ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 677/515/21

Провадження № 11-кп/4820/226/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Хмельницького апеляційного суду

в складі: головуючої - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря - ОСОБА_4 ,

з участю: прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинуваченої - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції з Державною установою «Хмельницький слідчий ізолятор» кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000006 від 06 січня 2021 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника - адвоката ОСОБА_7 на вирок Красилівського районного суду Хмельницької області від 23 листопада 2022 року, -

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українку, громадянку України, уродженку м. Красилів, Хмельницької області, зареєстрованої в АДРЕСА_1 , яка проживає у АДРЕСА_2 , з середньою освітою, яка не одружена, не працює, на утриманні має одну малолітню дитину, раніше не судиму, -

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено їй покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з 23 листопада 2022 року, зараховано в строк відбування покарання строк тримання її під вартою з 06 січня 2021 року (день затримання в порядку ст. 208 КПК України) по 22 листопала 2022 року включно з розрахунку одному дню тримання під вартою відповідає один день попереднього ув`язнення.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено попередній - тримання під вартою.

Цивільний позов не заявлявся.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати по справі пов`язані з проведенням експертиз в розмрі 12 607 грн. 61 коп.

Питання про речові докази вирішено відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

За вироком суду, ОСОБА_6 06 січня 2021 року у вечірній час, перебуваючи в одній із кімнат житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , де вона проживала спільно із малолітньою дочкою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та своїм цивільним чоловіком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вживала із останнім алкогольні напої. В подальшому, після спільного розпиття алкогольних напоїв, між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 виник сімейний конфлікт через сімейні та побутові відносини, а саме із приводу виховання та поведінки їхньої малолітньої дочки ОСОБА_8 , під час якого у ОСОБА_6 виник умисел на умисне вбивство ОСОБА_9 .

Надалі, ОСОБА_6 , 06 січня 2021 року близько 18 години 00 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на позбавлення життя ОСОБА_9 , тобто посягаючи на найвищу соціальну цінність - життя людини, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи негативні наслідки у вигляді смерті ОСОБА_9 та бажаючи їх настання, перебуваючи у вищевказаній кімнаті житлового будинку, схопила лівою рукою зі столу кухонного ножа із рукояткою білого кольору та використовуючи його в якості знаряддя злочину, підійшла до ОСОБА_9 та діючи умисно, з прикладанням сили, в присутності малолітньої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , нанесла металевою частиною ножа, а саме вістрям леза один удар в ділянку лівої частини грудної клітини ОСОБА_9 , де знаходяться життєво-важливі органи людини, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани грудної клітини з пошкодженням м`яких тканин міжребер`я між 4-5 ребром, серцевої сорочки та серця, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень та є небезпечними для життя в момент спричинення і перебувають в прямому причинному зв`язку із настанням смерті.

В подальшому, від вищевказаних умисних, протиправних дій ОСОБА_6 , ОСОБА_9 помер на місці події через короткий проміжок часу від гострої тампонади серця та гострої внутрішньої кровотечі, внаслідок проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини із пошкодженням серця.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України - вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачена подала апеляційну скаргу, у якій просила призначити їй покарання за ч. 2 ст. 121 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

На думку обвинуваченої, судом не враховано, що злочин було вчинено нею в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок фізичного та психологічного насильства з боку ОСОБА_9 .

Вважає, що при призначенні їй покарання, судом безпідставно не враховано обставину, що пом`якшує покарання, передбачену п. 7 ч. 1 ст. 66 КК України, як вчинення кримінального правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого.

Судом першої інстанції допущено неповноту судового розгляду, оскільки не допитано усіх свідків, які мають важливе значення для справи.

Захисник обвинуваченої в поданій апеляційній скарзі просив вирок Красилівського районного суду від 23 листопада 2022 року скасувати та постановити новий вирок, яким перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 116 КК України.

Вважає, що ОСОБА_6 вийшла за межі заходів, необхідних для захисту своїх охоронюваних законом прав та інтересів, тобто перевищила межі необхідної оборони та вчинила вбивство в стані сильного душевного хвилювання, що виникло внаслідок протизаконних дій ОСОБА_9 , який систематично її принижував та знущався.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника - адвоката ОСОБА_7 на підтримку поданих апеляційних скарг, думку прокурора про законність та обґрунтованість вироку місцевого суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Апеляційний перегляд оскаржуваного вироку здійснюється відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в межах поданої апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Згідно з ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як убачається з матеріалів провадження, досудове розслідування, з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами, проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, які були б істотними і тягли за собою скасування судового рішення, у справі не допущено, а висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при зазначених у вироку обставинах відповідає матеріалам провадження та ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах.

