КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 06 березня 2023 року апеляційну скаргу представників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 16 січня 2023 року,

за участі: прокурора представника власника майна ОСОБА_8 , ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором відідлу Київської міської прокуратури ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, вилучене 26 грудня 2022 року під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: 199 банкнот номіналом 100 доларів США кожна; 37 банкнот номіналом 50 євро кожна; ноутбук Apple MacBook s/n CO2F7202Q614; жорсткий диск WD My passport s/n WXH1A661KAFX.

В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя зазначив про наявність підстав для накладення арешту на грошові кошти з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, а на ноутбук та жорсткий диск - з метою забезпечення збереження речових доказів.

Не погоджуючись з таким рішенням, представники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подали апеляційну скаргу, в якій просять поновити строк апеляційного оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 16 січня 2023 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна.

Щодо строку апеляційного оскарження, то зазначають, що повний текст оскаржуваного рішення оголошено за відсутності учасників провадження, його копію отримано представником ОСОБА_6 25 січня 2023 року.

Представники вважають ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою, з огляду на наступне.

Зокрема, зазначають про необґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України. Вважають її такою, що базується лише на фінансово-господарських документах наданих заявником. Вказують, що не досліджені інші існуючі документи, фактичні обставини події, та відсутні докази які вказують на наявність складу злочину в діянні ОСОБА_7 .

Наголошують, що слідчим суддею не надавався дозвіл на відшукання та вилучення грошових коштів, комп`ютерної техніки, а тому відповідно слідчий не мав права вилучати вищезазначені об`єкти. При цьому, звертають увагу, що родина ОСОБА_10 надала доступ для слідчооперативної групи на огляд техніки та було запропоновано скопіювати існуючу інформацію на флеш накопичувач за рахунок сім`ї ОСОБА_10 у відповідності до вимог ухвали суду на підставі якої діяли правоохоронці, але всупереч вимогам ухвали суду слідчим не проводився попередній огляд з метою встановлення відповідності інформації, а відразу було вилучено техніку.

Крім того, вважають, що вилучене майно не відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Щодо вилучених грошових коштів, то представник вказують, що вони перебували за місцем проживання сім`ї ОСОБА_10 на законних підставах, являються сімейними заощадженнями, які родина тримає на екстрений випадок евакуації малолітньої дитини та дружини у випадку погіршення ситуації в країні пов`язаної з агресією російської федерації відносно України. Дані кошти були заощаджені сім`єю ОСОБА_10 у законний спосіб про, що свідчать банківські виписки щодо походження грошових коштів. Крім того, зауважують, що вилучені кошти згідно Цивільного кодексу є надбанням сім`ї ОСОБА_10 і не є одноосібною власністю підозрюваного.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, яка підтримала доводи викладені в апеляційній скарзі та просила її задовольнити, виступ прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення, а у випадку якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Згідно з висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду, який викладено у постанові від 27 травня 2019 року у справі № 461/1434/18, у випадку коли слідчий суддя з посиланням на ч. 2 ст. 376 КПК України постановив ухвалу та оголосив її резолютивну частину, а повний текст ухвали оголосив у інший день, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня оголошення резолютивної частини ухвали. Разом з цим, у випадку необізнаності у заінтересованих осіб з мотивами прийнятого слідчим суддею рішення, вказане за їх клопотанням може бути визнано поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та підставою для його поновлення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 117 КПК України.

З матеріалів справи видно, що повний текст оскаржуваної ухвали від 16 січня 2023 року проголошено 20 січня 2023 року за відсутності учасників судового провадження. Представник 25 січня 2023 року отримала копію повного тексту оскаржуваного рішенні і 30 січня того ж року направила апеляційну скаргу, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе у даному випадку визнати поважними причини пропуску строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді та поновити предстанвику такий строк.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним управлінням Національної поліції у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості якого 12 вересня 2022 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000688 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України щодо можливого заволодіння грошовими коштами директором ТОВ «Епіцентр М» у період часу з 2020 по 2021 рік, шляхом укладення фіктивних договорів, за попередньою змовою групою осіб, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, в особливо великих розмірах.

