справа № 361/7160/22
провадження № 1-кп/361/1088/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2022 м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 , її захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 , її захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001428 від 16.07.2022, який надійшов з Броварської окружної прокуратури по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Бровари Київської області, зареєстрованої : АДРЕСА_1 та проживаючої : АДРЕСА_2 , студентки 4-го курсу «ВМУРОЛ», раніше не судимої,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Іваньки Маньківського району Черкаської області, зареєстрованої : АДРЕСА_3 та фактично проживаючої : АДРЕСА_2 , має на утриманні малолітню дочку 2018 року народження, раніше не судимої,

які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою суду від 23.12.2022 було призначено підготовче судове засідання на розгляд у якому винесено питання регламентовані ст.ст. 314-316 КПК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор просить призначити судовий розгляд кримінального провадження та розглянути подане до суду клопотання про продовження обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачена ОСОБА_4 та її захисник адвокат ОСОБА_5 заявили клопотання про розгляд даної справи колегіально в складі трьох суддів. У задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою просять відмовити, так як у клопотанні прокурор посилається на обставини, які враховувалися слідчим суддею Броварського міськрайонного суду Биївської області при обранні щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та які не перестали існувати на даний час, водночас прокурор не додає вказаної ухвали, крім того, не додає жодних доказів, що обирався вказаний запобіжний захід, як і не додає жодних доказів на підтвердження існування ризиків, які зазначені в клопотанні.

Обвинувачена ОСОБА_9 та її захисник адвокат ОСОБА_7 ,проти призначення справи до судового розгляду не заперечували, клопотання про розгляд даного кримінального провадження колегіально підтримали. Проти задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечували. Так, адвокат ОСОБА_7 зазначив, що прокурором не доведені зазначені в клопотанні ризики та не доведено відсутність підстав застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вислухавши доводи і заперечення учасників судового провадження, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки (ч. 1 ст. 178 КПК).

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Існування кожного вказаного у ч. 1 ст. 177 КПК України ризику має підтверджуватися фактами, наявність яких повинна бути переконливо продемонстрована (п. п. 85, 86 рішення ЄСПЛ від 30.01.2018 у справі «Макаренко проти України» /Makarenko v. Ukraine, заява №622/11).

При цьому в усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (п. 62 рішення від 16.12.2010 у справі «Боротюк проти України»/ Borotyuk v. Ukraine, заява № 33579/04).

Разом із тим, існування обґрунтованої підозри щодо вчинення заявником тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою. Але тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою (п. 61 рішення від 16.12.2010 у справі «Боротюк проти України»/ Borotyuk v. Ukraine, заява № 33579/04).

Більше того, з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Таким чином, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і органи досудового розслідування чи прокурор мають навести інші підстави для продовження строку тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані (п. 99 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України»/Kharchenko v. Ukraine, заява №40107/02; п. 80 рішення ЄСПЛ від 08.04.2010 у справі «Фельдман проти України»/Feldman v. Ukraine, заяви №76556/01 та №38779/04).

Санкцією ч. 3 ст. 307 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Тобто, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину.

Суд частково погоджується зі стороною обвинувачення про наявність достатніх підстав вважати, що існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які вказує прокурор, а саме те, що ОСОБА_4 , враховуючи тяжкість покарання у разі визнання її винуватою у вчиненні вказаного злочину, може переховуватися від суду, однак, не від органів досудового розслідування, які також зазначає прокурор в клопотанні, так як наразі стадія судового провадження.

Посилання прокурора на п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України є недоречним, так як ОСОБА_4 , згідно анкетних даних раніше не судима.

Також не є аргументом посилання на «обставини, які враховувалися при обранні щодо ОСОБА_4 слідчим суддею Броварського міськрайонного суду Київської області запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що не перестали існувати на даний час», по причині відсутності вказаної ухвали.

Однак суд вважає, що перелічені ризики переховування від суду, незаконного впливу на іншу обвинувачену, свідків у провадженні не можна виключати, оскільки санкція інкримінованої підозрюваному статті передбачає покарання до 12 років позбавлення волі.

В той же час суд критично оцінює викладені в клопотанні аргументи на підтвердження наявності ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, а саме те, що ОСОБА_4 ніде не працює та веде антигромадський спосіб життя, так як останнє не підтверджено жодними доказами, до того ж, із обвинувального акту та клопотання вбачається, що ОСОБА_4 навчається студентка 4-го курсу «ВМУРОЛ».

В клопотанні прокурор зазначає, що «Єдиним запобіжним заходом, який здатен забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та унеможливить реалізацію викладених вище ризиків є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою».

