№ 336/5889/21
провадження 1-кп/336/227/2023
У Х В А Л А

іменем України

02 березня 2023 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю:секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

заявника клопотання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000872 від 06.06.2021 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має середньо-спеціальну освіту, нeодруженого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 06 червня 2021 poкy, близько 11 години 50 хвилин, він, керуючи автомобілем «ВАЗ-210700- 20», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині автодороги «Харків-Сімферополь», від вул. Молочної в напрямку вул. Івана Богуна в м. Запоріжжі. При цьому, швидкість руху автомобіля під керуванням водія ОСОБА_4 , складала не менше 75,3-78,8 км/год, що перевищує максимально дозволену швидкість руху на даній ділянці проїзної частини 50 км/год.

В цей же час, ОСОБА_6 , діючи як пішохід, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, поблизу буд. 21 по вул. Моховій в м. Запоріжжі, вийшов на проїзну частину автодороги «Харків-Сімферополь» та почав перетин в невстановленому для цього місці: спочатку кроком, а наблизившись до її середини бігом, рухаючись зліва-направо за напрямком руху автомобіля «ВАЗ-210700-20» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Під час подальшого руху, водій ОСОБА_4 , рухаючись з перевищенням максимально дозволеної швидкості руху, маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити на проїзній частині автодороги «Харків-Сімферополь» пішохода ОСОБА_6 , та при умові руху з дозволеною швидкістю зупинити керований транспортний засіб до місця наїзду шляхом негайного вжиття заходів направлених на зменшення швидкості аж до повної зупинки, застосувавши міри екстреного гальмування, уникнути наїзду не зміг, контактувавши передньою частиною керованого автомобіля «ВАЗ-210700-20», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з правою бічною частиною тулуба пішохода ОСОБА_6 .

Своїми діями водій ОСОБА_4 порушив вимоги п.п. 12.3, 12.4, 12,9 6) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, відповідно до яких:

-п. 12.3: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;

-п. 12.4: «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.»;

-п. 12.9 «Водієві забороняється:

б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.

Порушення водієм ОСОБА_4 вимог п.п. 12.3, 12.4, 12.9 (б) Правил дорожнього руху України, згідно з висновком судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод № CE-19/108-21/7272-IT від 16.06.2021, з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з подією даної ДТП. Водій автомобіля «ВАЗ-210700-20», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_6 , шляхом зупинки керованого ним транспортного засобу до місця наїзду при умові його руху з максимально дозволеною швидкістю руху у населеному пункті.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 1007/п від 15.06.2021, закритий переломо-вивих голівки лівої плечової кістки зі зміщенням з наступним проведенням закритого вправлення вивиху у ОСОБА_6 кваліфікується як ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Забійна рана лобної ділянки голови, субапоневротична гематома правої потиличної ділянки у ОСОБА_6 в сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Рана ділянки грудної клітини зліва у ОСОБА_6 кваліфікується як легке тілесне ушкодження. Виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_6 утворилися від дії тупих предметів. Не виключається можливість виникнення виявленого комплексу тілесних ушкоджень B умовах дорожньо-транспортної пригоди. Давність утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 не суперечить строку, вказаному в Фабулі постанови слідчого, в наданій медичній документації та аналізів інструментальних методів дослідження.

Органом досудового розслідування вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковані, як вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, в саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

ОСОБА_5 надала суду заяву, за змістом якої просить залучити її до кримінального провадження як потерпілу, оскільки її син ОСОБА_6 , потерпілий у цьому провадженні, помер. Крім того, просить закрити кримінальне провадження на підставі ст. 46 КК України, оскільки претензій морального та матеріального характеру до обвинуваченого не має.

Обвинувачений висловив згоду із звільненням від кримінальної відповідальності та закриттям кримінального провадження.

Прокурор не заперечувала проти залучення ОСОБА_5 кримінального провадження як потерпілої, вважала за можливе закрити провадження на підставі ст. 46 КК України.

Заслухавши думку вказаних осіб, суд дійшов таких висновків.

Стаття 55 КПК України визначає статус потерпілого у кримінальному провадженні та порядок набуття такого статусу.

Так, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Потерпілим не може бути особа, якій моральна шкода завдана як представнику юридичної особи чи певної частини суспільства.

За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Водночас відповідно до ч. 6 ст. 55 КПК України якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи або особа перебуває у стані, який унеможливлює подання нею відповідної заяви, положення частин першої - третьої цієї статті поширюються на близьких родичів чи членів сім`ї такої особи. Потерпілим визнається одна особа з числа близьких родичів чи членів сім`ї, яка подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого, а за відповідним клопотанням - потерпілими може бути визнано кілька осіб.

Судом встановлено, що відповідно до обвинувального акту шкоду кримінальним правопорушенням заподіяно ОСОБА_6 .

Смерть ОСОБА_6 настала не внаслідок вказаного кримінального правопорушення, що вбачається із змісту наданої прокурором постанови про закриття кримінального провадження від 16.02.2023 за фактом смерті ОСОБА_6 .

За наведеного відсутні правові підстави для залучення матері ОСОБА_6 до кримінального провадження як потерпілої.

Щодо клопотання про звільнення обвинуваченого від відповідальності на підставі ст. 46 КК України, суд додатково звертається до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 201 9року у справі 439/397/17. В якій зазначено, що тлумачення словосполучення "відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду" як обов`язкової умови звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням з потерпілим відповідно до ст. 46 КК України досить тісно пов`язане з тлумаченням самого поняття "потерпілий", яке вживається в цій статті, оскільки кримінально-правове поняття потерпілого більш вузьке, ніж кримінально-процесуальне. Велика Палата Верховного Суду вважає, що поняття "потерпілий", яке використано у ст. 46 КК України, вжито у його кримінально-правовому розумінні, а не кримінально-процесуальному, виходячи з такого. Поняття "потерпілий" в кримінально-правовому значенні є первинним щодо його розуміння в кримінальному процесі, оскільки в кримінальному праві потерпілий з`являється об`єктивно, в результаті вчинення проти нього кримінального правопорушення. Процесуальними умовами появи потерпілого як учасника кримінального провадження є необхідність подання заяви про вчинення щодо нього кримінального правопорушення, надання згоди на визнання потерпілим (у разі, якщо така заява ним не подавалась) або подання заяви про залучення до провадження як потерпілого. У частині 2 статті 55 КПК України визначається момент виникнення в особи статусу потерпілого як учасника кримінального провадження: права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Особа у кримінально-правовому розумінні є потерпілим з моменту вчинення щодо неї кримінального правопорушення, а не з моменту подання нею відповідної заяви, як це передбачено у частині 2 статті 55 КПК України. Звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим базується, зокрема, на принципах гуманізму та економії кримінальної репресії. З огляду на ці принципи, саме потерпілий (тобто особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо спричинено шкоду) може виразити свою волю про прощення винного, на підставі чого приймається рішення про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності згідно зі ст. 46 КК України. Право на примирення у ст .46 КК України це особисте право потерпілого. Воно не може бути ніким присвоєне та не може бути нікому делеговане. Таке право є природним правом людини,нерозривно пов`язаним з нею, та похідним від інших прав людини,зокрема права на життя.

За наведеного обидва клопотання ОСОБА_5 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 46 КК України, ст.ст. 55, 286, 370-372 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про залучення до участі у кримінальному провадженні в якості потерпілої.

У задоволенні клопотання ОСОБА_5 про закриття на підставі ст. 46 КК України (у зв`язку із примиренням) кримінального провадження відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1