В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 936/404/22

Провадження № 1-кп/936/68/2022

26.10.2022 смт.Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2
з участю прокурора: ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
його захисника ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Воловець кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Закарпатської області Воловецького району с.Гукливий громадянина України, українця, із середньою освітою, працюючого оператором дефектоскопного візка у АТ «Українська залізниця» ВСП «Мукачівська дистанційна колія», розлученого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ст.390-1, ст. 126-1 КК України, -

в с т а н о в и в :

Обвинувачений ОСОБА_4 05.11.2021 близько 19:40 год., знаходячись по місцю проживання колишньої дружини ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_2 , вчинив відносно неї дії психологічного насильства, що проявилось у словесних образах нецензурними словами та погрозами фізичною розправою, за що був визнаний винним за ч.1 ст.173-2 КУпАП Постановою Воловецького районного суду Закарпатської області від 16.11.2021 року.
Крім цього, 09.11.2021 близько 16:00 год. ОСОБА_4 знаходячись по місцю проживання колишньої дружини ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, затіяв зі своєю колишньою дружиною сварку та висловлювався в її сторону нецензурною лайкою, за що був визнаний винним за ч.1 ст.173-2 КУпАП Постановою Воловецького районного суду Закарпатської області від 16.11.2021 року.
В подальшому, повторно, а саме 12.04.2022 близько 11:46 год. ОСОБА_4 знаходячись по місцю проживання колишньої дружини ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_2 , затіяв сварку зі своєю колишньою дружиною, де в її сторону виражався нецензурною лайкою, чим саме вчинив відносно неї дії психологічного насильства.
Також, ОСОБА_4 отримавши 06.12.2021 року особисто під підпис рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 26.11.2021 про видачу обмежувального припису, згідно якого йому заборонено перебувати в місці проживання ОСОБА_6 , що за адресою: АДРЕСА_3 , вести листування, телефонні розмови або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб терміном на 6 місяців.
В подальшому, ОСОБА_4 , маючи умисел на невиконання обмежувального припису, в порушення встановлених заборон 12.04.2022 близько 11:46 год., прийшов на подвір`я за місцем проживання ОСОБА_6 , що за адресою: АДРЕСА_3 , де виражався нецензурною лайкою в її сторону, погрожував фізичною розправою та намагався вдарити їх спільного сина ОСОБА_7 .
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю заперечив свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні та пояснив, що жодного злочину не вчиняв, вважає його обвинувачення наклепом зі сторони потерпілої, котра хоче його виселити з будинку, де вони спільно проживали, його посадити, а будинок продати. Крім того, рішення суду щодо обмежувального припису йому не вручали та про зміну номеру будинку йому відомо не було. Також зазначив, що жодного домашнього насильства не вчиняв, це все наклеп потерпілої, а обмежувальний припис не міг порушити, оскільки в той час перебував на роботі. Просить його виправдати.

У рамках цього кримінального провадження судом досліджено надані з боку сторін наступні фактичні дані, на підставі яких кожна із них просить суд встановити наявність обставин, що підлягають доказуванню у ньому, з числа регламентованих ст. 84 КПК України, як-то показання, речові докази, документи.
У судовому засіданні 28.09.2022 року потерпіла ОСОБА_6 показала, що протиправними діями ОСОБА_4 заподіяно шкоду її психологічному здоров`ю, зокрема це проявлялось в постійних конфліктах, під час яких останній, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, дебоширив, висловлювався нецензурними словами в її сторону, погрожував фізичною розправою. Такі події мали місце 5 та 11 листопада 2021 року, а також в квітні 2022 року під час дії обмежувального припису, про який йому достовірно було відомо. Згадані події відбувались за її місцем проживання по АДРЕСА_2 (колишній номер АДРЕСА_3 . Також додала, що такими діями обвинуваченого також було заподіяно шкоду психологічному здоров`ю їх синові ОСОБА_7 та її матері ОСОБА_8 , котрі проживають разом з нею.

Показами свідка ОСОБА_7 наданими у судовому засіданні, котрий повідомив, що 12.04.2022 року перебував за своїм місцем проживання, коли на подвір`я прийшов батько ОСОБА_4 . Між ними виник конфлікт, в результаті якого свідок намагався втекти від обвинуваченого до будинку. Також свідок повідомив, що між обвинуваченим та його матір`ю, а також його бабусею постійно виникали сварки, в результаті яких ОСОБА_4 ображав їх, намагався бити, при цьому перебував в стані сп`яніння. Додатково пояснив, що в нього з батьком неприязні відносини, однак поганого йому не бажає, але хотів би щоб він їх залишив в спокої.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні показала, що вона із дочкою ОСОБА_6 та сином дуже боялись коли ОСОБА_4 приходив додому п`яним. Так, в листопаді 2021 року її дочка ОСОБА_6 після конфліктів із обвинуваченим викликала поліцію, оскільки останній її ображав та погрожував. Останній раз був в квітні 2022 року, коли ОСОБА_4 прийшов на їх подвір`я та вчинив конфлікт, в результаті якого вона дуже переживала за внука ОСОБА_7 , коли він втікав від батька.

