Справа № 333/1321/23
Провадження № 1-кс/333/551/23
УХВАЛА

Іменем України

23 лютого 2023 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, клопотання слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі ОСОБА_3 , погоджене прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000027 від 09 січня 2023 року та додані до нього матеріали відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який проходить службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 НГУ на посаді стрільця 1-го відділення 2-го стрілецького взводу стрілецької роти, в званні «солдат», раніше не судимого, -

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000027 від 09 січня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України відносно ОСОБА_5

Вимоги клопотання обґрунтовані наступним.

Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_2 НГУ від 14 березня 2022 року № 70 рядового запасу ОСОБА_5 призначено на посаду кухаря їдальні (солдатської) взводу забезпечення 2-го патрульного батальйону та зараховано в списки військової частини та поставлено на всі види забезпечення.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 НГУ від 30 травня 2022 року № 147 солдата ОСОБА_5 призначено на посаду стрільця 1-го відділення 2-го стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 НГУ.

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому, Указом Президента України воєнний стан в Україні продовжено та діє в теперішній час.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби солдат ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України (надалі Статуту), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Разом з цим, солдат ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

11 листопада 2022 року, солдат ОСОБА_5 отримав дозвіл на звільнення в місто з 12:00 до 20:00 годин, так 11 листопада 2022 року, о 20:00 годині солдат ОСОБА_5 повинен був прибути до розташування військового об`єкту блок-пост № НОМЕР_3 , який розташований за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, Комунарський район (точне місцезнаходження не розголошується з міркувань безпеки, проте воно відоме підозрюваному ОСОБА_5 ), для подальшого проходження служби.

Так, солдат ОСОБА_5 11 листопада 2022 року, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. ст. 9, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, будучи зобов`язаним з`явитися до військового об`єкту блок-пост № НОМЕР_3 , який розташований за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, Комунарський район (точне місцезнаходження не розголошується з міркувань безпеки, проте воно відоме підозрюваному ОСОБА_5 ), не з`явився зі звільнення, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до військової частини НОМЕР_1 НГУ не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами місця служби до 16.11.2022.

Окрім цього, солдат ОСОБА_5 , діючи умисно, повторно протягом року, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. ст. 9, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 23 листопада 2022 року без поважних причин, самовільно залишив місце служби, а саме військовий об`єкт блок-пост № НОМЕР_3 , який розташований за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, Комунарський район (точне місцезнаходження не розголошується з міркувань безпеки, проте воно відоме підозрюваному ОСОБА_5 ), свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до військової частини НОМЕР_1 НГУ до 30 листопада 2022 року не приймав, та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами військової частини до 30 листопада 2022 року.

Також, солдат ОСОБА_5 діючи умисно, повторно протягом року, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. ст. 9, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 24 листопада 2022 року без поважних причин, самовільно залишив місце служби, а саме військовий об`єкт СП№ НОМЕР_4 , який розташований за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, Дніпровський район (точне місцезнаходження не розголошується з міркувань безпеки, проте воно відоме підозрюваному ОСОБА_5 ), свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до військової частини НОМЕР_1 НГУ до 27 грудня 2022 року не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами військової частини до 27 грудня 2022 року.

Діючи повторно протягом року, умисно солдат ОСОБА_5 , в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. ст. 9, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 29 грудня 2022 року без поважних причин, самовільно залишив місце служби, а саме військовий об`єкт СП№ НОМЕР_4 , який розташований за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, Дніпровський район (точне місцезнаходження не розголошується з міркувань безпеки, проте воно відоме підозрюваному ОСОБА_5 ), свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до військової частини НОМЕР_1 НГУ до 07 січня 2023 року не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами військової частини до 07 січня 2023 року.

Враховуючи викладене, солдат ОСОБА_5 , діючи умисно, без поважних причин, в умовах воєнного стану, з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, в проміжок часу з 11 листопада 2022 року по 16 листопада 2022 року та повторно протягом року з 23 листопада 2022 року по 30 листопада 2022 року, з 24 грудня 2022 року по 27 грудня 2022 року та з 29 грудня 2022 року по 07 січня 2023 року обов`язки військової служби не виконував, до місця служби безпідставно не прибував, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживав жодних заходів для з`явлення до місця служби, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління, за наявності реальної можливості для цього.