У судових засіданнях, як суду першої, так і апеляційної інстанцій обвинувачена ОСОБА_6 свою вину у заподіянні смерті ОСОБА_9 визнала. Разом з тим, фактичні обставини її заподіяння виклала іншим чином. Зокрема, дала показання суду про те, що 06 січня 2021 року, ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, кинувся на неї з ножем. Намагаючись захиститись, хотіла вибити з рук ніж. Але, якимось чином, ніж опинився у неї в руках. Після цього, ОСОБА_9 різко відійшов і став, потім сповз на підлогу. Подумавши, що ОСОБА_9 втратив свідомість в стані алкогольного сп`яніння, як це бувало раніше, вона почала його трусити, відливати водою, намагалась підняти. Однак, підтягнувши кофту, побачила, що з його тіла стирчить ніж. Поруч побачила калюжу крові. Після цього, викликала швидку, поліцію, побігла до сусідки, якій все розповіла та подзвонила свекрусі.

Визнала, що внаслідок саме її дій було заподіяно смерть потерпілому, однак категорично заперечила умисел на спричинення таких дій. Наполягає на тому, що вона перебувала в стані сильного душевного хвилювання, викликаного насиллям зі сторони ОСОБА_9 , а тому не пам`ятає усіх обставин і не може пояснити, яким чином ніж опинився в її руках. Стверджує, що всі її дії були спрямовані на захист свого життя та життя і здоров`я дитини від насилля з боку потерпілого.

Незалежно від вказаного, винуватість ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується сукупністю суб`єктивних та об`єктивних доказів, наданих стороною обвинувачення та досліджених відповідно до ст. 23 КПК України безпосередньо в ході судового розгляду судом першої інстанції.

Так, потерпілий ОСОБА_10 показав суду, що померлий ОСОБА_9 був його сином. Підтвердив, що син з обвинуваченою ОСОБА_6 проживав погано, вони часто сварились, під час сварок вона його обзивала, а іноді била, тому він її боявся. І його син, і невістка вживали алкогольні напої, однак він не може сказати, що син зловживав. 06 січня 2021 року ввечері, коли він перебував вдома, до нього прийшов шваґро ОСОБА_11 та повідомив, що сина вже немає, його «зарізала» ОСОБА_12 . Прийшовши до будинку, де проживав син, побачив швидку, лікарі якої констатували смерть сина. Обставини спричинення смерті синові йому не відомі. Але під час події була присутня онучка, яка бачила, що обвинувачена ОСОБА_6 спричинила йому смертельне порання.

Свідок ОСОБА_13 , який проживає по сусідству з ОСОБА_6 підтвердив, що вона з ОСОБА_9 жила погано, обоє вживали алкогольні напої, часто сварились, бились, вона йому постійно погрожувала, що заріже. Всі ці події відбувались тоді, коли обвинувачена вживала алкогольні напої. Показав, що ОСОБА_9 обвинуваченій не погрожував та не бив її, бо був слабший за неї. 06 січня 2021 року бачив ОСОБА_9 , він був тверезим. Про подію, що сталась, дізнався ввечері, коли лікарі швидкої попросили показати адресу проживання ОСОБА_9 та ОСОБА_6 . Після цього він одразу повідомив батькові.

Свідок ОСОБА_14 підтвердила, що ОСОБА_6 та ОСОБА_9 періодично вживали алкогольні напої, в ході чого сварились та кричали один на одного, однак частіше після таких сварок тікав до батька ОСОБА_9 . Один раз бачила ОСОБА_6 з синяками. Вона розповідала, що ОСОБА_9 її вдарив, але в поліцію не зверталась. 06 січня 2021 року до неї привели доньку обвинуваченої ОСОБА_15 , щоб та не перебувала в будинку. Дитина вже все знала і розуміла, але вона в неї нічого не розпитувала, щоб не травмувати.

Вищевказані показання свідків підтверджуються даними актів обстеження матеріально-побутових умов проживання та оцінки потреб сім`ї ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , жителів АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , згідно яких, батьки малолітньої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 регулярно зловживають алкогольними напоями та у них постійно виникають конфлікти (Т. 1 а.с. 137-143).

Відповідно до даних акту від 19 серпня 2019 року дочка обвинуваченої неодноразово телефонувала до працівників сектору сімейної політики і повідомляла про випадки зловживання матір`ю спиртними напоями в пізню годину в громадських місцях, скаржилась на бездоглядність, що становить загрозу її життю (Т. 1 а.с. 144).

Неповнолітня свідок ОСОБА_8 в суді першої інстанції підтвердила, що мама з татом часто сварились та бились. Що сталось 06 січня 2021 року детально не пам`ятає, але повідомила, що мама вбила тата.

