Єдиний унікальний № 744/199/18
Провадження № 1-кс/744/8/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2023 року Семенівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції з приміщення Державної установи «Коростенська виправна колонія (№ 71)»,

засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції з приміщення Державної установи «Коростенська виправна колонія (№ 71)»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Семенівка Новгород-Сіверського району Чернігівської області в режимі відеоконференції з Державною установою «Коростенська виправна колонія (№ 71)» заяву судді Семенівського районного суду Чернігівської області ОСОБА_6 про самовідвід від 28 лютого 2023 року у провадженні № 1-в/744/19/2022 (єдиний унікальний № 744/199/18) за клопотанням засудженого ОСОБА_5 про тимчасове залишення його у слідчому ізоляторі на час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження під час виконання вироку в об`єднаному кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000268 за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2. ст. 289 Кримінального кодексу України, -

В С Т А Н О В И В:

До Семенівського районного суду Чернігівської області надійшла четверта заява судді Семенівського районного суду Чернігівської області ОСОБА_6 про самовідвід від 28 лютого 2023 року у провадженні № 1-в/744/19/2022 (єдиний унікальний № 744/199/18) за клопотанням засудженого ОСОБА_5 про тимчасове залишення його у слідчому ізоляторі на час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження під час виконання вироку в об`єднаному кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000268 за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2. ст. 289 Кримінального кодексу України.

У вказаній заяві про самовідвід суддя зазначає ті ж саме підстави для самовідводу, на які він посилався у попередніх заявах про самовідвід, з наведенням нових аргументів щодо необхідності її задоволення.

Суддя ОСОБА_6 заявив самовідвід з наступних підстав.

Він вважає, що у вищевказаному провадженні існує передбачена п. 5 ч. 1 ст. 75 Кримінального процесуального кодексу України обставина, що виключає участь судді в кримінальному провадженні, а саме має місце випадок порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення судді для розгляду справи.

На думку судді, вищевказану заяву засудженого неправильно й всупереч закону передано в його провадження без здійснення автоматизованого розподілу судової справи між суддями, чим працівниками апарату Семенівського районного суду Чернігівської області допущене грубе порушення вимог ч. 3 ст. 35 Кримінального процесуального кодексу України.

Також суддя вважає, що існує підстава для його відводу, передбачена ч. 2 ст. 76 Кримінального процесуального кодексу України, відповідно до якої суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду першої інстанції.

Вказану підставу суддя обґрунтовує тим, що він вважає, що не вправі розглядати заяву засудженого ОСОБА_5 про тимчасове залишення його у слідчому ізоляторі на час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, тому що в межах даного кримінального провадження під головуванням судді ОСОБА_6 16 листопада 2021 року було ухвалено вирок, згідно з яким попередній вирок Семенівського районного суду Чернігівської області від 23 травня 2018 року відносно ОСОБА_5 внаслідок перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами було скасовано повністю. 10 лютого 2022 року ухвалою Чернігівського апеляційного суду вирок суду від 16 листопада 2021 року скасовано із призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції.

Суддя ОСОБА_6 вважає, що він не має права брати участь в усіх подальших нових судових провадженнях у кримінальному провадженні (в тому числі й поєднаних), в межах якого скасовано вирок, виходячи з положень ч. 2 ст. 76 Кримінального процесуального кодексу України, згідно якої суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду першої інстанції.

Крім того, суддя вважає, що існує підстава для його самовідводу, передбачена п. 4 ч. 1 ст. 75 Кримінального процесуального кодексу України і п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, - необхідність забезпечення безстороннього та неупередженого правосуддя.

Суддя ОСОБА_6 стверджує, що згідно із його внутрішнім переконанням і це є його правовою позицією, він до цього часу глибоко переконаний, що належні і допустимі докази вини ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 289 Кримінального кодексу України не здобуто, а тому він не може бути винуватим й відбувати покарання за вказаною частиною статті кримінального закону.

