ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 632/1223/20 Номер провадження 11-кп/814/351/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000289 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 24 січня 2022 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жовті Води Дніпропетровської області, громадянина України, із неповною вищою освітою, не працюючого, не одруженого, маючого матір 1938 року народження, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України на 12 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з 06 червня 2020 року.

Вирішено питання щодо речових доказів, процесуальних витрат.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину за таких обставин.

06 червня 2020 року близько 01 год. 00 хв. ОСОБА_8 перебував у кімнаті 432 буд. 56 1/2 мікрорайону у м. Первомайський Харківської області, у компанії ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , де разом відпочивали та розпивали спиртні напої.

Під час перебування у зазначеному житлі між ОСОБА_8 і ОСОБА_9 на побутовому ґрунті сталася сварка, у ході якої у ОСОБА_8 з мотивів особистої неприязні раптово виник умисел на вбивство ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 взяв металеву трубу, яка знаходилась у вказаній кімнаті, та наніс не менш 2 ударів в область голови потерпілого. Від вказаних дій ОСОБА_9 впав на підлогу, а ОСОБА_8 наніс металевою трубою ОСОБА_9 множинні удари у різні частини тіла: по тулубу, голові, верхнім та ніжнім кінцівкам.

В результаті отриманих травм потерпілий помер.

Смерть ОСОБА_9 настала від тупої травми грудної клітини: множинних синців, саден, крововиливів у підшкірно-жирову клітковину та м`язи; з множинними переломами ребер зліва з порушенням їх кісткового каркасу та з ушкодженням лівої легені (численні розриви вісцеральної плеври та тканини легені; забою лівої легені), що ускладнилося розвитком лівостороннього травматичного гемопневматораксу, посттравматичної підшкірної емфіземи, травматичного конструктивного ателектазу (спадання) правої легені (зменшення розмірів та ваги легені).

Не погоджуючись із вказаним вироком, обвинувачений подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким кваліфікувати його діяння за ч. 1 ст. 118 КК України, призначити покарання із застосуванням ст. 75 КК України та зарахувати йому строк попереднього ув`язнення у строк покарання з моменту затримання і до набрання вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що місцевий суд не взяв до уваги той факт, що він міг скористатися ножем, проте цього не зробив, також на ножі відсутні відбитки пальців обвинуваченого. Просить при ухваленні вироку врахувати дані про особу обвинуваченого. Крім того, незалежно від часу вчинення злочину, строк попереднього ув`язнення зараховується у строк покарання відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції №838-VIII від 21 листопада 2015 року, оскільки закон України не може погіршувати становище засуджених.

У своїй апеляційній скарзі захисник просить скасувати вирок та увалити новий, яким дії обвинуваченого кваліфікувати за ст. 118 КК України, призначити ОСОБА_8 мінімальне покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що обвинувачений був вимушений захищатися від потерпілого, який на нього напав з ножем у ході сварки. Зазначає, що ОСОБА_8 не мав умислу на спричинення смерті потерпілому, а наносив удари, захищаючись від останнього. Зазначені обставини підтверджуються і тим, що під час обшуку було вилучено кухонний ніж, яким обвинувачений міг скористатися для спричинення смерті ОСОБА_9 , але не захотів. Просить взяти до уваги, що у крові потерпілого виявлено етиловий спирт та те, що обвинувачений не судимий, має матір похилого віку та малолітню дитину.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника в підтримку поданих ними апеляційних скарг, прокурора, який просив вирок суду залишити без змін, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за обставин, викладених у вироку, та кваліфікація його дій є правильними і ґрунтуються на належних та допустимих доказах, що були безпосередньо досліджені в суді першої інстанції та отримали належну оцінку.

Допитаний у судовому засіданні у суді першої інстанції ОСОБА_8 підтвердив факт спричинення потерпілому тілесних ушкоджень за обставин, викладених у вироку. Однак, вказав, що побої наносив з метою самозахисту від потерпілого, який схопив ніж. Також зазначив, що не мав умислу на вбивство, що підтверджується тим, що залишив кімнату, коли потерпілий ще був живий.