Відповідно до даних протоколу перегляду відеозапису від 03 лютого 2021 року вбачається, що на відеозаписах «00000__0001А», «00000__0005А» зафіксовано, що ОСОБА_8 підтвердила заподіяння обвинуваченою тілесних ушкоджень ОСОБА_9 . Показала місце удару (ділянка грудної клітини в області серця) (Т.1. а.с. 179-194).

Локалізація тілесних ушкоджень, заподіяних потерпілому ОСОБА_9 , на які вказала свідок ОСОБА_8 , узгоджуються з висновком судово-медичної експертизи № 05 від 07 січня 2021 року, відповідно до якого смерть ОСОБА_9 настала від проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини з пошкодженням серця.

Винуватість ОСОБА_6 в умисному вбивстві ОСОБА_9 доводиться також іншими об`єктивними доказами, зокрема: протоколами слідчих дій, висновками експертиз, які були досліджені судом першої інстанції.

Так, відомостями з протоколу огляду місця події від 06 січня 2021 року з відеозаписом ходу проведення огляду місця події, збереженого на DVD-диску та фото-таблиці, а саме: домогосподарства по АДРЕСА_2 , підтверджується, що в ході огляду в кімнаті виявлено труп ОСОБА_9 , зафіксовано його розташування щодо оточуючої обстановки, положення та позу трупа, розвиток трупних змін, стан одягу.

Зокрема, виявлено, що светр синього кольору та футболка чорного кольору з написом «Адідас», які були одягнені на трупі, містять пошкодження в районі грудної клітини зліва. На грудній клітині зліва наявна рана м`ягких тканин тіла, на стінці носа, дещо зліва, виявлено садно шкіри. Інших тілесних ушкоджень не виявлено. На лівій руці виявлено пляму бурого кольору. Також, поруч із трупом, виявлено із лівої сторони на поверхні одягу, в який одягнений труп, предмет ззовні схожий на ніж із рукояткою білого кольору. Поруч із трупом під столом знайдено предмет, ззовні схожий на дерев`яну паличку.

В ході огляду місця події вилучені: предмет, ззовні схожий на ніж із рукояткою білого кольору, змиви з долоней рук трупа ОСОБА_9 , предмет ззовні схожий на дерев`яну палочку (Т.1. а.с. 54 - 71).

Відповідно до висновку експерта № 44 від 22 лютого 2021 року при дослідженні марлевих тампонів, якими змивали долоні обох рук потерпілого ОСОБА_9 , ядровмісні клітини не знайдені, а виявлені сліди крові людини, в яких знайдений антиген В. Отже сліди крові людини на руках потерпілого ОСОБА_9 походять за рахунок крові особи (осіб), в крові якої (яких) є антиген В, в тому числі можуть походити і від самого потерпілого ОСОБА_9 і не можуть походити від підозрюваної ОСОБА_6 (Т.1 а.с. 196-198).

Відповідно до висновків експертів № 8 від 11 січня 2021 року та № 42 від 12 січня 2021 року кров з трупа ОСОБА_9 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВ0. Кров підозрюваної ОСОБА_6 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0 (Т.1. а.с. 79, 114).

Даними висновків експертів № 28 від 01 лютого 2021 року та № 45 від 22 лютого 2021 року підтверджується, що при судово-цитологічному дослідженні піднігтевого вмісту ОСОБА_6 слідів крові та епітеліальних клітин з ядрами на знайдено. На марлевих тампонах зі змивами із долоней рук ОСОБА_6 сліди крові та ядровмісні клітини не знайдені (Т.1 а.с. 118-119, 200-201).

Даними висновку експерта № СЕ-19/102-21/501-Б від 09 березня 2021 року підтверджується, що генетичні ознаки слідів крові людини та клітин з ядрами, виявлених на поверхні предмета, ззовні схожого на ніж із рукояткою білого кольору, вилученого в ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 , збігаються між собою, з генетичними ознаками зразка крові потерпілого ОСОБА_9 та не збігаються з генетичними ознаками зразка крові підозрюваної ОСОБА_6 . Походження вищевказаних слідів від ОСОБА_6 виключається (Т.1 а.с. 158-172).

Даними висновку судово-медичної експертизи № 05 від 07 січня 2021 року підтверджується, що смерть ОСОБА_16 , настала за 6-24 години до моменту розтину, що підтверджує розвиток трупних змін, від гострої тампонади серця, гострої внутрішньої кровотечі, внаслідок проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини з пошкодженням серця, про що свідчать дані судово-медичної експертизи.