Письмовими доказами, а саме:

Протоколом прийняття заяви від 12.04.2022 року, згідно якого потерпіла ОСОБА_6 попереджена про кримінальну відповідальність, передбачену ст.383 КК України, та вказала, що 12.04.2022 року близько 11:46 в АДРЕСА_2 ОСОБА_4 вчинив сварку з гр. ОСОБА_6 та сином ОСОБА_7 , в ході якої ображав нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, намагався вчинити бійку.

Постановою Воловецького районного суду Закарпатської області від 16.11.2021 року №936/1144/21, згідно якої ОСОБА_4 визнано винним за ч.1 ст.173-2 КУпАП за події, які мали місце 05.11.2021 року та 09.11.2021 року, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн. В суді ОСОБА_4 вину у вчиненому адміністративному правопорушенні визнав повністю. Постанова суду не оскаржувалась та набрала законної сили.

Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 26.11.2021 року №936/1187/21 за заявою ОСОБА_6 про видачу обмежувального припису, яким таку заяву задоволено та, серед іншого, заборонено терміном на 6 місяців ОСОБА_4 перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_3 . Крім того, на даному рішенні міститься підпис ОСОБА_4 про ознайомлення з таким та зобов`язання його виконувати, датоване 06.12.2021 року. Рішення не оскаржувалось та набрало законної сили.

Супровідним листом Воловецького районного суду Закарпатської області від 28.12.2021 року №1331/21 щодо скерування рішення суду від 26.11.2021 року щодо обмежувального припису на виконання до ВП№2 Мукачівського РУП ГУНП у З/о та Воловецькій селищній раді.

Листом Воловецького селищного голови ОСОБА_9 від 07.06.2022 року №493 про зміну нумерації будинків по АДРЕСА_2 , зокрема змінено будинок АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 .

Листом Воловецького районного суду Закарпатської області від 14.06.2022 року №1/81/22 та рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, згідно яких ОСОБА_4 , отримав рішення суду від 26.11.2021 року про обмежувальний припис.

Наданий стороною захисту виписку із графіку роботи дефектоскопних візків на квітень 2022 року по Мукачівській дистанції колії, згідно якого графік роботи обвинуваченого ОСОБА_4 становить з 08:00 по 16:00 год., не спростовує епізод 12.04.2022 року, оскільки не виключає можливість останнього залишити своє робоче місце. Інших доказів безперервного перебування обвинуваченого на робочому місці 12.04.2022 року з 08:00 год по 16:00год. суд не здобув.

Так, за результатами судового розгляду суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до висновку, що відносно ОСОБА_4 слід ухвалити обвинувальний вирок.
Оцінюючи покази потерпілої та свідків, суд надає їм віри, оскільки вони знаходяться в об`єктивному взаємозв`язку між собою та іншими матеріалами справи, нічим не спростовані і доповнюються іншими доказами по справі. Дані покази у своїй сукупності є послідовними та логічно узгодженими, а тому, на думку суду, об`єктивними і достовірними.

Суд критично оцінює покази обвинуваченого, а також твердження останнього про те, що жодного злочину не вчиняв, а це все є наклепом на нього, оскільки таке спростовується об`єктивними та переконливими доказами по справі.

Між тим, сторона захисту наполягає на умисному кримінальному переслідуванні ОСОБА_4 з метою його виселення із будинку, де він спільно проживав із колишньою дружиною ОСОБА_6 , а на підтвердження надали копію позовної заяви про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю. Однак, провадження по даному позову не відкрито та рішення відсутнє, а відтак не має жодної доказової сили, при цьому не відноситься до пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення.
Суд вважає, що з врахуванням письмових доказів та показів свідків, то між протиправними діями обвинуваченого та наслідками які настали є причинно-наслідковий зв`язок.
Крім того, суд не бере до уваги покликання захисника на процесуальні порушення, які на його думку мали місце під час досудового розслідування, виходячи з наступного.

Захисник вважає, що повідомлення про підозру за ст.390-1 КК України ОСОБА_4 не було вручена.

Як вбачається із повідомлення про підозру за ст.390-1 КК України, таке підписане 13.06.2022 року, а згідно штампу на конверті опрацьовано у Воловецькому поштовому відділенні 15.06.2022 року.

