КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0003034 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , судимого:

- 19 листопада 2007 року Апеляційним судом Вінницької області за п.п. 7, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 309, ст. 70 КК України до чотирнадцяти років позбавлення волі; звільнений з місць позбавлення волі 29 грудня 2016 року; ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 17 березня 2017 року невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі на підставі ст. 82 КК України замінено на два роки виправних робіт з відрахуванням 20 % із заробітної плати в дохід держави (не відбув вісім місяців),

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_10

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Святошинського районного суду міста Києва від 20 червня 2022 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у виді двох років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на один рік.

Згідно ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Апеляційного суду Вінницької області від 19 листопада 2007 року та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді двох років та двох місяців обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на один рік.

Застосовано ст. 75 КК України та звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки.

ОСОБА_7 зобов`язано згідно зі ст. 76 КК України не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_7 задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 матеріальну шкоду в розмірі 36 824,98 гривень та моральну шкоду у розмірі 20 000 гривень.

Вироком також вирішене питання щодо процесуальних витрат та щодо речових доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 квітня 2019 року приблизно о 00 год. 12 хв. перебуваючи у стані стомлення, не маючи при собі посвідчення водія, керуючи технічно-справним автомобілем «CHEVROLET AVEO» на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу рухався у першій смузі для руху по просп. Леся Курбаса зі сторони вул. Героїв Космосу в напрямку Кільцевої дороги в м. Києві, при цьому на задньому сидінні перевозив двох пасажирів. Наближаючись до ділянки дороги на перетині з вул. Гната Юри, де організований круговий рух, ОСОБА_7 проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість, не впевнився, що маневр буде безпечним, внаслідок чого здійснив наїзд на нерухому перешкоду - бордюрний камінь та металеву огорожу, чим порушив п. п. 1.3, 1.5, 2.1 а), 2.3 б), 2.9 а), 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, пасажиру ОСОБА_11 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: а) закритої травми лівого стегна: уламкового перелому лівої стегнової кістки (зі зміщенням); б) садна у ділянці правої гомілки: в) рани (визначені клінічними лікарями як забійні) лобної та тім`яної ділянок голови; множинні осадження голови, які у сукупності відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Порушення ОСОБА_7 правил дорожнього руху та заподіяння ОСОБА_11 тілесних ушкоджень перебуває між собою у прямому причинному зв`язку.

В апеляційній скарзі перший заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_12 просить вирок Святошинського районного суду міста Києва від 20 червня 2022 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України покарання у виді двох років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на один рік.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Апеляційного суду Вінницької області від 19 листопада 2007 року та остаточно визнати ОСОБА_7 за сукупністю вироків покарання у виді двох років двох місяців обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на один рік.

У решті вирок суду просить залишити без змін.

За доводами апеляційної скарги прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, доведеність вини обвинуваченого та кваліфікацію дій останнього, вважає вирок суду незаконним і таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та, як наслідок, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення, через м`якість.

Апелянт зазначає про те, що суд, призначивши обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, залишив поза увагою наявність у ОСОБА_7 невідбутого реального покарання за попереднім вироком у виді виправних робіт.

Також прокурор вважає, що суд у вироку належним чином не мотивував на підставі чого він дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання.

Апелянт зазначає, що судом не було дотримано вимог ст. 71 КК України, оскільки обвинувачений не відбув більш суворе, реальне покарання у зв`язку з чим остаточне призначення покарання із застосуванням ст. 75 КК України є менш суворим ніж за покарання призначене за вчинення останнього за часом правопорушення, а також за невідбуту частину покарання, призначеного попереднім вироком.

Таким чином, прокурор вважає, що призначення покарання із застосуванням ст. 75 КК України є незаконним, невиправдано м`яким та явно несправедливим.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 зазначає, що вирок суду є законним, обґрунтованим, а призначене ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 75 КК України є достатнім та необхідним для його виправлення.

Вказує на те, що суд, при призначенні обвинуваченому покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, необережну форму вини та наслідки вчиненого діяння, відношення до скоєного, а також дані про особу обвинуваченого.

Зазначає, що ОСОБА_7 щиро розкаявся у вчиненому, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні двох неповнолітніх дітей 2009 та 2016 років народження, має місце реєстрації та місце проживання

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_10 щодо задоволення апеляційної скарги заперечували.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_12 підлягає задоволенню з огляду на таке.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Висновки суду в частині доведення винуватості, кваліфікації дій обвинуваченого, а також вид та розмір призначеного основного та додаткового покарання ніким не оскаржуються.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Таким чином, колегія суддів переглядає вирок суду лише в частині безпідставного, на думку апелянта, звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Як видно з тексту оскаржуваного судового рішення, суд, призначивши ОСОБА_7 покарання, не в повній мірі дотримався наведених вимог закону.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є необережним, нетяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Також суд врахував обставину, яка пом`якшує покарання - щире каяття та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

На підставі цього суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_7 основного покарання у виді обмеження волі у межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України, а також додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Також з урахуванням вироку Апеляційного суду Вінницької області від 19 листопада 2007 року, при призначенні остаточного покарання, судом були застосовані положення ст. 71 КК України.

Одночасно судом прийнято рішення про звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням.

В той же час, відповідно до вимог ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Таким чином, призначення ОСОБА_7 остаточного покарання із звільненням від його відбування є менш суворим покаранням ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком, яке ОСОБА_7 має відбувати реально.

Допущена судом помилка, яка полягає у неправильному застосуванні Закону України про кримінальну відповідальність та неправильному звільненні обвинуваченого від відбування покаранняможе бути виправлена шляхом скасування в цій частині вироку суду першої інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України з ухваленням вироку апеляційним судом.

Колегія суддів вважає, що обвинуваченому ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України необхідно призначити основне покарання у виді обмеження волі на строк, визначений судом першої інстанції, з позбавленням права керувати транспортними засобами на один рік.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Апеляційного суду Вінницької області від 19 листопада 2007 року та остаточно визнати ОСОБА_7 покарання у виді двох років двох місяців обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на один рік, яке він повинен відбувати реально.

На думку колегії суддів, саме таке покарання за своїм видом є необхіднім та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, буде справедливим і відповідатиме меті покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 418, 420, 615 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_12 задовольнити.

Вирок Святошинського районного суду міста Києва від 20 червня 2022 року, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України покарання у виді двох років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на один рік.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Апеляційного суду Вінницької області від 19 листопада 2007 року та остаточно визнати ОСОБА_7 покарання у виді двох років двох місяців обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на один рік.

У решті вирок суду залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Копія вироку негайно, після його проголошення, вручається засудженому та прокурору.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4