При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_16 виявлено тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани грудної клітини з пошкодженням м`яких тканин міжребер`я між 4-5 ребром, серцевої сорочки та серця, які могли утворитись від одноразової дії твердого плоского однобічно-гострого клинкового знаряддя, спереду-назад, дещо, справа-наліво, по типу ножа, що залишає в рані шкіри сліди 3-х валентного заліза та має як тупий, ймовірно і «П» подібний на поперечному перетині, «обух» з добре вираженими ребрами, так і недеформований кінець чи вістря та гладку заточку ріжучої крайки свого леза, можливо в строк та за обставин, що вказані у постанові, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. В момент спричинення тілесних ушкоджень, потерпілий ОСОБА_9 міг знаходитись в горизонтальному, чи близькому до нього положенні.

Будь-яких слідів самооборони та переміщення тіла не виявлено.

При судово-токсикологічній експертизі крові з трупа ОСОБА_9 виявлено наявність етилового алкоголю в кількості в крові - 3,11 ‰ (проміле), що може відповідати тяжкому алкогольному сп`янінню, стосовно живих осіб (Т.1. а.с. 74-76).

Висновком експерта № 49 від 15 січня 2021 року підтверджується, що в зразку крові ОСОБА_9 виявлено наявність етилового (винного) алкоголю в кількості в крові - 3,11 ‰. Не виявлено метиловий, пропіловий, бутиловий, алілового спирти та їх ізомери (Т.1. а.с. 78).

Відповідно до висновку експерта № 42 від 12 січня 2021 року при судово-медичній експертизі шматочків внутрішніх органів трупа ОСОБА_9 виявлено набряк головного мозку, фрагментацію м`язових волокон міокарда, по краю препарату міокарду край рани із дезорганізацією частини м`язових волокон, окремі без ядерні із базофільною цитоплазмою із діапедезом еритроцитів, прилегла тканина міокарду мало кровна. Помірний набряк строми міокарда. Поширені ділянки емфіземи з дистелектазами у легенях. Дистрофія нирок та печінки. Повнокров`я досліджуваних органів (Т.1. а.с. 77).

Даними висновку експерта № 35 від 04 лютого 2021 року підтверджується, що на зовнішній поверхні клаптя шкіри з лівої половини передньої поверхні грудної клітки від трупа ОСОБА_9 виявлено протикаючу колото-різану рану, яка могла утворитись від одноразової дії твердого плоского однобічно-гострого клинкового знаряддя, по типу ножа, що залишає в рані шкіри сліди солей 3-х валентного заліза та має як тупий, ймовірно і «П» подібний на поперечному перетині, «обух» з добре вираженими ребрами, так і недеформований кінець чи вістря та гладку заточку ріжучої крайки свого леза (Т.1. а.с. 81-83).

Відповідно до висновку експерта №38 від 19 лютого 2021 року підтверджується, що виявлена проникаюча колото-різана рана шкіри ОСОБА_9 - ймовірно є заподіяна однобічно-гострим фікованим клинком вилученого під час огляду місця події і наданого для проведення експертизи нескладного господарського ножа заводського виготовлення з білою рукояткою, або ж з однобічно-гострим клинком іншого ножа зі схожими конструктивними, технологічними та експлуатаційними ознаками (Т.1 а.с.206-211).

Відповідно до протоколу слідчого експерименту від 14 січня 2021 року та відеозапису ходу проведення слідчого експерименту від 14 січня 2021 року, збереженого на DVD-диску, проведеного з підозрюваною ОСОБА_6 , остання продемонструвала, як ОСОБА_9 тримав ножа, як вона вихопила його у нього та як продовжуюючи тримати ножа в лівій руці відштовхнула ОСОБА_9 (Т.1 а.с. 126-136).

Даними висновку експерта № 01 від 19 лютого 2021 року підтверджується, що механізм утворення тілесних ушкоджень на тілі потерпілого ОСОБА_9 , а саме самовільне ушкодження, внаслідок контакту з ножем, що знаходився в руці ОСОБА_6 , який остання відтворила під час проведення за її участю слідчого експерименту, не відповідає механізму утворення колото-різаної рани грудної клітини з пошкодженням серця. Виявлені тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани грудної клітини з пошкодженням м`язових тканин міжребер`я між 4-5 ребром, серцевої сорочки та серця, могли утворитись від одноразової твердого плоского однобічно-гострого клинкового знаряддя, спереду-назад, дещо, справа-наліво, по типу ножа, що залишає в рані шкіри сліди 3-х валентного заліза та має як тупий, ймовірно і «П» подібний на поперечному перетині, «обух» з добре вираженими ребрами, так і недеформований кінець чи вістря та гладку заточку ріжучої крайки свого леза. Щоб спричинити такі ушкодження, які були виявлені під час проведення судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_9 , потрібно було достатнє прикладання сили (Т.1 а.с. 229-231).