Таким чином, військовослужбовець військової служби за мобілізацією солдат ОСОБА_5 , за викладених вище обставин, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 5 ст. 407 КК України - нез`явлення вчасно на службу без поважних причин у разі звільнення з частини та самовільне залишення місця служби, вчинене повторно протягом року військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах воєнного стану.

23 лютого 2023 року ОСОБА_5 обґрунтовано повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Вина ОСОБА_5 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, а саме: повідомленнями командира військової частини НОМЕР_2 НГУ про вчинення кримінальних правопорушень солдатом ОСОБА_5 ; висновками службового розслідування, проведеного військовою частиною НОМЕР_2 від 06 грудня 2022 року, 19 грудня 2022 року, 13 січня 2023 року та 15 січня 2023 року; наказами командира військової частини НОМЕР_2 від 06 грудня 2022 року, 24 грудня 2022 року, 14 січня 2023 року та 15 січня 2023 року про результати проведення службового розслідування; протоколами допитів свідка ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , котрі кожний окремо надали свідчення щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України солдатом ОСОБА_5 ; іншими матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності.

Таким чином, для досягнення мети і завдань кримінального провадження, на даний час у сторони обвинувачення виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного.

На даний час виникла необхідність у застосуванні стосовно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки встановлені ризики, визначені ст. 177 КПК України, які вказують на те, що застосування менш суворого запобіжного заходу не забезпечить його належну процесуальну поведінку та надасть можливість уникнути підозрюваному кримінальної відповідальності шляхом: переховування від органів досудового розслідування та суду; незаконного впливу свідків, у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити вищевказані дії.

Згідно вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час проведення досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_5 може: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення.

За вчинення злочину за правовою кваліфікацією, передбаченою ч. 5 ст. 407 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до категорії тяжких злочинів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років.

Так, розуміючи тяжкість вчинених кримінальних правопорушень (злочинів), суворість та невідворотність послідуючого покарання, підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Про вказані наміри ОСОБА_5 вже свідчить його поведінка, оскільки останній достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, діючи в умовах воєнного стану свідомо допустив їх порушення, вчинивши військові злочини, а саме неодноразово самовільно залишав без поважних причин місце несення служби, при цьому командування до відома про своє місце перебування не ставив, на телефонні дзвінки не відповідав. Таким чином, солдат ОСОБА_5 , може умисно покинути місце несення служби та місце свого мешкання, з метою переховування в подальшому від органів досудового розслідування та суду.

Також, солдат ОСОБА_5 є достовірно обізнаним про міру покарання, яке йому загрожує за вчинення вказаного злочину, а тому, для уникнення покарання може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, в тому числі змінивши місце свого проживання або шляхом виїзду на тимчасово непідконтрольну територію України.

Зазначені обставини свідчать про необхідність ізоляції підозрюваного ОСОБА_5 задля нівелювання ризику можливості переховуватися від суду і слідства та перешкодити виконанню процесуальних рішень, що є вагомою підставою вважати, що єдиним дієвим у даному випадку запобіжним заходом котрий зможе гарантувати належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_5 буде саме тримання під вартою.

Таким чином, наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України переховування від органів досудового розслідування та суду.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовується тим, що підозрюваний ОСОБА_5 , постійно перебуваючи у місці тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_2 НГУ, продовжуючи нести військову службу в умовах воєнного стану, маючи безперешкодний доступ до вогнепальної зброї як військовослужбовець, може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, шляхом їх залякування чи здійснення на них морального та фізичного впливу в умовах воєнного стану, з метою зміни ними показів.

Окрім цього, з матеріалів кримінального провадження та службової характеристики ОСОБА_5 можна зробити висновок, що своїми противоправними діями ОСОБА_5 підриває бойовий дух військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 НГУ та демонструє негативний приклад поведінки військовослужбовця, оскільки неодноразово вчинює тяжке кримінальне правопорушення.

За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду, до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків і потерпілого, та дослідження їх судом.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується тим, що підозрюваний ОСОБА_5 , за короткий проміжок часу проходження військової служби за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_2 НГУ, систематично самовільно залишає місце несення служби в умовах воєнного стану, в результаті чого відносно останнього було складено не менше чотирьох протоколів про військові адміністративні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 172-11 КУпАП.

