ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 676/3854/22

Провадження № 11-кп/4820/783/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Хмельницького апеляційного суду

в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,

з участю: прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції з Дружківським міським судом Донецької області, Кам`янець-Подільським міськрайонним судом Хмельницької області, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 липня 2022 року за № 0000720 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 вересня 2022 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дружківка Донецької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає у АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не працевлаштованого, неодруженого, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановлено йому іспитовий строк 1 рік та покладено на нього згідно зі ст. 76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Цивільний позов адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 : 3 392 грн. на відшкодування майнової шкоди, 30 000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 10970 грн. 58 коп. витрат на правничу допомогу, а всього 44 362 грн. 58 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

За вироком суду, ОСОБА_6 16 липня 2022 року приблизно о 20 год. 30 хв. на території парку Героїв Євромайдану, що розташований по вул. Шевченка в м. Кам`янець-Подільському Хмельницької області, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час словесного конфлікту із потерпілим ОСОБА_7 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, з метою заподіяння останньому тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно завдав один удар кулаком правої руки в область лівої частини обличчя ОСОБА_7 , в результаті чого заподіяв останньому середньої тяжкості тілесне ушкодження у вигляді травматичного закритого косого оскольчастого перелому суглобового відростку нижньої щелепи зліва.
Зазначеними умисними діями, які виразилися в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду в частині призначеного обвинуваченому покарання, представник потерпілого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок в частині призначеного покарання змінити. Призначити ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 122 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

Не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, представник потерпілого вважає, що призначене обвинуваченому покарання є надто м`яким. Не відповідає ступеню тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого.

При призначенні такого суд не врахував, що обвинувачений ніде не навчається, не працює, негативно характеризується за місцем тимчасової реєстрації. Крім того, ОСОБА_6 з 2016 року по 2021 рік займався у секції по вивченню греко-римської боротьби, а тому, будучи фізично-тренованим, становить підвищену суспільну небезпеку.

Поза увагою суду залишилась обставина, яка обтяжує покарання вчинення злочину з використанням умов воєнного або надзвичайного стану, інших надзвичайних подій.

Крім того, з моменту вчинення кримінального правопорушення і до ухвалення вироку судом першої інстанції, обвинувачений не відшкодував потерпілому жодних понесених ним витрат.

Враховуючи вищевикладене, на думку представника потерпілого, суд безпідставно застосував ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілого ОСОБА_7 та його представника адвоката ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_6 , прокурора, які заперечили проти задоволення такої, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Згідно з ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Оскаржений вирок відповідає зазначеним вимогам закону.

Апеляційний перегляд вироку здійснюється у відповідності до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, тобто у межах поданої апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 122 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються.

Що стосується призначеного ОСОБА_6 покарання, то колегія суддів виходить з такого.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як самим засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Частиною першою статті 75 КК України визначено, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільненні від відбування покарання з випробуванням.

Загальні засади призначення покарання, визначені в ст. 65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду й розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані в сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Крім того, метою покарання є виправлення та перевиховання особи, яка вчинила злочин та попередження вчинення нею нових злочинів, а тому таке покарання не може переслідувати ціль розправи.

Підстави звільнення особи від відбування покарання з випробуванням визначив також Верховний Суд в постанові від 19.07.2018 (справа №755/6254/17), де зазначив, що згідно з законом ст. 75 КК України може бути застосована в тому разі, коли при призначенні покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, оскільки звільнення з випробуванням має на меті настання позитивних змін в особистості засудженого та створення в нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві.

Таким чином, умовою звільнення від відбування покарання з випробуванням є наявність таких соціальних чинників, які б давали суду підстави дійти висновку про виправлення і перевиховання обвинуваченого без відбування покарання.

Обираючи обвинуваченому вид та міру покарання, місцевий суд, умотивувавши своє рішення, правильно врахував вищенаведені вимоги закону, а також ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують йому покарання, та звільнив останнього від його відбування із встановленням іспитового строку.

Так, судом першої інстанції мотивовано враховано, що ОСОБА_6 раніше не судимий, за місцем реєстрації характеризується виключно позитивно, за тимчасовим місцем проживання характеризується негативно, є внутрішньо переміщеною особою, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.м.к.п. 22, 24, 26, 28, 33, 35).