Разом з тим, доводи обвинуваченого про те, що він перебував у стані необхідної оборони, спростовуються таким.

Свідок ОСОБА_11 вказав, що між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виник конфлікт. Зазначив, що він був свідком початку бійки, і що саме ОСОБА_8 наносив потерпілому удари металевою трубою по голові та тулубу, в той час як ОСОБА_9 лише захищався від ударів та не мав у руках ножа.

Свідок ОСОБА_10 повідомив, що в їх компанії саме ОСОБА_8 поводив себе агресивно та ображав присутніх осіб. Вказав, що ОСОБА_9 за характером був людиною неконфліктною.

Будь-яких даних, що свідчили б про суспільно небезпечне посягання ОСОБА_9 на обвинуваченого в ході досудового розслідування та судового розгляду не здобуто.

Про наявність на своєму тілі тілесних ушкоджень, що могли б виникнути під час самозахисту, ОСОБА_8 не повідомляв та судово-медичним експертом не оглядався.

На ножі, виявленому під час огляду місця події, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №15-12/549-Дм 2020р. від 21.07.2020 виявлено лише сліди крові, що могла походити від ОСОБА_9 .

З огляду на викладені обставини, враховуючи зріст та комплекцію ОСОБА_9 , а також стан сп`яніння потерпілого, в крові якого відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 12-17/56-ПР/20 виявлено 3,98 % етилового спирту, твердження ОСОБА_8 про небезпечне посягання щодо нього з боку потерпілого, від якого він мав захищатись, є вочевидь надуманим.

Враховуючи спосіб та знаряддя вчинення злочину, кількість, характер і локалізацію поранень, а саме спричинення обвинуваченим не менше 14 ударів металевою трубою в життєво важливі органи потерпілого, поведінку ОСОБА_8 до заподіяння тілесних ушкоджень, провокування сварки, та після вчинення злочину, те що обвинувачений не вчинив дій на відвернення наслідків свого діяння, не надав необхідну допомогу потерпілому, не викликав швидку допомогу, місцевий суд дійшов правильного висновку про наявність умислу в обвинуваченого на позбавлення життя людини.

Доводи ОСОБА_8 про те, що смерть потерпілого могла настати не внаслідок його дій спростовуються висновками експертиз №12-17/56-ПР/20 від 27.07.2020 та №12-14/9/56-ПР/20/21 від 26.02.2021 про те, що виявлені у ОСОБА_9 численні тілесні ушкодження знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Судово-медичний експерт ОСОБА_12 у судовому засіданні в суді першої інстанції вказала, що виявлені тілесні ушкодження потерпілий не міг спричинити собі сам та вони не могли виникнути при падінні з висоти власного зросту з прискоренням.

Враховуючи викладене, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у інкримінованому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 115 КК України.

При призначенні покарання суд першої інстанції виконав вимоги закону, передбачені ст. ст. 50, 65 КК України, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким; особу обвинуваченого, який відповідно до ст.89 КК України не судимий, не одружений, має матір похилого віку, має місце реєстрації та проживання, за яким характеризується посередньо, не працює, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває; відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Таким чином, призначене ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України, в межах санкції статті, відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. Підстав для призначення більш м`якого покарання, про що просять у своїх апеляційних скаргах обвинувачений та його захисник, відсутні.

Відповідно до правового висновку, що міститься в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом України № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII. У такому разі Закон України № 838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив злочин 06 червня 2020 року. У рамках даного кримінального провадження до обвинуваченого було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в період з 06 червня 2020 року до вступу вироку в законну силу.

Оскільки злочин за даним кримінальним провадженням було вчинено після втрати чинності Законом України № 2046-VIII, строк попереднього ув`язнення в період з 06 червня 2020 року до дня набрання вироком чинності, рахується у строк покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Враховуючи викладене, підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для скасування ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_8 колегія суддів не вбачає, у зв`язку з чим апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 24 січня 2022 року, щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4