Справа № 373/1649/22
Провадження № 1-кс/373/25/23
УХВАЛА

25 січня 2023 року м. Переяслав

Слідчий суддя Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , представників третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт-адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянув клопотання слідчого СВ ВП № 1 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Переяславського відділу Бориспільської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000264 від 06.09.2022,

ВСТАНОВИВ:

1. Суть питання, яке вирішується слідчим суддею

23.01.2023 до слідчого судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання слідчого за погодженням прокурора про арешт майна третьої особи, що направлено засобами поштового зв`язку 19.01.2023. В клопотанні слідчий просить накласти арешт на майно для заборони розпорядження та користування власнику та будь-яким іншим особам, за переліком, вказаним в резолютивній частині клопотання.

Клопотання обґрунтоване тим, що 18.01.2023 проведено обшук в домоволодінні за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , санкціонований ухвалою слідчого судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 19.12.2022 у справі № 373/1649/22. В ході обшуку вилучено майно третьої особи ОСОБА_7 , що визнано речовими доказами та передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів СВ ВП № 1 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області відповідно до постанови слідчого СВ ВП № 1 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області від 18.01.2023.

2. Відповідність клопотання вимогам ст. 171 КПК України

У відповідності до ч. 2 ст. 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

За правилами ч. 3 ст. 132 цього Кодексу застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з ч. 2 ст. 171 КПК України в клопотанні про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Ознайомившись зі змістом клопотання, доданими до нього копіями документів, слідчим суддею встановлено, що клопотання про арешт майна третьої особи не відповідає вимогам закону, виходячи з такого.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті (збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 цього Кодексу, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, відповідно до матеріалів кримінального провадження мають бути вказані достатні підстави вважати, що в разі ненакладення арешту на майно та повернення його власнику, останній може приховати, пошкодити або знищити докази, які свідчать про вчинення ним кримінального правопорушення з метою уникнення кримінальної відповідальності. При складанні клопотання про арешт майна третьої особи повноважною особою (прокурору) слід дотримуватись вимог кримінального процесуального закону; обґрунтовувати, що у випадку накладення арешту на майно орган досудового розслідування матиме реальну можливість повністю забезпечити збереження речових доказів з певною метою (наприклад: подальшого експертного дослідження слідів злочину та/або з`ясування всіх обставин кримінального правопорушення тощо).

У змісті поданого клопотання про арешт майна не розкрито підстав, передбачених ч. 3 ст. 132 КПК України, для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження. В клопотанні не називається та не розкрито не лише підстав, а й мети накладення арешту на кожен вид майна, що є порушенням п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України.

Крім цього, вимога слідчого у резолютивній частині щодо предмету клопотання - майна, сформульована не зовсім зрозуміло або неповно на таких прикладах, а саме: ... накласти арешт... на 11 картонних коробок в яких упакована горілка об`ємом 3 л. кожна, з дозаторами, 152 пластикові пляшки об`ємом 5 л. кожна, в яких знаходиться речовина коричневого кольору коньяк …; … комп`ютерне обладнання в кількості 3 штук з маркуванням .... В клопотанні слід вказувати найменування майна, предметів (документів), їх зрозумілий або коректний опис (ознаки, кількісні показники тощо).

Стандарт доказування у кримінальних провадженнях поза розумним сумнівом повинен бути вказівником для слідчого та прокурора. Сторона обвинувачення повинна діяти в межах та спосіб, передбачений КПК України, а тому не допускатиметься в подальшому накладення арешту на вказане вище майно за неконкретним або таким формулюванням, що не дає змоги виокремити предмет клопотання про арешт майна.

Необхідність арешту на тимчасово вилучене майно (та/або документи) третьої особи має ґрунтуватись на положеннях ч. 2 ст. 167 КПК України із зазначенням у клопотанні прокурора про арешт майна, що саме з тимчасово вилучених речей (документів) є предметами кримінального правопорушення, що є засобами чи знаряддями вчинення кримінального правопорушення та які сліди вони могли зберегти на собі, а також які саме з вилучених речей (документів) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення, які є доходами або перетвореним майном.