Правильно встановлено судом обставини, що пом`якшують йому покарання щире каяття, повне визнання винності у вчиненому кримінальному правопорушенні, вчинення кримінального правопорушення вперше. Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_6 визнано вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, судом обґрунтовано взято до уваги досудову доповідь, складену Кам`янець-Подільським районним відділом філії ДУ «Центр пробації» у Хмельницькій області, відповідно до якої ризик вчинення ОСОБА_6 повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства оцінюється як «середній»; виправлення ж ОСОБА_6 можливе без обмеження або позбавлення волі та не становить високої небезпеки для суспільства (у тому числі окремих осіб) (а.п. 50-52).

Суд першої інстанції правильно врахував, що поведінка обвинуваченого на досудовому розслідуванні, під час судового провадження до ухвалення відносно нього обвинувального вироку, сприяла правосуддю, оскільки свідчила про виконання покладених на нього процесуальних обов`язків. Останній до відповідальності не притягувався, інших кримінальних правопорушень не вчиняв, сумлінно з`являвся на всі виклики до слідчого, прокурора та суду, чим фактично досягнута мета покарання.

Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, урахувавши конкретні обставини справи, особу обвинуваченого, його поведінку під час досудового слідства і судового розгляду та відношення до вчиненого, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що виправлення ОСОБА_6 можливе без відбування покарання, а тому, обґрунтовано застосував ст. 75 КК України та звільнив його від відбування покарання з випробуванням, поклавши обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Колегія суддів вважає, що таке покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, зазначеним у ст. 65 КК України та постанові Пленуму Верховного суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, а також його цілям, передбаченим ч. 2 ст. 50 КК України, а саме: є достатнім для виправлення обвинуваченого, а також зможе запобігти вчиненню ним нових злочинів.

Посилання апелянта на те, що обвинувачений ніде не навчається, не працює, є безпідставним, оскільки не ґрунтується на наявних у справі доказах.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 є студентом 3 курсу денної форми навчання Дружківського фахового коледжу Донбаської державної машинобудівної академії. Останній живе за рахунок виплати як внутрішньо-переміщеній особі у розмірі 2000 грн. Матеріально залежить від батьків (а.п. 51).

А тому, доводи про те, що обвинувачений не відшкодував потерпілому жодних понесених ним витрат, з урахуванням вищезазначених обставин, не є безумовною підставою для призначення винному реальної міри покарання.

Щодо негативної характеристики обвинуваченого, на яку йде посилання в апеляційній скарзі, то така була врахована судом першої інстанції в сукупності з іншими характеризуючими даними про особу обвинуваченого при обранні йому виду та міри покарання, а також звільнення від його відбування.

Твердження представника потерпілого про те, що ОСОБА_6 є суспільно-небезпечною особою, тому йому слід призначити покарання з ізоляцією від суспільства, на увагу суду не заслуговують, враховуючи таке.

Суспільно небезпечна особа та, яка схильна або має бажання за певних умов до заподіяння або створення загрози заподіяння істотної шкоди фізичній, юридичній особі, суспільству або державі.

Обвинувачений ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вчинив лише один епізод інкримінованого діяння, згідно з досудовою доповіддю ризик вчинення ним повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства оцінюється як «середній», а його виправлення можливе без обмеження або позбавлення волі та не становить високої небезпеки для суспільства (у тому числі окремих осіб).

А тому, підстави вважати, що ОСОБА_6 є і буде суспільно-небезпечною особою, відсутні.

Доводи апелянта про те, що суд не врахував обставину, яка обтяжує покарання вчинення злочину з використанням умов воєнного або надзвичайного стану, інших надзвичайних подій, є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону та змісту обвинувального акту.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

1 серпня 2022 року до Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області з Кам`янець-Подільського РУП ГУНП в Хмельницькій області надійшов обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 122 КК України (а.п. 1-12).

Під час досудового розслідування було встановлено лише одну обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченого вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, про що зазначено в обвинувальному акті. Будь-яких інших, обтяжуючих покарання обставин, органом досудового розслідування встановлено не було.

А тому, суд першої інстанції правильно, в межах висунутого обвинувачення та встановлених обставин під час досудового розслідування, розглянув даний обвинувальний акт, на підставі якого ухвалив вирок.

Інші доводи обвинуваченого та його захисника не можна визнати переконливими, оскільки вони не містять доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність судового рішення.

Виходячи з вищенаведеного, вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим, порушень норм закону, які могли б стати підставою для його скасування чи зміни, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 418 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 вересня 2022 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуюча ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3