Справа № 761/534/21
Провадження № 1-кс/761/1753/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2022 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_3, за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданніу залі суду скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 щодо невнесення відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

у с т а н о в и в:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 на бездіяльність уповноважених посадових осіб Київської місцевої прокуратури №10 щодо невнесення відомостей про вчинені кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР).

На обґрунтування скарги заявник зазначив, що 17.12.2020 ОСОБА_1 шляхом поштового зв`язку направив до Київської місцевої прокуратури №10 заяву про вчинення суддею Стрийського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_2 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 364, ч.1 ст. 366 КК України.

Заява органом прокуратури отримана 29.12.2020, однак на день звернення зі скаргою до слідчого судді відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 не внесені.

Вважаючи викладене бездіяльністю уповноваженої особи Київської місцевої прокуратури №10, представник заявника просив зобов`язати уповноважену особу вказаного органу досудового розслідування внести відповідні відомості до ЄРДР.

У судове засідання заявник, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, не прибув, надавши слідчому судді заяву про розгляд скарги за його відсутності, зазначив, що скаргу підтримує у повному обсязі та просить її задовольнити з наведених у ній підстав.

Враховуючи обмежені законом строки вирішення скарг зазначеної категорії, наявність документів, що дозволяють встановити необхідні обставини, слідчий суддя вважав за можливе провести розгляд скарги без участі заявника.

Представник Київської місцевої прокуратури №10 до суду також не з`явився, що відповідно до ч.3 ст.306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

У зв`язку з неприбуттям у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, у відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК фіксація за допомогою технічних засобів кримінального провадження у суді не здійснювалась.

Слідчий суддя, дослідивши скаргу, долучені до неї документи, дійшов висновку про таке.

У силу ст. 1 КК завданням зазначеного закону є правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням.

Для здійснення цього завдання Кримінальний Кодекс визначає, які суспільно небезпечні діяння є кримінальними правопорушеннями та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили.

Завданнями кримінального провадження у силу ст. 2 КПК є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.

Стадія ініціювання кримінального провадження є важливою для виконання наведеного завдання і покликана, з одного боку, забезпечити рішуче оперативне реагування на кожне повідомлення про злочин, що є гарантією швидкого та повного його розкриття, притягнення винних до відповідальності, а з іншого - виключити незаконне і необґрунтоване залучення громадян до кримінального процесу.

Згідно з ч.1 ст. 214 КПК слідчий невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви про вчинене кримінальне правопорушення зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Відповідно до п. 2 Розділу II Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань (затв. наказом Генерального прокурора України від 30.06.2020 № 298), відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР заявник у повідомленні про кримінальне правопорушення має зазначити конкретні, відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення, тобто обставини, що є достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами ЄРДР такого діяння саме як кримінального правопорушення.

Якщо зі змісту повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені у ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР.

Наведений висновок відповідає Рішенню Конституційного Суду України від 17.06.2020, згідно з яким встановлений законодавцем обсяг судового захисту стосовно оцінки бездіяльності уповноважених державних органів повинен забезпечити ефективність судового контролю, який має бути забезпечено під час розгляду відповідних питань хоча б у двох судових інстанціях: законодавець має запровадити такий обсяг судового контролю за бездіяльністю слідчого чи прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Реєстру після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, що дозволяв би здійснити ефективний судовий контроль щодо відповідних питань та за наявності підстав надати особі можливість ініціювати початок кримінального провадження, отже, надати їй реальний доступ до судового захисту.

Також, відповідно до практики Касаційного кримінального суду, якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин.

Таким чином, зазначений обов`язок слідчого не є абсолютним, оскільки наведені вище положення КПК покладають на слідчого обов`язок внести до Реєстру відомості про вчинене кримінальне правопорушення, тобто передбачене Кримінальним кодексом суспільно небезпечне винне діяння (або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Сукупність вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що до ЄРДР мають вноситися лише ті заяви чи повідомлення, що можуть об`єктивно свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

На переконання слідчого судді, не є виправданим здійснення досудового розслідування у тих випадках, коли безпосередньо з самої заяви не вбачається наявність хоча би загальних ознак кримінального правопорушення.

Як свідчать долучені до скарги документи, заявник ОСОБА_1 17.12.2020 спрямував на адресу Київської місцевої прокуратури №10 заяву щодо вчинення суддею Стрийського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_2 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 364, ч.1 ст. 366 КК України.