В суді першої інстанції судово-медичний експерт ОСОБА_17 роз`яснив, що у ОСОБА_9 було виявлено колото-різане поранення, яке, виходячи із довжини раньового каналу, можна було заподіяти лише із значним прикладанням сили. На слідчому експерименті і під час давання показань ОСОБА_6 стверджувала про те, що рукою з ножем відмахувалась від ОСОБА_9 , таким чином захищаючись від його дій. Однак, в ході таких рухів неможливо заподіяти такі тілесні ушкодження. Це був один точний і сильний удар в серце.

Даними висновку судово-психіатричної експертизи № 58 від 07 квітня 2022 року підтверджується, що у ОСОБА_6 відмічаються такі індивідуально-психологічні особливості: поверхневість критики, демонстративність, егоцентризм, послаблений самоконтроль, нервозність, лабільність емоційного рівня, емоційна збудливість, схильність до драматизації та фантазування, які могли вплинути на її поведінку на момент інкримінованих їй дій та характер свідчень у кримінальному проваджені, але не суттєво. Досліджувана конфліктна ситуація, яка мала місце 06 січня 2021 року, не відповідає клінічній картині перебігу стану фізіологічного афекту чи іншого емоційного стану, якій міг би суттєво вплинути на свідомість та діяльність людини. Необхідною умовою таких станів є наявність постафективного стану з психічною та фізичною астенією у обвинувачених, чого в досліджувальній ситуації ОСОБА_6 не спостерігається. Після нанесення удару ножем потерпілому, вона відразу почала виливати на нього воду (з показів ОСОБА_6 - 3-4 каструлі води, що набирала на кухні), поклала ніж під пахву ОСОБА_9 (з показів малолітнього свідка ОСОБА_8 ), покликала сусідку ОСОБА_14 , якій повідомила, що з тулуба ОСОБА_9 «торчить ніж».

Таким чином, дії ОСОБА_6 після нанесення нею удару носили досить цілеспрямований, послідовний та захисний характер, що не відповідає клінічній картині постафективного стану. Зважаючи на вказане, ОСОБА_6 на момент інкримінованих їй дій, у стані фізіологічного афекту не перебувала. Не перебувала вона також і в іншому будь-якому емоційному стані, який міг би суттєво вплинути на її свідомість та діяльність (Т.2 а.с. 239-242).

Допитаний в суді першої інстанції з метою роз`яснення висновку № 58 від 07 квітня 2022 року експерт ОСОБА_18 показала, що стан фізіологічного афекту, який є виключним станом і медичною основою для встановлення стану сильного душевного хвилювання, що є юридичною категорією і відноситься до компетенції суду, повинен обов`язково мати три фази, за відсутності хоча б однієї з них, цей стан виключається. Перша фаза і друга фаза часто можуть збігатись і проявлятись у звуженні свідомості на об`єкті агресії, а третя фаза полягає в стані астенії - явний постафективний стан. Навіть за умови присутності другої фази - звуження свідомості, що може проявлятись втратою пам`яті щодо обставин (це те, що заявляє ОСОБА_6 , що не пам`ятає, яким чином в неї опинився в руках ніж і як вона завдала удар), однак в неї однозначно відсутня третя фаза, оскільки вона не перебувала в стані астенії. Вона відливала водою ОСОБА_9 , трясла та піднімала його, пішла до сусідки і все розповіла, що очевидно свідчить про те, що фізіологічного афекту не було.

Допитана в суді першої інстанції експерт ОСОБА_19 з метою роз`яснення висновку № 58 від 07 квітня 2022 року також підтвердила, що для прийняття висновку про наявність чи відсутність стану фізіологічного афекту приймаються до уваги багато факторів не лише самої події, а і стиль та спосіб життя особи, оскільки для однієї особи насилля і образи можуть мати одні наслідки, а для іншої - зовсім інші. Так, в ситуації ОСОБА_6 було встановлено, що їх стиль життя свідчив про те, що вони обоє часто вживали алкогольні напої; сварки, які відбувались між ними - це їх звичний, буденний спосіб та стиль життя. В такій буденності за умови такої ж як і раніше буденної аналогічної ситуації не буває виключного стану. ОСОБА_6 висувала в ході досудового розслідування різні версії розвитку події 06 січня 2021 року, однак жодна з версій не містить стан фізіологічного афекту з причини відсутності її фаз проходження.

Даними висновку судово-психіатричної експертизи № 102 від 24 лютого 2021 року підтверджується, що ОСОБА_6 хронічним психічним захворюванням, недоумством не страждає, не страждала таким на момент вчинення інкримінованого їй злочину. ОСОБА_6 могла на той період, може й на теперішній усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_6 в період вчинення злочину перебувала поза будь-яким тимчасовим розладом душевної діяльності та будь-яким іншим психiчним розладом, в стані фізіологічного афекту, фрустрації, психічного стресу не знаходилася. ОСОБА_6 на даний час психічною хворобою, яка позбавляє її можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, не страждає, не страждала такою i на момент скоєння злочину. ОСОБА_6 в повній мiрi могла усвідомлювати свої дії та керувати ними в момент скоєння злочину (Т.1 а.с. 149-152).

