Справа № 643/3094/22
Провадження № 1-кс/643/1087/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.12.2022 слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

за участю захисника ОСОБА_4 ,

за участю законного представника неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Харкові погоджене з прокурором клопотання старшого слідчого СВ Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні за №0003917 від 10.12.2022, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, українця, з неповною середньою освітою, раніше судимого 12.02.2021 Дергачівським районним судом Харківської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, з іспитовим терміном строком на 2 роки, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,-

ВСТАНОВИВ:

Під час досудового розслідування встановлено, що 09.12.2022 приблизно о 20:00 годині, точний час під час досудового розслідування не встановлений, неповнолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийшов до своїх знайомих ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які мешкають за адресою: АДРЕСА_3 , де останні разом вживали алкогольні напої, та залишився у останніх вдома на ніч. 10.12.2022 близько о 03:00 годині, у н/л ОСОБА_7 виник конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із ОСОБА_8 , під час якого у ОСОБА_7 , виник злочинний умисел, спрямований на вбивство ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
З метою реалізації вказаного раптово виниклого злочинного умислу, направленого на позбавлення життя ОСОБА_8 , н/л ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи протиправність та суспільно-небезпечний характер своїх дій, та, бажаючи діяти саме таким чином, умисно, використовуючи в якості знаряддя злочину кухонний ніж, який має колюче-ріжучі властивості, бажаючи настання смерті ОСОБА_8 шляхом спричинення тілесних ушкоджень останньому, в ході конфлікту, в той час коли вони разом розпивали спиртні напої н/л ОСОБА_7 , тримаючи ніж в правій руці, який має колюче-ріжучі властивості, діючи при цьому швидко та продумано, умисно, припускаючи настання можливих наслідків своїх дій у вигляді настання смерті ОСОБА_8 , та, бажаючи діяти таким чином, тримаючи у правій руці вказаний ніж, зі значною силою наніс клинком вищевказаного ножа 1-2 удари в область животу ОСОБА_8 , чим спричинив останньому проникаюче колото-різане поранення черевної стінки зліва з пораненням лівої нирки, обширну заочеревинну гематому, гемоперитонеум ІІІ ст., однак не довів свій злочинний намір, спрямований на позбавлення життя ОСОБА_8 , оскільки останній після отримання тілесних ушкоджень, вибіг з квартири та звернувся до мешканців будинку з проханням викликати медичну допомогу.
Після чого ОСОБА_8 було доставлено до КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги» ім. проф. О.І. Мещанінова ХМР, де останньому було надано необхідну медичну допомогу та збережене життя.
Дії ОСОБА_7 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, а саме закінчений замах на умисне вбивство, тобто, закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Слідчий в клопотанні посилався на обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, за який законом передбачено покарання від семи до п`ятнадцяти років.

У органу досудового розслідування є підстави вважати що у підозрюваного можуть виникнути передбачені п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України спроби:

- переховуватись від органів досудового розслідування або суду, оскільки підозрюваний ОСОБА_7 вчинив особливо тяжке кримінальне правопорушення за яке законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років, а тому, побоюючись покарання яке загрожує, у разі визнання його винним може переховуватись органів досудового розслідування.

- незаконно впливати на свідків, потерпілого оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення та перебуваючи на волі, може шляхом погроз, вмовлянь незаконно вплинути на свідків з метою зміни їх показів.

Враховуючи викладене, у органу досудового розслідування є обґрунтовані підстави вважати, що до підозрюваного ОСОБА_7 не може бути застосований більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою строком на 60 діб.

Прокурор в судовому засіданні наполягав на задоволенні клопотання та обранні стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Неповнолітній підозрюваний ОСОБА_7 у судовому засіданні не погодився з обставинами, викладеними у підозрі, оскільки потерпілий перший взяв ніж, через що, він взяв інший ніж з метою замозахисту і наніс потерпілому удар ножем. Він захищав ОСОБА_10 . Після того, як ОСОБА_11 вийшов з квартири, він залишився з ОСОБА_10 в квартирі, вони швидку не викликали. Від працівників поліції він дізнався хто викликав швидку. Затримано його було в квартирі потерпілого. В задоволенні клопотання просив відмовити та застосувати цілодобовий домашній арешт.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні вказав, що клопотання не обґрунтоване, фактично викладено в формі обвинувального акту. Ризиків взагалі не існує. Потерпілий ОСОБА_11 є повнолітнім, а його підзахисний є неповнолітнім, не зважаючи на це, потерпілий вживав з ним спиртні напої та дивилися фільми «для дорослих». Зазначив, що підозра була пред`явлена до допиту ключового свідка ОСОБА_10 та самого потерпілого. Проти обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечував та застосувати домашній арешт.

Законний представник неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_5 у судовому засіданні вказала, що її син не міг так чинити, це відбулося тільки тому, що він захищався, він дуже добрий та любить дітей. У задоволенні клопотання про тримання під вартою просила відмовити, застосувати домашній арешт.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, вислухавши учасників кримінального провадження встановив наступне.

10.12.2022 за погодженням із прокурором Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 . ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

Надані стороною обвинувачення докази свідчать про обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, що підтверджується: протоколом огляду місця події від 10.12.2022 за адресою: АДРЕСА_3 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 10.12.2022; протоколом огляду місця події від 10.12.2022 за адресою: АДРЕСА_4 ; протоколом затримання особи, підозрюваного у вчиненні злочину, а саме ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10.12.2022; довідкою з КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» ХМР; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 10.12.2022; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 10.12.2022; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 10.12.2022; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 від 12.12.2022; речовими доказами; іншими доказами у сукупності.