В той же час, відповідно до службової картки військовослужбовця солдата ОСОБА_5 , останній, за час проходження військової служби, у період з 13 жовтня 2022 року по 20 листопада 2022 року, - тричі притягався до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог статуту внутрішньої служби та дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в тому числі, у 2 випадках, з накладанням дисциплінарного стягнення у вигляді «СУВОРА ДОГАНА».

Вказана поведінка підозрюваного ОСОБА_5 , систематичне порушення вимог статуту внутрішньої служби та дисциплінарного статуту Збройних Сил України, систематичне вчинення ним військових кримінальних правопорушень, свідчить про відсутність у останнього бажання до проходження подальшої служби у Збройних силах України, та як наслідок може призвести до вчинення ним нових, в тому числі і більш тяжких військових злочинів в умовах воєнного стану.

Крім того, про наявність ризику повторного вчинення військового кримінального правопорушення свідчить процесуальна поведінка ОСОБА_5 , його негативна характеристика за місцем служби, а також постійні та систематичні грубі порушення військової дисципліни.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_5 при ухваленні вироку судом, наслідки вчиненого ним злочину, а саме, зниження бойової готовності підрозділу в умовах воєнного стану та обороноздатності України, підрив військової дисципліни та надання негативного прикладу протиправної поведінки особовому складу військового підрозділу в цілому, в час протистояння відкритій агресії російської федерації, внаслідок неодноразового та безпідставного залишення ОСОБА_5 місця несення служби, сторона обвинувачення вважає, що виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою забезпечить виконання покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків та надасть можливість запобігти вищевикладеним та обґрунтованим ризикам, передбаченим ст. 177 КК України.

Обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 відповідає суспільному інтересу. Крім того, гарантії того, що останній не вчинить інше кримінальне правопорушення, відсутні.

Так, обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 спрямоване на забезпечення посилення контролю за місцем перебування останнього, виконання ним процесуальних обов`язків, попередження та своєчасне припинення вчинення підозрюваним незаконного впливу на потерпілого, свідків та вчинення інших кримінальних правопорушень.

При оцінці обставин, передбачених ст. 178 КПК України, досудове слідство прийшло до висновків, що: є наявні вагомі докази вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень; підозрюваний вчинив умисні злочини, передбачені ч. 4 ст. 405 та ч. 5 ст. 407 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких, та за вчинення яких передбачене покарання у вигляді позбавленням волі на строк до десяти років, у разі визнання підозрюваного винуватим у вчинені вказаних кримінальних правопорушень; вік та стан здоров`я підозрюваного дозволяють застосовувати до нього запобіжний захід, пов`язаний з обмеженням волі та свободи пересування; репутацію підозрюваного, який характеризується негативно; підозрюваний раніше не судимий; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, надання негативного прикладу протиправної поведінки підпорядкованим військовослужбовцям.

Застосувати більш м`які запобіжні заходи до ОСОБА_5 не можливо, оскільки він, являючись військовою особою, не зможе виконувати покладені на нього обов`язки з військової служби при обрані особистого зобов`язання або домашнього арешту. Особисту поруку не можливо застосувати у зв`язку з відсутністю осіб, яких слідство вважає такими, що заслуговують на довіру, і які б могли поручитися за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

За даних обставин кримінального провадження застосування запобіжних заходів не пов`язаних із триманням під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 не можливе, оскільки в такому разі відсутній дієвий процесуальний механізм контролю за дотриманням покладених на підозрюваного обов`язків в умовах воєнного стану, який запроваджено на території України.

Положеннями ч. 3 ст. 183 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Водночас, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

Також, згідно з положенням ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтею 407 Кримінального кодексу України.