Суддя ОСОБА_6 у судове засідання не прибув, був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання судовою повісткою.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечив проти задоволення заяви судді про самовідвід, просив відмовити у її задоволенні, оскільки, на його думку, вона не грунтується на вимогах закону та є безпідставною.

Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні в режимі відеоконференції з приміщення Державної установи «Коростенська виправна колонія (№ 71)» заяву судді підтримав частково, просив її задовольнити з підстави, передбаченої п. 4 ч. 1 ст. 75 Кримінального процесуального кодексу України і п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, так як вважає, що є обставини, які викликають сумнів у неупередженості судді ОСОБА_6 .

Засуджений ОСОБА_5 в режимі відеоконференції з приміщення Державної установи «Коростенська виправна колонія (№ 71)» просив задовольнити заяву судді ОСОБА_6 про самовідвід.

Заслухавши думку прокурора, захисника та засудженого, дослідивши заяву судді ОСОБА_6 про самовідвід, матеріали справи, суд приходить до висновку, що вказана заява судді про самовідвід задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Частиною 2 статті 76 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) передбачено, що суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду першої інстанції.

Статтею 3 КПК України передбачено, що кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, Верховним Судом України, а також за нововиявленими обставинами. Аналіз зазначених понять свідчить, що виконання вироку є окремою стадією кримінального провадження і не є частиною судового провадження, а тому має окреме процесуальне регулювання спеціальними нормами (розділ VIII КПК України, Кримінально-виконавчий кодекс України т. і.).

У вищевказаному кримінальному провадженні є ухвалений під головуванням судді ОСОБА_6 вирок Семенівського районного суду Чернігівської області від 23 травня 2018 року, яким ОСОБА_5 був засуджений за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 70 Кримінального кодексу України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. Вирок набрав законної сили та є чинним.

В межах цього кримінального провадження ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року було скасовано ухвалений під головуванням судді ОСОБА_6 за результатами розгляду заяви засудженого ОСОБА_5 про перегляд вироку суду за нововиявленими обставинами вирок Семенівського районного суду Чернігівської області від 16 листопада 2021 року з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції.

Новий розгляд заяви про перегляд вироку за нововиявленими обставинами після скасування вироку від 16 листопада 2021 року здійснювався під головуванням судді ОСОБА_1 .

Ухвалою Семенівського районного суду Чернігівської області від 27 травня 2022 року заяву засудженого ОСОБА_5 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Семенівського районного суду Чернігівської області від 23 травня 2018 року у справі № 744/199/18 (провадження № 1-кп/744/31/2018) залишено без задоволення.

Вирок Семенівського районного суду Чернігівської області, ухвалений під головуванням судді ОСОБА_6 , від 23 травня 2018 року на даний час є чинним, його не скасовано. Він знаходиться на стадії виконання.

Провадження з передбачених статтею 537 КПК України питань, що вирішуються судом під час виконання вироків, які є чинними, не можуть вважатися новими судовими провадженнями після скасування вироку суду першої інстанції, тому в даному випадку будь-які підстави для відводу (самовідводу) судді на підставі ч. 2 ст. 76 КПК України відсутні.

Згідно з абзацом дев`ятим підпункту 2.3.44 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду (далі - Положення про автоматизовану систему документообігу суду) в редакції, затвердженій рішенням Ради суддів України від 02 квітня 2015 року № 25 та погодженій наказом Державної судової адміністрації України від 02 квітня 2015 року № 45, раніше визначеному в судовій справі головуючому судді (судді-доповідачу) передаються також клопотання про вирішення питання, пов`язаного з виконанням вироку, у судових справах, які розглянуті даним судом.

Відповідно до підпункту 2.3.47 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду у разі відсутності раніше визначеного в судовій справі головуючого судді (судді-доповідача) у випадках, передбачених підпунктами 2.3.44 - 2.3.46 пункту 2.3 цього Положення, такі судові справи та матеріали підлягають автоматизованому розподілу.

Підпункт 2.3.47 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, виходячи з його змісту застосовується тільки у випадках відсутності судді, до яких, наприклад, можна віднести перебування судді у відрядженні, на лікарняному, у відпустці тощо, тобто випадки коли суддя відсутній на робочому місці.