В порушення п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК до клопотання не додано документів, що могли би підтверджувати право власності на майно у виді будь-яких речей з переліку майна, а також не викладені конкретні факти і докази, що свідчать про володіння цим майном певними особами з зазначенням їхніх даних для виклику до суду.

У цьому аспекті слідчий суддя звертає увагу на те, що в клопотанні, не зазначено а з додатків до нього не вбачається про виконання прокурором положень ч. 3 ст. 168 КПК України, направлення відповідного протоколу особам, у яких вилучено майно, що окрім іншого давало б можливість виконати вимоги закону та повідомити цих осіб (володільців майна) про розгляд клопотання в суді.

Крім цього, у клопотанні не зазначається місце перебування тимчасово вилученого майна, схоронність якого повинен забезпечити орган досудового розслідування до вирішення питання про арешт майна.

3. Висновки слідчого судді

З врахуванням істотних недоліків в клопотанні слідчого про арешт майна третьої особи, суд дійшов таких висновків, а саме:

- відсутність обґрунтування сукупності підстав чи розумних підозр вважати майно доказом кримінального правопорушення або речовим доказом у відповідності до ст. 98, ч. 1 ст. 170 КПК України;

- відсутності посилань на документи, які підтверджують право власності на майно, яке належить арештувати, власників майна (номінальних, законних), їх дані; з обґрунтуванням виклику власників майна у відповідності до ст. 172 КПК України;

- мету накладення арешту на кожен вид майна, яке повинно бути ідентифіковано серед тексту на вказаному вище прикладі (... комп`ютерне обладнання ... з маркуванням ...);

- місця перебування тимчасово вилученого майна, схоронність якого повинен забезпечити орган досудового розслідування (слідчий);

- підстави застосування заходу забезпечення кримінального провадження та обґрунтування потреби досудового розслідування, що виправдовували б такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого;

- зазначення в клопотанні прокурора конкретних фактів і доказів, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження будь-якими особами таким майном;

- уточнення формулювання для заборони розпоряджатися та користуватися для приведення у відповідність ч. 11 ст. 170 КПК України, оскільки таке формулювання обмеження може нетотожно тлумачитись із вказаною нормою, якою передбачено арешт майна із забороною розпоряджатися, користуватися майном будь-яким чином.

В клопотанні про арешт майна третьої особи повноважному на складання клопотання про арешт майна третьої особи суб`єкту доцільно вказати про необхідність (підстави та мету) накладення арешту на відповідне майно, зазначити власника (володільця) майна із даними для виклику, навести доводи та/або докази наявності ризиків, що у випадку повернення майна його власнику це може призвести або призведе до приховування, пошкодження або знищення доказів, якими визнано кожну з речей (документів), на які слід накласти арешт.

Відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК слідчий суддя, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору та встановлює строк в сімдесят дві години.

Окрім того, до матеріалів клопотання слід додати належним чином завірені копії документів з матеріалів кримінального провадження, до яких слід долучити постанову про визначення групи прокурорів у цьому провадженні, для з`ясування належності прокурора, який погодив дане клопотання.

Повернення прокурору клопотання про арешт майна третьої особи здійснюється з метою дотримання законності, забезпечення обґрунтованості судових рішень, прийнятих за наслідками розгляду клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, запобігання зловживанням та усунення неоднаковості застосування кримінального процесуального закону.

Виявлені недоліки клопотання про арешт майна не дають слідчому судді належним чином з`ясувати обставини, передбачені ч. 2 ст. 173 КПК України, надати їм належну оцінку при постановлені ухвали за результатами розгляду цього клопотання, а також виконати інші вимоги, передбачені процесуальним законом.

Керуючись статтями 7, 9, 132, 171, 309 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Повернути прокурору клопотання слідчого СВ ВП № 1 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Переяславського відділу Бориспільської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна від 23.01.2023 у кримінальному провадженні № 0000264 від 06.09.2022.

Встановити прокурору строк в сімдесят дві години для усунення недоліків клопотання та звернення протягом цього часу з відповідним клопотанням, яке б відповідало вимогам закону.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ: ОСОБА_8