Враховуючи характер злочинів, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_5 , значну суспільну небезпечність інкримінованих йому злочинів, їх кількість та систематичність, беручи до уваги, що військове кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, є тяжким та вчинений в той час коли весь Український народ героїчно протистоїть військовій агресії російської федерації, а також те, що вказане кримінальне правопорушення має підвищений суспільно небезпечний характер, оскільки впливають на обороноздатність України, подають негативний приклад для інших військовослужбовців підрозділу, створюють враження безкарності та вседозволеності у бойовому підрозділі, підривають авторитет командирів військової частини, що безпосередньо впливає на стан військової дисципліни та боєздатність підрозділу в цілому умовах воєнного стану, який безпосередньо залучений до виконання бойових завдань, у сторони обвинувачення достатні підстави вважати, що визначення розміру застави підозрюваному ОСОБА_5 одночасно із застосуванням до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зможе забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні тяжкого військового злочину, покладених на нього обов`язків, та створить значний негативний приклад для інших військовослужбовців підрозділу, які безпосередньо виконують бойові завдання в умовах воєнного стану на території Запорізької області.

В той же, час сторона обвинувачення вважає, що в разі визначення слідчим суддею застави підозрюваному ОСОБА_5 одночасно із застосуванням до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, останньому необхідно визначити розмір застави у вигляді не менше 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що перевищує розмір застави, передбачений ч. 5 ст. 182 КПК України для осіб, які підозрюються у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, оскільки у даному випадку максимальна сума застави у межах передбачених положенням ст. 182 КПК України для тяжких злочинів, не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не буде стримуючим засобом до не порушення підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків.

Крім того, ОСОБА_5 необхідно обрати максимальний строк тримання під вартою 60 (шістдесят) днів, оскільки складність провадження не дозволяє завершити досудове розслідування у менший строк.

У судовому засіданні слідчий у повному обсязі підтримав своє клопотання та послався на обставини, які у ньому були викладені.

Прокурор в судовому засіданні стверджував, що вжиття більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України, є недостатньою мірою для ОСОБА_5 з огляду на обставини вчиненого та ризики, які існують.

Підозрюваний ОСОБА_5 пояснив, що проти клопотання не заперечує, вину у вчиненому не визнає, зазначив, що відмовляється від захисника, свої інтереси буде захищати самостійно.

Вислухавши доводи та пояснення слідчого, підозрюваного, доводи прокурора щодо неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Слідчим суддею було встановлено, що 09 січня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України (кримінальне провадження № 0000027).

Клопотання слідчого, погоджене із прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону, оформлене відповідно до вимог ст. 184 КПК України. До матеріалів клопотання додані копії документів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, а саме: Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, копії матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, а також долучено розпис ОСОБА_5 щодо вручення йому 23 лютого 2023 року об 10 год. 30 хв. копії клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та матеріалів до нього. Таким чином, враховуючи, що підозрюваного доставлено до слідчого судді 23 лютого 2023 року о 13 год. 20 хв., слідчим виконані вимоги ч. 3 ст. 184 КПК України.

23 лютого 2023 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Вирішуючи питання про наявність підстав обрання запобіжного заходу тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги ст. 177 КПК України.

У судовому засіданні, на думку слідчого судді, встановлена наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, даними встановленими з: витягу з ЄРДР від 09 січня 2023 року, рапорту про виявлення кримінального правопорушення, з Наказу № 11382 від 06 грудня 2022 року, висновку, з Наказу №1249 від 12 листопада 2022 року, рапортів, Витягу з Наказу №70 від 15 березня 2022 року, з Наказу № 1496 від 24 листопада 2022 року, висновку, з Наказу № 1306 від 23 листопада 2022 року, рапорту, з Наказу № 112 від 14 січня 2023 року, висновку, з Наказу № 118 від 15 січня 2023 року, висновку, копії протоколу НГУ №012222 про військове адміністративне правопорушення, копії протоколу НГУ №281522 про військове адміністративне правопорушення, копії протоколу НГУ №281822 про військове адміністративне правопорушення, копії протоколу НГУ №283122 про військове адміністративне правопорушення, копії постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 листопада 2022 року про визнання ОСОБА_5 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, службової характеристики,витягу з Наказу №147 від 30 травня 2022 року, протоколів допиту свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , копії протоколу НГУ №281622 про військове адміністративне правопорушення, копії протоколу НГУ №3030032 про військове адміністративне правопорушення, копії постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2023 року про визнання ОСОБА_5 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, копії постанови вільнянського районного суду Запорізької області від 19 січня 2023 року про визнання ОСОБА_5 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, копії постанови Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 січня 2023 року про визнання ОСОБА_5 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, протоколу допиту підозрюваного.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного (обвинуваченого) при розслідуванні кримінального правопорушення та розгляду справи у суді (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного (обвинуваченого), способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню або судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Виходячи з практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя.