22 листопада 2022 року суддя ОСОБА_6 перебував на робочому місці, що підтверджується протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду, тому підстав для застосування положень підпункту 2.3.47 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду не було.

У своїй заяві про самовідвід суддя ОСОБА_6 посилається на підпункт 2.3.50 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, яким передбачено, що винятково у разі, коли суддя (судді) у передбачених законом випадках не може (не можуть) продовжувати розгляд справи, невирішені судові справи передаються для повторного автоматизованого розподілу за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду, що додається до матеріалів справи.

Проте слід зауважити, що норма цього підпункту Положення про автоматизовану систему документообігу суду, виходячи з його змісту, стосується повторного автоматизованого розподілу судових справ між суддями, тобто розподілу справ, що вже перебували на розгляді судді, який не може в подальшому з певних причин продовжувати їх розгляд, а не справ, які надходять до суду.

На момент проведення автоматизованого розподілу клопотання засудженого ОСОБА_5 тільки надійшло до суду, в провадженні іншого судді воно не перебувало, тому норми Положення про автоматизовану систему документообігу суду, якими регулюється порядок повторного автоматизованого розподілу справ, в даному випадку застосовуватися не можуть.

Таким чином, порушень вимог ч. 3 ст. 35 КПК України в діях працівників апарату Семенівського районного суду Чернігівської області при передачі клопотання засудженого ОСОБА_5 раніше визначеному головуючому судді не вбачається

Суд вважає, що перебування клопотання засудженого про тимчасове залишення його у слідчому ізоляторі на розгляді судді ОСОБА_6 не суперечить чинному законодавству.

Суддя не може приймати участь у новому провадженні в суді першої інстанції, вирок у якому, ухвалений цим суддею, скасовано з направленням справи на новий розгляд, а не у провадженнях щодо вирішення питань, які вирішуються судом під час виконання вироків, які є чинними.

Виходячи з того, що у відповідності до вимог розділу 8 КПК України та Положення про автоматизовану систему документообігу суду (абзац дев`ятий підпункту 2.3.44 пункту 2.3) розподіл в суді справ щодо питань, пов`язаних з виконанням вироку, здійснюється раніше визначеному судді, законодавець виключив можливість сумніву у неупередженості судді, що раніше ухвалював вирок, при розгляді ним же питань, пов`язаних з його виконанням.

Правова позиція судді ОСОБА_6 з приводу невинуватості засудженого ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2. ст. 289 Кримінального кодексу України, що склалась у нього вже після ухвалення ним вироку від 23 травня 2018 року, який набрав законної сили та є чинним, не може викликати сумнів у його неупередженості при розгляді питань, пов`язаних з виконанням цього вироку, в ході якого не надається правова оцінка кваліфікації дій засудженого та не аналізується ступінь його винуватості або невинуватості у вчинені інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

У відповідності до ч. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В даному випадку судом не встановлюється обґрунтованість висунутого проти засудженого ОСОБА_5 кримінального обвинувачення, яка вже встановлена вироком суду, що набрав законної сили, ухваленим під головуванням судді ОСОБА_6 , а лише вирішується клопотання засудженого про ознайомлення його з матеріалами кримінального провадження та про залишення його на час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження у слідчому ізоляторі.

За таких обставин, суд вважає, що підстави, передбачені ст. ст. 75, 76 КПК України, які б виключали можливість участі судді ОСОБА_6 у розгляді клопотання засудженого та були б перешкодою для справедливого, безстороннього розгляду і вирішення зазначеного провадження за клопотанням засудженого відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства відсутні, а тому заява судді про самовідвід задоволенню не підлягає.

Вказані в заяві обставини для відводу судді ОСОБА_6 не ґрунтуються на положеннях ст. ст. 75, 76 КПК України, а подальша його участь у розгляді справи не буде становити порушення положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що є підставою для відмови в задоволенні заяви.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно положень ч. 1 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; інші ухвали у випадках передбачених цим Кодексом.

Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України не передбачено оскарження ухвал суду за результатами розгляду заяв про відвід (самовідвід), тому такі судові рішення набирають законної сили з моменту їх оголошення.

Ухвалами Семенівського районного суду Чернігівської області від 11 січня 2023 року та від 01 лютого 2023 року відмовлено у задоволенні двох заяв судді Семенівського районного суду Чернігівської області ОСОБА_6 про самовідвід у провадженні № 1-в/744/19/2022 (єдиний унікальний № 744/199/18) за клопотанням засудженого ОСОБА_5 про тимчасове залишення його у слідчому ізоляторі на час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження під час виконання вироку в об`єднаному кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000268 за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 Кримінального кодексу України, які подавалися до суду із зазначенням таких самих підстав для самовідводу судді, які викладені у заяві від 28 лютого 2023 року, поданій з наведенням нових аргументів щодо необхідності її задоволення. Ухвалою Семенівського районного суду Чернігівської області від 20 лютого 2023 року залишено без розгляду третю заяву судді ОСОБА_6 про самовідвід у вказаному провадженні, подану з аналогічних підстав.

Дані ухвали набрали законної сили та відповідно до положень ч. 1 ст. 129-1 Конституції України є обов`язковими для виконання.

У відповідності до ч. 2 ст. 21 КПК України вирок та ухвала суду, що набрали законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України.

КПК України не містить окремого положення, яке б містило визначення зловживання процесуальними правами. Водночас, як неодноразово наголошував у своїх рішеннях Верховний Суд, заборона зловживання процесуальними правами є загальноправовим принципом і поширюється на всі види судочинства (ухвали від 07 лютого 2022 року у справі № 266/108/22, від 07 листопада 2022 року у справі № 757/9655/22-к та ін.).

Заборона зловживання правами закріплена у ст. 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). У розвиток цієї загальної заборони у ст. 35 Конвенції наводяться критерії прийнятності, серед яких зловживання правом на подання заяви до Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є самостійною підставою для визнання неприйнятною індивідуальної заяви. Як наслідок - позбавлення суб`єктивного права на звернення до ЄСПЛ, що певним чином є заходом відповідальності заявника. У свою чергу, критерії зловживання правом визначаються не в Конвенції, а в рішеннях ЄСПЛ. Встановлення наявності зловживання правом ЄСПЛ в кожному конкретному випадку вирішує виходячи із прецедентів, які загалом сформували систему випадків зловживання правом.

З урахуванням можливості використання практики ЄСПЛ як джерела права в Україні, суд вважає, що такі підходи у питанні протидії процесуальним зловживанням мають бути сприйняті і у судовій практиці України.

Як свідчить відповідна судова практика, серед найпоширеніших видів зловживань процесуальними правами є дії, що полягають у повторному поданні заяви про відвід за відсутності інших підстав або нових обставин чи доказів щодо упередженості судді (постанови Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у справі № 756/4855/17 та від 14 грудня 2022 року у справі № 127/9564/17).

У четвертій заяві про самовідвід, поданій суддею ОСОБА_6 , зазначені, на переконання суду, такі ж самі підстави та обставини для самовідводу, про які суддя вказував у трьох попередніх заявах.

За таких обставин, заявлений вчетверте суддею ОСОБА_6 самовідвід має ознаки зловживання правом на самовідвід з метою затягування кримінального провадження.

Оскільки зловживання правом не становить собою правопорушення, його наслідком повинно бути переважно не застосування відповідних санкцій судом, а відмова у захисті права, яке спрямоване на зловживання.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 21, 81, 370, 371, 372 Кримінального процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви судді Семенівського районного суду Чернігівської області ОСОБА_6 про самовідвід у провадженні № 1-в/744/19/2022 (єдиний унікальний № 744/199/18) за клопотанням засудженого ОСОБА_5 про тимчасове залишення його у слідчому ізоляторі на час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження під час виконання вироку в об`єднаному кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000268 за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2. ст. 289 Кримінального кодексу України, - відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення й окремому оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1