УХВАЛА

15 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 595/469/19

провадження № 51-3916ск22

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду

у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 та її підзахисного ОСОБА_5 на ухвалу Тернопільського апеляційного суду

від 27 травня 2020 року, вирок Бучацького районного суду від 28 грудня 2021 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 12 вересня 2022 року,

встановив:

У касаційній скарзі порушується питання про перегляд указаних судових рішень

у касаційному порядку.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог пунктів 4-6 ч. 2, ч. 5 цієї статті.

Так, згідно з пунктами 4, 5 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із відображенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення, та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.

Проте скаржники подали касаційну скаргу без додержання зазначених приписів кримінального процесуального закону.

Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК). Тому скаржники, заперечуючи законність судових рішень, мають конкретно вказати, у чому полягають допущені, на їх думку, порушення, які відповідно до ст. 438 КПК є підставами для скасування чи зміни оспорюваних рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.

При цьому слід мати на увазі, що за приписами ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Отже, касаційний суд не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду, а також достовірності фактичних обставин кримінального провадження, як про це ставиться питання у касаційній скарзі.

Крім того, усупереч законодавчим приписам у поданій скарзі не викладено обґрунтування незаконності судового рішення та необхідності його скасування на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК, з огляду на положення статей 84, 94, 370, 374, 404, 412-415, 419 цього Кодексу в їх взаємозв`язку.

З огляду на викладене, особи, які подають касаційну скаргу, повинні вказати на конкретні порушення закону, передбачені ст. 438 КПК, що є підставою для зміни чи скасування судових рішень, а також належним чином обґрунтувати свої доводи.

Відповідно до ст. 436 КПК суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження;

4) змінити судове рішення.

Однак, всупереч вищевказаним положенням ст. 436 КПК у касаційній скарзі ставиться вимога лише про скасування ухвали Тернопільського апеляційного суду від 27 травня 2020 року, вироку Бучацького районного суду від 28 грудня 2021 року та ухвали Тернопільського апеляційного суд від 12 вересня 2022 року.

У зв`язку з цим скаржникам слід уточнити прохальну частину касаційної скарги та усунути протиріччя.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначається перелік матеріалів, які додаються. У поданій касаційній скарзі зазначено, що до неї, зокрема, додано копію договору про надання правової допомоги, однак під час розкриття конверта, надісланого до Суду, вищевказаного документа виявлено не було, про що працівниками відділу канцелярії управління забезпечення автоматизованого документообігу суду складено відповідний акт від 12 грудня 2022 року.

Згідно з ч. 5 ст. 427 КПК, до касаційної скарги додаються копії судових рішень, які оскаржуються. Проте до касаційної скарги додано лише копію ухвали Тернопільського апеляційного суду від 12 вересня 2022 року.

Крім того, Верховний Суд звертає увагу, що у касаційній скарзі ставиться питання, зокрема, про скасування ухвали Тернопільського апеляційного суду від 27 травня

2020 року, якою скасовано вирок Бучацького районного суду Тернопільської області від 09 грудня 2019 року стосовно ОСОБА_5 та призначено новий розгляд в суді першої інстанції. Тобто, згідно з приписами ч. 2 ст. 424 та п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК вказана ухвала апеляційного суду не перешкоджає подальшому провадженню, а отже не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху й установити строк для усунення допущених недоліків. Скаржникам також необхідно надати докази дотримання встановленого судом строку усунення недоліків.

Враховуючи викладене, керуючись ч. 1 ст. 429, ст. 441 КПК, Верховний Суд

постановив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 та її підзахисного ОСОБА_5 на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 27 травня 2020 року, вирок Бучацького районного суду від 28 грудня 2021 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 12 вересня 2022 року залишити без руху та надати строк для усунення недоліків протягом семи днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_3