При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання у сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, в якій його переслідують та міжнародними контактами.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив про те, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів, а у справі «Амбрушкевич проти Польщі» (Ambruszkiewicz v. Poland № 7/03 від 04.05.2006) наголосив на тому, що не викликає протиріч те, що в деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним способом, який дозволяє гарантувати явку обвинуваченого до суду, зокрема, з урахуванням його особистості та характеру злочину (кримінального правопорушення), а також тяжкості ймовірного покарання.

Згідно з матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_5 скоїв кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, що згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Вказані обставини свідчать про те, що підозрюваний, будучі обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення та покарання, яке загрожує у разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховуватися від органу досудового розслідування або суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміноване йому кримінальне правопорушення.

При цьому, слідчий суддя вважає, що приймаючи до уваги суворість покарання, яке передбачено за вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_5 може визнати, що негативні наслідки від спроби переховуватися, створять для нього меншу шкоду, ніж ймовірність бути притягнутим до кримінальної відповідальності з призначенням відповідного покарання.

Крім того, слідчий суддя вважає, що у кримінальному провадженні дійсно існує ризик того, що перебуваючи на волі, підозрюваний матиме змогу незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, виходячи з наступного.

Згідно пред`явленої ОСОБА_5 підозри, останній підозрюється в самовільному залишенні військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, вчинені в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці

Перевірка доведеності пред`явленого обвинувачення здійснюється судом під час його розгляду по суті. За змістом ст.ст. 23, 95 КПК України показання потерпілих та свідків у кримінальному провадженні суд отримує усно безпосередньо у судовому засіданні і саме такими показаннями може обґрунтовувати свої висновки.

Оскільки досудове розслідування наразі ще триває, то залишається існувати ризик незаконного впливу підозрюваного на свідків, який, на переконання слідчого судді, з урахуванням конкретних обставин вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, є суттєвим.

Також, на думку слідчого судді, існує ризик вчинення іншого кримінального правопорушення з таких підстав.

Підозрюваний ОСОБА_5 в період воєнного стану вчинив кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби (військове кримінальне правопорушення) , зокрема, не з`явився на службу, обов`язки військової служби не виконував, до військової частини безпідставно не прибував, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби. Окрім цього, з матеріалів кримінального провадження та показань свідків можна зробити висновок про недбале ставлення ОСОБА_5 до військової служби та покладених на нього обов`язків. Своїми противоправними діями ОСОБА_5 підриває бойовий дух військовослужбовців та демонструє негативний приклад поведінки військовослужбовця Збройних Сил України. Так, підозрюваного неодноразово було притягнено до адміністративної відповідальності з вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 172-11 та с. 172-20 КУпАП.

Щодо ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, то, на думку слідчого судді, останній не знайшов свого підтвердження і в клопотанні зазначений лише формально, дублюючі інші ризики.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею не встановлено.

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні Фокс, Кемпбел і Хартлі проти Сполученого Королівства, наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок про те, що дана особа могла вчинити злочин.

На підставі викладеного, а також з урахуванням ступеня порушення цінностей суспільства в даному кримінальному провадженні, слідчий суддя приходить до висновку, що обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою сприятиме запобіганню: переховуванню від органів досудового розслідування та/або суду, незаконному впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, а також забезпечить високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів громадян України.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання є доведеним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини; щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.

Враховуючи той факт, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, його системний характер, слідчий суддя не вбачає підстав для обрання підозрюваному застави у цьому кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 3, 176, 177, 178, 183, 184, 194, 196 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі ОСОБА_3 , погоджене прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000027 від 09 січня 2023 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в ДП «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України до 23 квітня 2023 року (включно).

Строк тримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою рахувати з моменту його фактичного затримання з 23 лютого 2023 року з 14 години 20 хвилин.

Виконання ухвали доручити начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали складено 24 лютого 2023 року

Слідчий суддя

Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1