Справа № 204/7434/22
Провадження №1-кп/204/626/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого: судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу судових засідань Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження № 0000414 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 травня 2022 року за обвинуваченням: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,
за участю: прокурора ОСОБА_5 , обвинувачених: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 заявила клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання на тримання під вартою обвинуваченим: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . В обґрунтування свого клопотання прокурор зазначила, що у зв`язку з тим, що під час досудового розслідування обвинуваченим повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за вчинення якого санкція статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, тобто відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України тяжкого кримінального правопорушення, вказане стало підставою у застосуванні до підозрюваних запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання. При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання слідчим суддею було враховано наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. З метою запобігання передбаченим ризикам слідчим суддею Мар`їнського районного суду Донецької області від 30 серпня 2022 року відносно підозрюваних застосовано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, з покладенням на останніх відповідних процесуальних обов`язків. На теперішній час виникли обґрунтовані підстави для зміни обраного відносно обвинувачених запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання на тримання під вартою. Так, обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , будучи належним чином повідомленими про дату та час судового засідання, призначеного на 25 жовтня 2022 року до суду не з`явилися і про причини неявки суду не повідомили. Тобто, будучи викликаними до суду в установленому законом порядку, не з`явилися без поважних причин, чим порушили процесуальні обов`язки, покладені на них ухвалами слідчого судді Мар`їнського районного суду Донецької області від 29 серпня 2022 року, що стало приводом та підставою для застосування до обвинувачених примусового приводу через органи поліції в судове засідання. На думку сторони обвинувачення, продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Сторона обвинувачення вважає, що обвинувачені достовірно знаючи про тяжкість та невідворотність передбаченого покарання за вчинене кримінальне правопорушення, та те, що їм загрожує у разі визнання їх судом винуватими у вчинені інкримінованого їм кримінального правопорушення, з метою уникнення відповідальності за вчинене ними кримінальне правопорушення, з метою уникнення відповідальності за вчинене ними кримінальне правопорушення будуть переховуватись від суду. У зв`язку з активними бойовими діями на території м. Вугледара обвинувачені можуть змінити місце проживання та відлучитися із Донецької області. Крім того, у сторони обвинувачення є достатні підстави вважати, що обвинувачені, перебуваючи на свободі, можуть незаконно впливати на свідків, які проживають у м. Вугледар, Донецької області, тобто за місцем реєстрації та фактичного проживання, шляхом вмовлянь або залякування з метою надання показань на їх користь або відмовитися від дачі показань. Крім того, обвинувачені можуть вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки не працюють, постійного джерела доходу для існування не мають. Крім того, м. Вугледар перебуває в зоні воєнних (бойових) дій, їх протиправні дії не можуть бути контрольовані. Ступінь ризику втечі оцінено у сукупності з наведеними вище факторами, пов`язаних з характером осіб обвинувачених, моральністю, їх відношенням до інкримінованого кримінального правопорушення, місцем реєстрації та фактичного проживання, родом занять, сімейними зв`язками та зв`язками із суспільством. З метою забезпечення виконання покладених на обвинувачених процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховування від суду, є обґрунтовані підстави вважати, що стосовно обвинувачених з метою запобігання встановленим ризикам, доцільно змінити запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання на тримання під вартою. Застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, покладених на них кримінальним процесуальним законодавством. Просила змінити відносно обвинувачених запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання на тримання під вартою.
Обвинувачений ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання прокурора.
Обвинувачений ОСОБА_4 залишив розгляд клопотання прокурора на розсуд суду.
Суд, вислухавши думки учасників судового засідання, дослідивши матеріали кримінального провадження, вважає, що клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу обвинуваченим у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню з наступних підстав.
У відповідності зі ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до п. 1) ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Крім того, при вирішенні питання доцільності застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд, крім наявності ризиків зазначених у ч. 1 ст. 177 КПК України на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити у сукупності всі обставини, у тому числі зазначені у ч. 1 ст. 178 КПК України.
Судом встановлено, що обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, окрім цього у суду відсутні відомості щодо працевлаштування обвинувачених, або ж відомостей щодо зайняття суспільно корисною працею, а тому є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим, у разі визнання їх винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, останні, перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання, можуть переховуватися від суду, тобто наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування». Ця обставина, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.
Також, приймаючи до уваги, що свідки, як і представник потерпілого, на цей час ще не допитані, існує ризик перешкоджання з боку обвинувачених, встановлення дійсних обставин по справі, оскільки вони, володіючи відомостями щодо осіб свідка та представника потерпілого, можуть вплинути на них з метою схилення до зміни показів та відмови від показів взагалі, що вказує на наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Враховуючи відомості про обвинувачених, а саме не працевлаштованих, не маючих підтвердженого джерела доходу, не одружених, на утриманні нікого не маючих, тобто у яких відсутні міцні соціальні зв`язки, суд приходить до переконання про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме обвинувачені можуть скоїти кримінальні правопорушення аналогічні тому, у якому обвинувачуються з метою збагачення та забезпечення своєї життєдіяльності.
Окрім цього, слід зазначити, що обвинувачені будучи обізнаними про покладені на них обов`язки під час обрання запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, допустили неявку в судове засідання будучи належним чином повідомленими про час та дату розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомили.
За сукупності таких обставин, суд, приймаючи до уваги вік та стан здоров`я обвинувачених, дані про особи, вважає за необхідне змінити щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 запобіжний захід з особистого зобов`язання на тримання під вартою.
Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Таким чином, застосування відносно обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за вказаних обставин справи, серйозністю висунутого проти них обвинувачення, з урахуванням встановлених ризиків, характеризуючих даних на обвинувачених та насамперед обставин і характеру вчиненого кримінального правопорушення, на думку суду, не є надмірним та таким, що принижує їх гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За таких обставин суд приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинувачених, а тому відносно обвинувачених необхідно змінити раніше обраний запобіжний захід у виді особистого зобов`язання на запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення розміру застави.
З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 177, 194, 200, 331 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора задовольнити.
Змінити запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання на тримання під вартою відносно обвинувачених: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 25 грудня 2022 року включно, без визначення розміру застави.
Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1