Даними висновку експерта № 69 від 15 січня 2021 року підтверджується, що в зразку крові громадянки ОСОБА_6 виявлено наявність етилового (винного) алкоголю в кількості в крові - 0,67 ‰. Не виявлено метиловий, пропіловий, бутиловий, алілового спирти та їх ізомери (Т.1. а.с. 124).

Згідно з висновком експерта № 77 від 01 лютого 2021 року, встановлено, що у ОСОБА_6 станом на 01 лютого 2021 року мали місце рубці м`яких тканин лівої половини лобної ділянки голови, лівої скроневої ділянки голови, верхньої повіки лівого ока, лівої надбровної ділянки голови, верхньої повіки правого ока, правої надбрівної ділянки голови, лобно-тім`яної ділянки голови, волосяної частини голови, гомілок і тильних поверхонь обох стоп. Судячи за властивостями рубців, вони є наслідками загоєння ран м`яких тканин зазначеної вище локалізації. Судячи за характерними ознаками рубців, вони можуть мати давність формування від 3-х - 6-ти місяців до більше ніж 1,5 року до початку судово-медичної експертизи 01 лютого 2021 року.

Крім того, вина ОСОБА_6 підтверджується іншими дослідженими судом доказами, а саме даними: протоколу про результати здійснення негласних слідчих (розшукових) дій від 23 лютого 2021 року № 1543т/121/14-2021, згідно з яким обвинувачена ОСОБА_6 через страх покарання надавала неправдиві покази поліцейським (Т. 1, а.с. 243); протоколу огляду предмету від 17 лютого 2021 року, згідно з яким предметом огляду був мобільний телефон марки «ERGO» чорного кольору, на якому було виявлено вхідні та вихідні виклики (Т. 1, а.с. 214-226).

Наведені вище і досліджені судом першої інстанції докази отримані у порядку, встановленому КПК України, підтверджують існування обставин, які відповідно до статті 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, наслідки вчинення злочину) та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а відтак в силу положень статей 84, 85, 86 КПК України є належними, допустимими, достовірними. Всі докази взаємодоповнюють один одного і в сукупності підтверджують вину ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Дії обвинуваченої ОСОБА_6 суд кваліфікував правильно за ч. 1 ст. 115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. З такою кваліфікацією його дій погоджується апеляційний суд.

Доводи обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченої з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 116 КК України, не знайшли свого підтвердження під час перегляду вироку апеляційним судом.

Відповідно до диспозиції ст. 116 КК України умисне вбивство визнається вчиненим у стані сильного душевного хвилювання, якщо таке хвилювання виникло раптово внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання або тяжкої образи з боку потерпілого.

Склад злочину, передбаченого ст. 116 КК України, має місце лише у випадку, якщо умисел на вбивство виник раптово в стані фізіологічного афекту, і був виконаний, коли винний ще знаходився в такому стані.

Необхідно мати на увазі, що будь-який афект припускає не взагалі стан хвилювання, який у багатьох випадках присутній під час вбивства на ґрунті особистих неприязних стосунків, а стан сильного душевного хвилювання. Відсутність такого виключає стан фізіологічного афекту і тим самим можливість застосування ст. 116 КК України.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з висновку судово-психіатричної експертизи № 102 від 24 лютого 2021 року ОСОБА_6 хронічним психічним захворюванням, недоумством на момент вчинення інкримінованого їй злочину не страждала. Вона могла на той період, усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Обвинувачена в період вчинення злочину перебувала поза будь-яким тимчасовим розладом душевної діяльності та будь-яким іншим психічним розладом, в стані фізіологічного афекту, фрустрації, психічного стресу не знаходилася. ОСОБА_6 психічною хворобою, яка позбавляє її можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент скоєння злочину не страждала. Обвинувачена в повній мірі могла усвідомлювати свої дії та керувати ними в момент скоєння злочину (Т. 1 а.с. 149-152).

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 58 від 07 квітня 2022 року досліджувана конфліктна ситуація, яка мала місце 06 січня 2021 року, не відповідає клінічній картині перебігу стану фізіологічного афекту чи іншого емоційного стану, який міг би суттєво вплинути на свідомість та діяльність людини. Необхідною умовою таких станів є наявність постафективного стану з психічною та фізичною астенією у обвинувачених, чого в досліджуваній ситуації ОСОБА_6 не спостерігається. Дії ОСОБА_6 після нанесення нею удару носили досить цілеспрямований, послідовний та захисний характер, що не відповідає клінічній картині постафективного стану. Зважаючи на вказане, ОСОБА_6 на момент інкримінованих їй дій, у стані фізіологічного афекту не перебувала. Не перебувала вона також і в іншому будь-якому емоційному стані, який міг би суттєво вплинути на її свідомість та діяльність (Т. 2 а.с. 239-242).