В той же час, стороною обвинувачення переконливо не продемонстровано, а зазначено занадто абстрактно, що застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту «не забезпечить належної поведінки підозрюваного, не зменшить наявність вищевказаних ризиків та не зможе перешкодити їх реалізації, оскільки зважаючи на особу підозрюваного він не може самоорганізуватися для здійснення належного самоконтролю».

Отже, на думку суду, стороною обвинувачення не доведено недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту для запобігання ризиків, зазначених у клопотанні.

Згідно вимог ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п. п. 1 та 2 ч. 1 цієї статті, але не доведе обставини, передбачені п. 3 ч. 1 цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 5 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є: а) особисте зобов`язання; б) особиста порука; в) застава; г) домашній арешт.

Із анкетних відомостей обвинуваченої ОСОБА_4 , які містяться в обвинувальному акті та поданому прокурором клопотанні встановлено, що ОСОБА_4 раніше не судима, зареєстрована та проживає в м. Бровари, навчається студентка 4-го курсу «ВМУРОЛ» тобто має певні соціальні зв`язки, не заміжня, на утриманні малолітніх дітей не немає.

Із доданого до обвинувального акту реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що в даному кримінальному провадженні до підозрюваних застосовувався запобіжний захід у виді тримання під ватрою, а саме:

- ОСОБА_9 з 18.07.2022 по 14.09.2022;

з 12.09.2022 по 17.10.2022, 26.09.2022 вийшла під заставу;

- ОСОБА_4 з 18.07.2022 по 14.09.2022;

з 12.09.2022 по 17.10.2022;

з 13.10.2022 по 17.12.2022;

з 16.12.2022 по 30.12.2022.

Суд у рішенні по справі "Белчев проти Болгарії" наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім обґрунтованості обвинувачення та наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Також слід зауважити, що відповідно до вимог ч.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п.60 рішення від 06.11.2008 у справі "Єлоєв протиУкраїни") після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого. Обмеження розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, лише переліком законодавчих підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (п. 85 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10.02.2011).

Відповідно до ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.

Виходячи з наведеного, з метою забезпечення виконання обвинуваченою ОСОБА_4 покладених на неї обов`язків, а також з урахуванням вказаних вище ризиків, доведених прокурором в суді, даних про особу обвинуваченої, тяжкості покарання, що загрожує їй в разі визнання винуватою у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вона обвинувачується, суд має підстави з метою забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_4 , обрати відносно останньої передбачений ст. 181 КПК України запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з покладанням на неї обов`язків відповідно до вимог ст. 194 КПК України та вважає, що такий запобіжний захід зможе забезпечити виконання обвинуваченою ОСОБА_4 процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст. 177 КПК України, та повною мірою забезпечить запобігання ризикам переховуватись від суду, незаконно впливати на іншу обвинувачену, свідків.

Роз`яснити обвинуваченій ОСОБА_4 , що відповідно до частини п`ятої статті 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Згідно положень ч. 2 ст. 31 КПК України кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років, здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів лише за клопотанням обвинуваченого. Кримінальне провадження стосовно кількох обвинувачених здійснюється колегіально у складі трьох суддів стосовно всіх обвинувачених, якщо хоча б один із них заявив клопотання про такий розгляд.

Враховуючи зазначене, клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 про розгляд кримінального провадження колегіально у складі трьох суддів підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 178, 197, 314-316, 371-372, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_4 .

Змінити обраний відносно обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 2 місяці, тобто до 26.02.2022.

Заборонити обвинуваченій ОСОБА_4 залишати зареєстроване місце свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово.

Покласти на обвинувачену ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

1. Прибувати на виклики до суду за першою вимогою;

2. Цілодобово не відлучатись з місця проживання без дозволу суду;

4. Здати на зберігання закордонний паспорт та інші документи, які дають право на виїзд за кордон;

5. Утриматись від спілкування з свідками, експертами у вищевказаному кримінальному провадженні.

Негайно доставити обвинувачену ОСОБА_4 до зареєстрованого місця її проживання і звільнити з-під варти, на підставі п. 1 ч. 3 ст. 202 КПК України.

Обов`язки, визначені ухвалою суду, покладаються на обвинувачену ОСОБА_4 , згідно ч. 7 ст. 194 КПК України, на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжено за клопотанням прокурора.

Клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 про розгляд кримінального провадження колегіально у складі трьох суддів задовольнити.

Передати справу до канцелярії для визначення складу колегії для розгляду кримінального провадження №0001428 від 16.07.2022.

Ухвала підлягає негайному виконанню. Оскарження ухвали не перешкоджає її виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1