Справа № 585/3104/22
Номер провадження 1-кп/585/415/22
У Х В А Л А
І М Е Н ЕМ У К Р АЇ Н И
06 грудня 2022 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

провівши в приміщенні суду в м. Ромни відкрите підготовче судове засідання у кримінальному провадженні № 0000471 відносно ОСОБА_4 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До Роменського міськрайонного суду надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 , затверджений прокурором Роменської окружної прокуратури ОСОБА_3 .

Прокурор у підготовчому судовому засіданні подала клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на те, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зникли, оскільки обвинувачений вчинив тяжкий злочин, за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі. Розуміючи його невідворотність, ОСОБА_4 може переховуватися від суду. Крім того, обвинувачений, перебуваючи на волі може чинити вплив на потерпілу та свідків, з метою зміни свідчень на його користь. ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий, має незняту і непогашену в установленому законом порядку судимість, вчинив злочин з метою особистого збагачення, тому перебуваючи на волі може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 проти продовження строку тримання під вартою заперечували. Захисник ОСОБА_5 просив обрати ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід - домашній арешт. Вважає, що прокурором не доведено наявність ризиків, зазначених у клопотанні.

Потерпіла ОСОБА_6 у підготовче засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі.

Розглядаючи клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , суд дійшов наступного висновку.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Вирішуючи питання доцільності обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, варто взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, викладену у п.79 рішення у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, згідно якої питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Суд вважає, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Наявність вказаних ризиків підтверджується тим, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти власності, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі від п`яти до восьми років позбавлення волі. Крім того, ОСОБА_4 раніше судимий, тому може в подальшому вчинити інше кримінальне правопорушення.

Судом також взято до уваги, що ОСОБА_4 ніде не працює, постійного джерела доходу не має.

Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності його поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинений злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитися від суду.

При цьому у сторони обвинувачення відсутні дані про вплив на потерпілу чи свідків, тобто ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України відносно ОСОБА_4 прокурором не доведений.

Судом також враховано, що ОСОБА_4 на досудовому розслідуванні визнавав вину у скоєному, добровільно відшкодував завдану шкоду шляхом повернення викраденого майна, про що також зазначено в обвинувальному акті як пом`якшуючі обставини.

Клопотання про обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою фактично ґрунтується лише на припущеннях про неможливість застосування іншого більш м`якого виду запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Згідно ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися віл органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Суд вважає, що прокурором не доведено недостатності застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання існуючим ризикам, передбаченим п.1, п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Згідно з вимогами ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого. Строк дії ухвали про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Суд вважає, що достатнім для запобігання ризикам, передбаченим п.п.1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, буде обрання обвинуваченому міри запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю. Тобто у даному випадку суд застосовує більш м`який запобіжний захід ніж той, який зазначений у клопотанні (ч.4 ст.194 КПК України).

При прийнятті вказаного рішення суд враховує обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, вагомість доказів прокурора, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому.

Суд вважає, що застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю забезпечить виконання ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків.

У зв`язку з обраним запобіжним заходом, на обвинуваченого ОСОБА_4 слід покласти обов`язки, передбачені ст.194 КПК України: 1) прибувати за першою вимогою до прокурора та суду; 2) носити електронний засіб контролю; 3) повідомляти прокурора або суд про зміну місця проживання; 4) заборонити обвинуваченому ОСОБА_4 залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово, без дозволу прокурора або суду.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 183, 184, 194, 314-316 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора Роменської окружної прокуратури ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Обрати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Ромни Сумської області, українцю, громадянину України, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , мешканцю АДРЕСА_2 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю та покласти на нього наступні обов`язки:

1) прибувати за першою вимогою до прокурора та суду;

2) носити електронний засіб контролю;

3) повідомляти прокурора або суд про зміну місця проживання;

4) заборонити обвинуваченому ОСОБА_4 залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово, без дозволу прокурора або суду.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Ухвала в частині обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту діє протягом двох місяців з моменту її винесення - до 05 лютого 2023 року.

Ухвала суду в частині міри запобіжного заходу може бути оскаржена протягом п`яти днів безпосередньо до Сумського апеляційного суду з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено та проголошено 07 грудня 2022 року о 10 год. 00 хв.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_1