Допитана в судовому засіданні суду першої інстанції експерт ОСОБА_19 з метою роз`яснення висновку № 58 від 07 квітня 2022 року також пояснила, що стиль життя ОСОБА_6 та ОСОБА_9 свідчив про те, що вони обоє часто вживали алкогольні напої; сварки, які відбувались між ними - це їх звичний, буденний спосіб та стиль життя. В такій буденності за умови такої ж як і раніше буденної аналогічної ситуації не буває виключного стану. ОСОБА_6 висувала в ході досудового розслідування різні версії розвитку події 06 січня 2021 року, однак жодна з версій не містить стан фізіологічного афекту.

Як встановлено судом першої інстанції, вбивство ОСОБА_6 вчинила саме під час сімейного конфлікту, які, як підтвердили в судовому засіданні свідки, часто відбувалися між нею та ОСОБА_9 протягом тривалого часу та інколи супроводжувались фізичним насильством з боку обох осіб.

Однак, під час сварки, яка відбулась 06 січня 2021 року, ОСОБА_9 будь-яких дій по відношенню до ОСОБА_6 не вчиняв. Відповідно до висновку експерта № 77 від 01.02.2021 року у ОСОБА_6 були відсутні тілесні ушкодження, які б по часу заподіяння відповідали 06 січня 2021 року.

У справі не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що на момент вчинення вбивства обвинувачена перебувала в стані фізіологічного афекту, фрустрації, будь-якого тимчасово хворобливого розладу психічної діяльності, а лише, відповідно до висновку експерта № 69 від 15 січня 2021 року, виявляла ознаки простого алкогольного сп`яніння (0,67 ‰) (Т. 1 а.с. 124).

Експерт ОСОБА_19 під час допиту в суді першої інстанції підтвердила, що поведінка ОСОБА_6 після нанесення нею удару ОСОБА_9 носила досить цілеспрямований, послідовний та захисний характер, що не відповідає клінічній картині постафективного стану.

Враховуючи вищевикладене, обвинувачена ОСОБА_6 на момент вбивства та після його вчинення усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними, що виключає перебування її в стані сильного душевного хвилювання.

Таким чином, вищенаведені висновки судово-психіатричних експертиз № 102 від 24 лютого 2021 року та № 58 від 07 квітня 2022 року, у сукупністю з іншими наявними доказами, повністю спростовують твердження обвинуваченої та її захисника про те, що в момент вчинення злочину ОСОБА_6 перебувала у стані сильного душевного хвилювання.

Тому, місцевий суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115 КК України як умисне вбивство, тобто умисне заподіяння смерті іншій людині і підстав для перекваліфікації її дій на ст. 116 КК України, колегія суддів не вбачає.

З цих же підстав, місцевий суд обґрунтовано не врахував обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 , передбачену п. 7 ч. 1 ст. 66 КК України, як вчинення кримінального правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого. Доводи ж обвинуваченої про зворотнє є безпідставними та апеляційним судом до уваги не беруться.

Колегія суддів також не вбачає підстав для перекваліфікації дій обвинуваченої з ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України, як вона того просить в своїй апеляційній скарзі, виходячи з наступного.

Так, відповідно до роз`яснень, даних у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про наявність умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Зокрема, колегія суддів враховує кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, поведінку винної та потерпілого, що передувала події, їхні стосунки та вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до переконання про наявність у ОСОБА_6 умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_9 на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, оскільки ОСОБА_6 усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, передбачаючи їх наслідки, бажаючи їх настання, діючи умисно, з прикладанням сили, нанесла ОСОБА_9 один цілеспрямований удар колюче-ріжучим предметом (ножем) в ліву частину грудної клітини останнього, де знаходиться життєво важливий орган людини - серце.

Вказане свідчить про наявність умислу саме на позбавлення життя потерпілого, а не на нанесення йому тілесних ушкоджень.

Отже, наведене свідчить про правильну кваліфікацію дій обвинуваченої за ч. 1 ст. 115 КК України.

Тому, колегія суддів не вбачає підстав для перекваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_6 з ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_6 діяла у стані необхідної оборони, перевищивши її межі, апеляційний суд до уваги не бере, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

Отже, сутність необхідної оборони полягає у правомірному заподіянні шкоди особі, яка здійснює суспільно небезпечне посягання, особою, яка реалізує своє право на захист інтересів, що охороняються законом. Визначальним для поняття необхідної оборони є правомірність захисту і протиправність посягання.