Окрім того, на оригіналі згаданого повідомлення про підозру та пам`ятки про права та обов`язки підозрюваного містяться відмітки про відмову ОСОБА_4 від підпису, які засвідчені двома свідками ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Також, даний факт підтвердила допитана у судовому засіданні в якості свідка дізнавач СД ВП№2 Мукачівського РУП ГУНП у З/о ОСОБА_12 , котра повідомила, що при врученні даної підозри та пам`ятки про права та обов`язки підозрюваного, в тому числі роз`яснення прав останньому, був присутнім адвокат ОСОБА_13 , котрий переконував обвинуваченого нічого не підписувати.

На переконання суду не є порушенням вимог ст.278 КПК України, яка не передбачає обов`язку слідчого або прокурора особисто вручати письмове повідомлення про підозру, а як вбачається з матеріалів кримінального провадження, письмове повідомлення про підозру було вручена у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень, що відповідає положенням ч. 1 ст. 278 КПК України.
Такі дії ОСОБА_4 слід розцінювати як умисне ухилення від кримінальної відповідальності та зловживання своїми правами.

Слід також окремо звернути увагу на змінений номер будинку, де спільно проживали обвинувачений із потерпілою.

Як пояснив обвинувачений та іншими учасниками справи не заперечувалось, останні з часу укладення шлюбу спільно проживали за адресою АДРЕСА_3 . Однак, в подальшому, у 2017 році номер даного будинку був змінений на АДРЕСА_2 . Дана зміна номеру відбулась ще за часу спільного проживання колишнього подружжя ОСОБА_14 , а тому вважати зміну номеру будинку зміною місця проживання потерпілої не можна, оскільки зміни зачепили лише нумерації, а не місця знаходження самого будинку. Крім того, як пояснив в судовому засіданні обвинувачений, йому і не було відомо про зміну номеру будинку, а відтак він і надалі вважав його за №124, як це було зазначено в рішенні суду від 26.11.2021 року щодо обмежувального припису.

Тому покликання захисника на невстановлення місця вчинення злочину не заслуговує на увагу, оскільки таке встановлене, а саме місце проживання потерпілої ОСОБА_6 .

Відтак, сукупність обставин справи, встановлені під час судового розгляду виключають будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення, при обставинах викладених у обвинувальному акті, було вчинене і обвинувачений є винними у вчиненні цього кримінального правопорушення, що відповідає стандарту доведення поза розумним сумнівом.
Таким чином, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_4 містять склад кримінальних правопорушень передбачених ст.126-1 та ст.390-1 КК України, як умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо колишнього подружжя, з якою винний перебував у сімейних відносинах, що призвело до фізичних та психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи та умисне невиконання обмежувального припису відповідно.

Відтак, при призначенні покарання суд, згідно з вимогами ст. ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінальних правопорушень, які є не тяжкими злочинами, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в нарколога та психіатра не перебуває, розлучений, працює, раніше не судимий.
Обставин, що пом`якшують покарання судом не встановлено.
Обставиною, яка обтяжує покарання суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо колишньої дружини (п.6-1 ч.1 ст.67 КК України), інших обтяжуючих обставин суд не встановив.
Згідно досудової доповіді відносно ОСОБА_4 , орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб. Оцінка ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства становить середній рівень. Крім того, орган пробації, у разі звільнення від покарання з випробуванням, вважає доцільним покладення на правопорушника обов`язків, передбачених п.2 ч.3 ст.76 КК України.
З урахуванням обставин вчиненого та даних про особу обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити йому покарання у виді обмеження волі із застосуванням вимог ст.70 КК України, оскільки, на думку суду, саме таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Вирішуючи питання, про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та звільнення його від відбуття покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд виходив з наступних мотивів.
Законодавець надав дискреційні повноваження судам у визначенні можливості звільнення від покарання з випробуванням.
Відповідно до ст. 75 КК при вирішенні питання, чи є можливим виправлення засудженого без реального відбування покарання, суду необхідно обов`язково врахувати дані, які характеризують особу винного, а при позитивній відповіді навести переконливі аргументи, що ґрунтуються на конкретних обставинах справи.
Відтак, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, котрий працює та має постійне джерело прибутку, зокрема задіяний у критичній інфраструктурі на час воєнного стану, раніше не судимого, посткримінальну поведінку ОСОБА_4 , зокрема вимоги суду не порушував, позицію потерпілої та прокурора щодо міри покарання, висновок органу пробації про можливість виконання покарання у громаді, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому відповідно до вимог ст. 75 КК України слід звільнити його від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Судові витрати відсутні.

Цивільний позов заявлений не був.

Запобіжний захід не застосовувався.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України суд, -

ухвалив :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:
- ст.126-1 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців;
- ст. 390-1 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.
Покарання обвинуваченому визначити з урахуванням положень ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та засудити ОСОБА_4 до обмеження волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом одного року не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України, покласти на засудженого ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу залишити необраним.

Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Воловецький районний суд Закарпатської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1