26 грудня 2022 року на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 28 листопада 2022 року проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_7 , під час якого виявлено та вилучено наступне майно: 199 банкнот номіналом 100 доларів США кожна; 37 банкнот номіналом 50 євро кожна; ноутбук Apple MacBook s/n CO2F7202Q614; жорсткий диск WD My passport s/n WXH1A661KAFX; документи щодо взаємовідносин ТОВ «Хаббер» та ТОВ «Епіцентр М».

26 грудня 2022 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України. Санкція вказаного кримінального правопорушення визначає покарання у вигляді позбавлення волі з конфіскацією майна.

Окрім того, 27 грудня 2022 року постановою слідчого ноутбук Apple MacBook s/n CO2F7202Q614 та жорсткий диск WD My passport s/n WXH1A661KAFX визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

04 січня 2023 року старший слідчий відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на вищевказане майно, окрім документів, вилученого в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_7 .

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 16 січня 2023 року клопотання слідчого задоволено.

Таке рішення слідчого судді колегія суддів вважає законним, обґрунтованим і вмотивованим, з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частиною 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення, у тому числі збереження речових доказів та конфіскації майна як виду покарання.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 5 статті 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого дотримався вищевказаних вимог закону, перевіривши при цьому наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, наявність ризиків та доведеність обставин, передбачених ст.ст. 132, 170 КПК України, таким чином, взявши до уваги усі обставини, які у відповідності до ст. 173 КПК України повинні враховуватися при вирішенні питання про арешт майна.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вказана позиція відображена, зокрема й в рішенні Суду від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».

Як убачається з матеріалів провадження, зазначені у клопотанні слідчого обставини підозри ОСОБА_7 могли мати місце і підтверджуються достатньою сукупністю даних та доказами. Тобто існують обґрунтовані підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні згаданого кримінального правопорушення.

Крім того, на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, то на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише можна визначити, що причетність ОСОБА_7 до скоєння кримінального правопорушення, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування слідчим суддею щодо нього такого обмежувального заходу, як арешт майна.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вищевказані грошові кошти, вилучені в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_7 з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути відчужене.

Також, слідчий суддя, всупереч доводам апеляційної скарги прийшов про правильного висновку, щодо необхідності накладення арешту на ноутбук Apple MacBook s/n CO2F7202Q614 та жорсткий диск WD My passport s/n WXH1A661KAFX з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, врахувавши наявні матеріали провадження, у тому числі постанову старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської діяльності та службової діяльності слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_9 від 27 грудня 2022 року про визнання майна речовими доказами у кримінальному провадженні. Крім того, з матеріалів судового провадження убачається, що ноутбук Apple MacBook s/n CO2F7202Q614та жорсткий диск WD My passport s/n WXH1A661KAFX необхідні органу досудового розслідування для проведення експертного дослідження.

На переконання колегії суддів клопотання слідчого про арешт майна цілком відповідає вимогам ст. 171 КПК України, зокрема, містить підстави і мету відповідно до положень ст. 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Інші доводи викладені в апеляційній скарзі представника, у тому числі щодо належності грошових коштів сім`ї ОСОБА_10 , не спростовують висновків слідчого судді щодо наявності підстав для арешту вищевказаного майна. При цьому, колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст.ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно, яке вилучене в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_7 , врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на згадане майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому твердження в апеляційній скарзі стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, автором апеляційної скарги не надано та колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, у провадженні не вбачається.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга представника, навіть з урахуванням усіх викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладених обставин, керуючись ст. ст. 170, 171, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Поновити представникам ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 строк апеляційного оскарження.

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 16 січня 2023 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, вилучене 26 грудня 2022 року під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: 199 банкнот номіналом 100 доларів США кожна; 37 банкнот номіналом 50 євро кожна;ноутбук Apple MacBook s/n CO2F7202Q614; жорсткий диск WD My passport s/n WXH1A661KAFX, залишити без змін, а апеляційну скаргу представників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Унікальний номер справи 752/12628/22 Справа №11-сс/824/1339/2023 Категорія: ст.170 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції - ОСОБА_11 Доповідач: ОСОБА_1