Зазначена заява обґрунтована тим, що у провадженні судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_2 перебуває кримінальне провадження (справа № 453/10/17, провадження № 1-кп/456/264/2019) за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 286 КК України

Однак, представник заявника, не погоджуючись з тим, що головуючий суддя ОСОБА_2 27.05.2019 ухвалив рішення щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_1 примусового приводу у судове засідання та накладення на останнього грошового стягнення, вважаючи таке рішення необґрунтованим та свавільним,наполягав на некомпетентності судді.

Вважаючи суддю ОСОБА_2 упередженим, вчинені ним процесуальні дії під час розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 незаконними, представник заявника наполягав, що суддею ОСОБА_2 вчинені кримінальних правопорушення за ч.1 ст. 364, ч.1 ст. 366 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та Закону України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) є частиною національного законодавства України і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Статтею 6 Конвенції передбачено, що судовий розгляд має здійснюватися незалежним та безстороннім судом.

Згідно з п.п. 1, 2 Основних принципів незалежності судових органів, схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29.11.1985 та 13.12.1985, незалежність судових органів гарантується державою та закріплюється у Конституції або законах країни. Усі державні та інші установи зобов`язані шанувати незалежність судових органів та дотримуватися її.

Незалежність і недоторканість суддів гарантується статтею 126 Конституції України, відповідно до ч. 4 якої суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11.06.2020 № 7-р/2020 визначив, що суддю може бути притягнуто до кримінальної відповідальності лише у випадку, коли правопорушення вчинено умисно, має місце свавільне зловживання повноваженнями судді, що перешкоджає здійсненню правосуддя чи переслідує нелегітимні цілі (заподіяння шкоди іншим особам або суспільним інтересам тощо), прикриваючись виконанням вимог закону.

З викладеного витікає, що суддя під час розгляду справи, володіє «функційним імунітетом», тобто імунітетом від кримінального переслідування за діяння, вчинені під час виконання своїх функційних обов`язків судді.

Таким чином, звернення до органу досудового розслідування із заявою про вчинення суддею кримінального правопорушення під час розгляду справи, що перебуває у його провадженні, допускає можливість зловживання або маніпулювання учасником відповідної справи складом суду та притягнення до кримінальної відповідальності судді лише за факт прийняття справи до провадження або постановлення ним судового рішення, яке, за суб`єктивним розумінням такого учасника, є «незаконним» (зокрема, у разі незгоди з цим рішенням).

Слідчий суддя також бере до уваги, що ефективна реалізація права на судовий захист залежить, зокрема, від забезпечення гарантій незалежності суддів під час здійснення правосуддя.

Конституційний Суд України у Рішенні від 04.12.2018 № 11-р/2018 наголосив, що «закріплення на конституційному рівні положення, відповідно до якого правосуддя в Україні здійснюють виключно суди, та положення щодо незалежності суддів створює найважливішу гарантію додержання конституційних прав і свобод людини і громадянина» та «спрямоване на створення ефективного механізму виконання покладених на судову владу завдань, які полягають, насамперед, у захисті прав і свобод людини і громадянина, забезпеченні верховенства права та конституційного ладу в державі»

У Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки від 17.11. 2010 № CM/Rec (2010) 12 (далі - Рекомендація), з посиланням на статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що «метою забезпечення незалежності судової влади є гарантування кожній особі основоположного права на розгляд справи справедливим судом лише на законній підставі та без будь-якого стороннього впливу».

Згідно з п.68 Рекомендації тлумачення закону, оцінювання фактів або доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для кримінальної відповідальності.

Таким чином, передбачена КПК можливість здійснення впливу на суддю у зв`язку з прийняттям ним судового рішення через процедуру кримінального переслідування є зазіханням на гарантовану Конституцією України та міжнародними зобов`язанням України незалежність судді, що порушує зазначені акти міжнародного законодавства.

З наведеного витікає, що ОСОБА_1 , будучи обвинуваченим у кримінальному провадженні, судовий розгляд якого здійснює суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_2, не погоджуючись з ухваленим щодо нього рішенням, звернувся до органу прокуратури з заявою про вчинення головуючим суддею ОСОБА_2 кримінальних правопорушень за ст. 364 КК України - зловживання службовим становищем, та за ст. 366 КК України - службове підроблення.

Таким чином, зі змісту повідомлення ОСОБА_1 про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені у ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення, оскільки заявник фактично не згоден з ухваленим слідчим суддею рішенням.

На підставі викладеного слідчий суддя вважає, що у цьому випадку органом досудового розслідування не допущено бездіяльності, тому підстави для задоволення скарги відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.126 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 7, 9, 480 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :

У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 на бездіяльність службових осіб Київської місцевої прокуратури № 10 щодо невнесення до ЄРДР відомостей кримінальні правопорушення відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду упродовж п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_3