст. 72 КК України при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення, зокрема, одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.

Враховуючи узгоджену сторонами угоди міру покарання та правила ч.1 ст. 72 КК України, 2 роки обмеження волі прирівнюються до одного року позбавлення волі.

А тому, остаточне покарання обвинуваченому слід призначити з урахуванням вищезазначених положень закону.

Разом з обвинувальним актом до суду надійшов цивільний позов ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в якому останній просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 55255 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 10736 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Позов обґрунтовано тим, що у даному кримінальному провадженні було встановлено факт порушення недоторканості житла ОСОБА_3 , яке належить на праві приватної власності ОСОБА_6 , у зв`язку з чим повідомлено про підозру. Матеріальна шкода завдана обвинуваченим полягає у відшкодуванні вартості пошкодженого майна яка становить 55255 гривень. Моральна шкода становить 10736 гривень. Від кримінального правопорушення позивач зазнав дуже сильні душевні переживання. Розмір моральної шкоди визначити дуже важко, але з урахуванням сильних душевних переживань позивача, які призвели до зміни привичного ритму життя, хвилювань, має становити 10736 гривень. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 10736 гривень з такого розрахунку: Законом України "Про державний бюджет України на 2022 рік" встановлено розміри прожиткового мінімуму для різних груп населення та розмір мінімальної заробітної плати. З 1 грудня 2022 року встановлюються нові розміри прожиткового мінімуму на одну особу у розрахунку на місяць у сумі 2684 гривень. 2684*4 дні переживань = 10736 гривень, які не відшкодовані відповідачем. Розмір встановленої матеріальної шкоди згідно квитанцій, які долучено до позовної заяви становить вартість проведення відновлюваних робіт на суму 55255 гривень. Таким чином, є всі підстави цивільно правової відповідальності, а саме: наявність шкоди, протиправна поведінка заподіяння шкоди та причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою.

Потерпілий в підготовчому судовому засідані підтримав заявлений цивільний позов у повному обсязі з підстав, що зазначені у ньому та не заперечував щодо затвердження судом укладеної угоди.

Обвинувачений ОСОБА_3 та захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_5 не заперечували щодо задоволення позову у повному обсязі.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно ч.1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до положень ст.1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

На підтвердження завданих обвинуваченим матеріальних збитків потерпілим додано до позовної заяви копію акта складеного директором ПП ОСОБА_7 в якому зазначено про огляд Охоронної системи будинку за адресою АДРЕСА_3 та вказано про виявлені пошкодження. У висновку даного акта вказано, що дана охоронна система та її компоненти не підлягають для подальшої експлуатації та потребують повної заміни. Станом на 28.02.2023 року вартість вищевказаного обладнання складає 42500 грн. без врахування монтажних робіт. Також до позову додано копію рахунку на оплату № 20 від 24.02.2023 року на товар ролета в сумі 8770,00 грн., копію товарного чеку № 10 від 02.02.2023 року на товар склопакет в сумі 3985,00 грн. та копію видаткової накладної № РН-0000015 від 02.02.2023 року на товар склопакет в сумі 3985,00 грн.

Враховуючи вищезазначене, позовна вимога в частині стягнення із обвинуваченого матеріальної шкоди у розмірі 55255 гривень підлягає задоволенню, а саме стягненню із обвинуваченого на користь потерпілого прямої реальної шкоди, що складає 55255 грн.

Вирішуючи позовну вимогу щодо стягнення із обвинуваченого на користь потерпілого моральної шкоди у розмірі 10736 грн., суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України.

Вирішуючи питання щодо наявності спричинення потерпілому моральної шкоди та визначення розміру шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд враховує роз`яснення пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до роз`яснень, даних в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди", обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні.

Відповідно до п. 9 вищезазначеної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

На підтвердження понесених моральних страждань потерпілим зазначено про те, що він зазнав сильних душевних переживань, які призвели до зміни привичного ритму життя, хвилювань. Розмір моральної шкоди потерпілим зазначено 10736 грн., яку розраховано з розрахунку прожиткового мінімуму на одну особу у розрахунку на місяць у сумі 2684 гривень. 2684*4 дні переживань = 10736 гривень.

Оцінюючи такі доводи потерпілого суд враховує те, що обвинуваченим порушено недоторканість житла, що в свою чергу призвело до вимушених змін у житті потерпілого, необхідності вжиття додаткових зусиль для заміни пошкодженого майна, а тому враховуючи обставини справи, суму завданих матеріальних збитків, суд дійшов висновку про задоволення зазначеної позовної вимоги у повному обсязі.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

До вступу вироку у закону силу обрати щодо обвинуваченого запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Керуючись ст.ст. 373, 374, 468-476 КПК України, суд, -

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості укладену 28.02.2023 року між прокурором Онуфріївського відділу Олександрійської окружної прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_4 , якому на підставі статей 36, 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000685 від 24.12.2022 рокута обвинуваченим ОСОБА_3 , за участі захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000685 від 24.12.2022 року за ч.1 ст.162 КК України.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання: обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.ст. 71, 72 КК України, за сукупністю вироків, шляхом переведення менш суворого виду покарання, призначеного даним вироком, в більш суворий, частково приєднати до призначеного даним вироком покарання невідбуте покарання призначене за вироком Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24.09.2018 року, та призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 8 (вісім) місяців.

До набрання вироком законної сили обрати відносно ОСОБА_3 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, поклавши на нього обовязки передбачені п.2 та п.3 ч.5 ст. 194 КПК України, а саме: не відлучатися із населеного пункту, в якому він фактично проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця фактичного проживання та перебування.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту фактичного затримання.

Цивільний позов ОСОБА_6 задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , 55255 грн. (п`ятдесят п`ять тисяч двісті п`ятдесят п`ять гривень 00 коп.) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 10736 грн. (десять тисяч сімсот тридцять шість гривень 00 коп.) в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Кропивницького апеляційного суду через Онуфріївський районний суд Кіровоградської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України, копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Копію вироку суду не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя Онуфріївського районного суду

Кіровоградської області ОСОБА_1