УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 року Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника власника майна адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000099 від 24.05.2022 за ч. 2 ст. 307 КК України,

у с т а н о в и в :

До Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про скасування арешту грошових коштів, що належать ОСОБА_4 , звернувся його представник - адвокат ОСОБА_3 .

На обґрунтування клопотання його ініціатор зазначив, що слідчим Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Києві (далі - ТУ ДБР у м. Києі) здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000099 від 24.05.2022, у якому рішенням слідчого судді від 12.07.2022 (справа № 751/16618/22-к) задоволене клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури, на вилучені 23.06.2022 під час обшуків за місцем реєстрації ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , та за місцем мешкання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 , речі, грошові кошти та автомобілі, що належать ОСОБА_4 , накладений арешт.

Вважаючи застосований 12.07.2022 захід забезпечення кримінального провадження таким, що застосований необґрунтовано, оскільки арештовані грошові кошти належать ОСОБА_4 на законних підставах, останній відношення до вчинення кримінального правопорушення за ч. ч. 2 ст. 307 КК України не має, тому грошові кошти не може бути речовим доказом у кримінальному провадженні та підлягають поверненню.

У судовому засіданні представник власника майна клопотання підтримав та просив задовольнити з наведених у ньому підстав.

Прокурор відділу прокуратури м. Києва та слідчий ТУ ДБР у м. Києві, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду клопотання, до суду не прибули, про поважність причини неявки не повідомили.

Слідчий суддя, заслухавши доводи представника власника майна, долучені ним документи, дослідивши письмові заперечення слідчого ТУ ДБР у м. Києві ОСОБА_5 , у яких останній просив відмовити у задоволенні клопотання, оскільки, припустив, що грошові здобуті ОСОБА_4 злочинним шляхом, дійшов висновку про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та Закону України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) є частиною національного законодавства України і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, що передбачені законом і загальними принципами міжнародного права.

Наведена засада закріплена у ст. 41 Конституції України, яка зазначає, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

У рішенні «Смірнов проти Росії» ЄСПЛ зазначив, що найбільш важлива вимога ст. 2 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-який акт втручання державного органу у здійснення права на безперешкодне користування своїм майном повинен бути законним.

У практиці ЄСПЛ неодноразово зазначалось, що таке втручання держави у права особи повинно здійснюватися на підставі закону.

Крім того, статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Підстави та порядок встановлення тимчасового обмеження прав особи щодо реалізації нею усієї сукупності або ж окремих складових частин права власності під час досудового розслідування визначені кримінальним процесуальним законодавством.

У силу ст. 2 Кримінального процесуального кодексу України до завдань кримінального провадження з-поміж іншого віднесена охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення того, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу.

У контексті клопотання, що розглядається слідчим суддею, має бути надана оцінка правомірності обмеження власника можливості реалізації ним права власності.

Главою 2 КПК встановлені засади, тобто основоположні принципи кримінального провадження до яких, серед інших, віднесені законність (ст. 9 КПК), недоторканність права власності (ст. 16).

Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У силу ст. 16 КПК позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

Сукупність наведених норм кримінального провадження, їх внутрішній, змістовний зв`язок між собою свідчить, що будь-яка процесуальна дія слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, вчинена під час досудового розслідування, має відповідати вищевказаним засадам, як за своєю суттю, так і за формою реалізації, тобто процедурою застосування.

Процесуальним законом визначено, що обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні покладається на слідчого суддю.

Таким чином, саме слідчий суддя шляхом застосування своїх повноважень має забезпечити дотримання закону усіма учасниками кримінального провадження, а також зобов`язаний вживати передбачені законом заходи для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.

Особливої актуальності та гостроти це питання набуває у відношенні здійснення судового контролю за діяльністю сторони обвинувачення, представники якої наділені значними можливостями застосування заходів примусового характеру.

Отже, слідчий суддя, виконуючи покладені на нього обов`язки, має запобігти зловживанню стороною обвинувачення її повноваженнями з метою збереження рівності сторін кримінального провадження та збалансованості їх прав.