Слідчий суддя також вважає встановленим та доведеним стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України: переховуватися від органів досудового розслідування, суду; незаконного впливу на свідків, потерпілого у цьому кримінальному провадженні.
Слідчий суддя констатує, що питання про належність, допустимість, достовірність та достатність доказів, для підтвердження винуватості підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, вирішується судом безпосередньо під час розгляду кримінального провадження. Оцінка доказів винуватості, їх належність та допустимість, на даній стадії досудового розслідування слідчим суддею суду першої інстанції перевірці не підлягають.
Встановлення того, вчинила чи не вчинила особа кримінальне правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається.
Під час розгляду клопотання слідчим суддею вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.
При розгляді даного клопотання слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, громадянин України, українець, з неповною середньою освітою, раніше судимий 12.02.2021 Дергачівським районним судом Харківської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, з іспитовим терміном строком на 2 роки, фактично мешкаючий в м.Харкові, вчинив особливо тяжкий злочин проти життя та здоров`я, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в період невідбутого покарання за попереднім вироком, що, на думку слідчого судді, свідчить про недостатність застосування до останнього запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі в межах даного кримінального провадження, оскільки вказаний запобіжний захід не дозволить забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.
Крім того, настання кожного окремо, та усіх у сукупності ризиків можливе і з урахуванням невідворотності призначення реального покарання особі, оскільки санкція статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років позбавлення волі.

Відповідно до ч.2 ст.484 КПК України, під час кримінального провадження щодо неповнолітнього, в тому числі під час провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд та всі інші особи, що беруть у ньому участь, зобов`язані здійснювати процесуальні дії в порядку, що найменше порушує звичайний уклад життя неповнолітнього та відповідає його віковим та психологічним особливостям, роз`яснювати суть процесуальних дій, рішень та їх значення, вислуховувати його аргументи при прийнятті процесуальних рішень та вживати всіх інших заходів, спрямованих на уникнення негативного впливу на неповнолітнього.

Статтею 492 КПК України передбачені особливості застосування запобіжного заходу до неповнолітнього підозрюваного, обвинуваченого, а саме затримання та тримання під вартою можуть застосовуватися до неповнолітнього лише у разі, якщо він підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України.

Відправляючи правосуддя у справах щодо неповнолітніх суди повинні керуватися не тільки положеннями КПК України, а й міжнародними правовими актами щодо прав і свобод дитини, такими як: Конвенція про права дитини 1989 р.; Правила ООН щодо захисту неповнолітніх, позбавлених волі, 1990 р. Зокрема, положення щодо затримання та взяття під варту неповнолітніх, закріплені в Конвенції про права дитини 1989 р, наголошують, що попереднє ув`язнення має бути винятковим заходом, якщо справа стосується дітей.

В Правилах ООН щодо захисту неповнолітніх, позбавлених волі 1990 р., у пункті 17 вказується на необхідність уникати, наскільки це можливо, утримання під вартою до суду і вдаватися до цього у виняткових випадках, усіляко прагнучи застосування альтернативних заходів.

Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Відповідно до Мінімальних стандартних правил ООН, що стосуються відправлення правосудця щодо неповнолітніх (1985 р.), так званих «Пекінських правил», тримання неповнолітнього під вартою до суду застосовується лише як крайній захід і протягом найкоротшого періоду часу та за можливості замінюється іншими альтернативними заходами (правило 13.1 та 13.2).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» N.°14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5&1(с), поліція не зобов`язала мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання» (справа «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.2007).

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суддя враховує вимоги п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "Летельє проти Франції" від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст. 183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Слідчий суддя також враховує, що неповнолітній підозрюваний ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, перебуваючи при цьому, у стані алкогольного сп`яніння. Встановлені обставини, щодо обстановки вчинення неповнолітньою особою особливо тяжкого злочину, яка супроводжувалась явною зухвалістю до правових норм, суспільства, нехтуючи загальнолюдськими правилами поведінки та моралі. На думку слідчого судді, більш м`який запобіжний захід, окрім як тримання під вартою, не забезпечить належної поведінки неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_7 та не надасть можливості уникнути вище перелічених ризиків.

Відповідно до п. 18.2 Мінімальних стандартних правил ООН, що стосуються відправлення правосудця щодо неповнолітніх (1985 р.), так званих «Пекінських правил», жоден неповнолітній не може бути вилучений з-під нагляду батьків частково або повністю, якщо це не виправдовують обставини провадження. Проте, інкриміновані дії ОСОБА_7 вчинив 10.12.2022 близько 03.00 години, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що свідчить про те, що його батьки не достатньо контролюють місце перебування сина у нічний час, так само, як і його стан, та не забезпечать виконання підозрюваним належним чином процесуальних обов`язків.

Даних щодо неможливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я чи з інших підстав слідчому судді не надано.
З урахуванням наведеного, слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність застосування відносно неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу не буде ефективним та доцільним в рамках даного кримінального провадження.
У відповідності до положень ч.4 ст.183 КК України, слідчий суддя при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначає розмір застави, оскільки інкримінований ОСОБА_7 злочин, є злочином, який вчинено із застосуванням насильства.
Керуючись ст.ст. 2, 7, 176-178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 206, 211, 372, 395, 484, 492 КПК України, слідчий суддя, -
ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого задовольнити та застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Харківській слідчий ізолятор» строком на 60 діб з моменту затримання.

Строк тримання під вартою рахувати з моменту фактичного затримання з 06-30 години 10.12.2022.

Строк дії ухвали (в частині тримання під вартою) до 06-30 години 07.02.2023.

Зобов`язати орган досудового розслідування негайно повідомити про взяття під варту ОСОБА_7 родичів останнього.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а ОСОБА_7 в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1

Копію ухвали отримав: «_____»_____________2022 року __________________________________