При розгляді справ цієї категорії необхідно також з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання. При цьому згідно ч. 3 ст. 36 КК України перевищенням меж необхідної оборони визнається лише умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 КК України.

Пленум Верховного Суду України в постанові «Про судову практику у справах про необхідну оборону» від 26.04.2002 року зазначив, що стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається підстави сприймати загрозу як реальну.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 22 січня 2015 року № 5-27кс14, особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме: прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, або іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Навіть за одночасної наявності у діях винного кількох мотивів домінуючим із них має бути здійснення вказаного захисту. Якщо ж визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

Як вбачається з даних протоколу слідчого експерименту від 14 січня 2021 року, в ході проведення слідчого експерименту, ОСОБА_6 виклала обстановку і обставини події, які мали місце 06 січня 2021 року, зокрема стверджувала, що ОСОБА_9 почав їй погрожувати та йти в її сторону з ножем в руках. ОСОБА_6 вихопила ніж з рук ОСОБА_9 та не усвідомлюючи те, що ніж знаходиться в її руці, відштовхнула ОСОБА_9 , після чого він почав сповзати на підлогу. Збоку ОСОБА_9 побачила кров та ніж, що лежав поруч.

Однак, обставини, які відтворила ОСОБА_6 під час слідчого експерименту, а саме: самозахист внаслідок протиправних дій ОСОБА_9 , не узгоджуються з наявними в матеріалах справи доказами.

Зокрема, відповідно до висновку експерта № 01 від 19 лютого 2021 року механізм утворення тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_9 , а саме самовільне ушкодження, внаслідок контакту з ножем, що знаходився в руці ОСОБА_6 , який остання відтворила під час проведення слідчого експерименту, не відповідає механізму утворення колото-різаної рани грудної клітини з пошкодженням серця. Щоб спричинити такі ушкодження, які були виявлені під час проведення судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_9 , потрібно було достатнє прикладання сили.

Допитаний в суді першої інстанції експерт ОСОБА_17 підтвердив, що в ході відтворених під час слідчого експерименту рухів ОСОБА_6 , заподіяти такі тілесні ушкодження, які були виявлені у ОСОБА_9 - неможливо. Це був один точний і сильний удар в серце.

Отже, у поведінці ОСОБА_6 було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому ОСОБА_9 , про що свідчить цілеспрямований удар ножем, з прикладанням сили, в ділянку лівої частини грудної клітини потерпілого, де знаходяться життєво важливі органи людини.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, заподіянню ОСОБА_9 смерті передував конфлікт через сімейні та побутові відносини між ним та обвинуваченою ОСОБА_6 .

Однак, судом не встановлено таких фактичних обставин, які б свідчили про наявність нападу, а саме - раптового, непередбачуваного для ОСОБА_6 агресивного, насильницького посягання з боку потерпілого ОСОБА_9 , що викликало б невідкладну необхідність заподіяння шкоди здоров`ю останнього.

Враховуючи, що реальної загрози життю обвинуваченої ОСОБА_6 не було, будь-яких підстав для застосування обвинуваченою ножа для самозахисту, колегія суддів не вбачає.

Тому, дії обвинуваченої ОСОБА_6 за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, а набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

З урахуванням наведеного, підстав вважати, що ОСОБА_6 заподіяла потерпілому ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження, що є небезпечними для життя в момент спричинення і перебувають в прямому причинному зв`язку із настанням смерті, перевищивши межі необхідної оборони, немає.

До тверджень обвинуваченої про те, що вона захищалась від посягань потерпілого колегія суддів відноситься критично, оскільки вони повністю спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та розцінює їх лише як намір пом`якшити ступінь вини та покарання за скоєне.

Доводи обвинуваченої про те, що судом першої інстанції не допитано усіх свідків, які мають важливе значення для справи, колегія суддів до уваги не бере, оскільки місцевим судом встановлено достатність доказів, які б підтверджували винуватість ОСОБА_6 , з чим погоджується апеляційний суд.

Колегія суддів погоджується з видом та мірою призначеного обвинуваченій ОСОБА_6 покарання. Вважає, що саме така міра покарання буде справедливою, необхідною та достатньою для попередження вчинення нею кримінальних правопорушень у майбутньому. Таке покарання буде перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів висновки суду першої інстанції та були безумовною підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Отже, вирок місцевого суду є законним, обґрунтованим та вмотивованим, підстави для його скасування чи зміни, як того просять апелянти - відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Вирок Красилівського районного суду Хмельницької області від 23 листопада 2022 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника - адвоката ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Головуюча ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3