Рішенням слідчого судді від 12.07.2022 (справа № 751/16618/22-к) накладений арешт на майно ОСОБА_4 , зокрема, на документи та грошові кошти на загальну суму 20 000 гривень купюрами по 500 гривень, 500 російських рублів; грошові кошти купюрами із номіналом: «500 гривень» - 207 купюр; «200 гривень» - 110 купюр; «500 гривень» - 56 купюр; «100 гривень» - 8 купюр; «50 гривень» - 7 купюр, на загальну суму 126 650 гривень; -15 купюр номіналом «100 доларів США», 3 купюри номіналом «50 доларів США», на загальну суму 1650 доларів США; - 60 Євро, купюрами номіналом 50 Євро та 10 Євро по 1 шт. кожна; банкноти, схожі на грошові кошти (долари США) номіналом 100 доларів США у кількості 451 шт. та номіналом 50 доларів США у кількості 8 шт., загалом на суму 45500 доларів США; грошові кошти на суму 200 000 гривень, купюрами номіналом 1000 грн. (48 штук) та номіналом 500 грн. (304 шт.), а також дві купюри номіналом 50 грн., 2014 року, (серії УЕ 7777377 та СИ0000002) та купюру номіналом 10 грн. (серія ), оскільки ці кошти вважалися доказом у кримінальному провадженні.

У той же час, на день розгляду клопотання про скасування арешту майна стороною обвинувачення не надано доказів, що власник грошових коштів ОСОБА_4 причетний до вчинення кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 307 КК України та арештовані грошові кошти здобуті злочинним шляхом, тобто внаслідок вчинення дій, визначених ст. 307 КК України.

Також, слідчий суддя звертає увагу, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування, так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження. Відповідно, зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи на обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи к тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У такому випадку арешт накладається на майно за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК.

У силу ст. 98 КПК до речових доказів кримінальний процесуальний закон відносить серед іншого об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення або набуті протиправним шляхом.

Водночас, як зазначено вище слідчому судді не надано даних на підтвердження того, що грошові кошти, що належать ОСОБА_4 , відповідають вимогам ст.98 КПК.

Викладені обставини свідчать, що ризики, які стали підставою для арешту грошових коштів, на час розгляду клопотання про скасування арешту майна стороною обвинувачення не доведені, що обґрунтовано матеріалами, доданими до клопотання.

Виходячи з того, що стороною не спростовані аргументи ініціатора клопотання про те, що піддане арешту майно має законне походження, а також відсутні інші ознаки для віднесення його до речових доказів, застосування щодо нього зазначеного заходу забезпечення не відповідає положенням ст. 170 КПК.

Також, враховуючи тривалість перебування майна ОСОБА_4 під арештом, ненадання стороною обвинувачення на день розгляду клопотання про скасування арешту належних і допустимих доказів того, що докумети та грошові кошти, вилучені під час обшуків, мають кримінально протиправне джерело, подальше перебування їх під контролем органу досудового розслідування не відповідає завданням, визначеним ч. 3 ст.132 КПК.

Зазначене приводить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання.

Приймаючи до уваги вищенаведене, керуючись ст. 7, 9, 132, 170, 174 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12.07.2022 (справа № 751/16618/22-к) у кримінальному провадженні № 0000099 від 24.05.2022 за ч. 2 ст. 307 КК Українина документи та грошові кошти, вилучені за адресою його реєстрації: АДРЕСА_1 , та за адресою мешкання ОСОБА_4 : АДРЕСА_2 , що належать ОСОБА_4 , а саме:

-довідку №22/100 ВЛК на ім`я ОСОБА_4 №582;

-посвідчення про приписку до призовної дільниці;

-тимчасове посвідчення на ім`я ОСОБА_4 № НОМЕР_1 ; -

-грошові кошти на загальну суму 20 000 гривень купюрами по 500 гривень, 500 російських рублів;

-грошові кошти купюрами із номіналом: «500 гривень» - 207 купюр; «200 гривень» - 110 купюр; «500 гривень» - 56 купюр; «100 гривень» - 8 купюр; «50 гривень» - 7 купюр, на загальну суму 126 650 гривень;

-15 купюр номіналом «100 доларів США», 3 купюри номіналом «50 доларів США», на загальну суму 1650 доларів США;

-60 Євро, купюрами номіналом 50 Євро та 10 Євро по 1 шт. кожна;

-банкноти, схожі на грошові кошти (долари США), номіналом 100 доларів США у кількості 451 шт. та номіналом 50 доларів США у кількості 8 шт., на загальну суму 45500 доларів США;

-грошові кошти на суму 200 000 гривень, купюрами номіналом 1000 грн. (48 штук) та номіналом 500 грн. (304 шт.),

-дві купюри номіналом 50 грн., 2014 року, (серії УЕ 7777377 та СИ0000002) та купюру номіналом 10 грн. (серія )

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1