ЄУН № 336/1861/22
пр. № 1-кп/336/513/2022
УХВАЛА
Іменем України
27 жовтня 2022 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі колегії суддів: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за звинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжя, визначеного місця проживання не має, зареєстрований проживаючим у АДРЕСА_1 , офіційно не працюючого, раніше судимого вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02.12.2021 року за ст. 15 ч. 2 ст. 185 ч. 1, ст. 15 ч. 2 ст. 185 ч. 2, ст. 185 ч. 2 КК України, у скоєнні злочинів, передбачених ст. 115 ч. 1, ст. 185 ч. 2 КК України,
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Шевченківського районного суду перебуває кримінальне провадження за звинуваченням ОСОБА_7 у скоєнні злочинів, передбачених ст. 115 ч. 1, ст. 185 ч. 2 КК України.

Прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

В судовому засіданні прокурор підтримала клопотання, вказуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, раніше судимий, судове слідство наразі не розпочате та судом не досліджені докази, не проведено допит свідків та потерпілої, що у свою чергу не виключає можливості впливу на них. Також прокурор вказував на наявність ризику переховування від суду, адже обвинувачений не має стійких соціальних зв?язків, не працює, не має постійного місця проживання.

Обвинувачений в судовому засіданні не заперечував проти продовження запропонованого прокурором запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник вказала на відсутність підстав для задоволення клопотання прокурора, вказуючи, що обвинувачений не переховувався від суду, постійно перебував у м. Запоріжжя та одразу з?явився до суду, як тільки дізнався про дату судового засідання. ОСОБА_7 не має змоги проживати за місцем реєстрації, оскільки його родина виїхала за межі України та він не має доступу до житла, однак, ОСОБА_7 має змогу проживати у приміщенні, де він працював неофіційно. Просила про обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов?язання.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд виходить з наступного.

Ухвалою суду від 30.08.2022 року обвинуваченому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 29.10.2022 року включно.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватись від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

Згідно ст. ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказував, що необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також є достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.
Отже, обвинувачення особи у скоєнні тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є однім з факторів, який має враховувати суд при обранні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.
По даній справі суд враховує те, що ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні двох злочинів, один з яких відноситься до категорії особливо тяжких, наразі судом не завершено дослідження доказів.
При цьому ОСОБА_7 після спливу строку дії ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу та звільнення з-під варти було достеменно відомо про перебування кримінального провадження в суді, однак, до суду він з метою дізнатись дату судового засідання не з?являвся.
Обвинувачений не висував заперечень проти обрання йому саме найсуворішого запобіжного заходу, ОСОБА_7 не надав будь-яких доказів на підтвердження наявності у нього житла, натомість вказав, що за місцем реєстрації проживати можливості немає за відсутності доступу до житла, а до затримання фактично мешкав у пункті прийому вторсировини.
Крім того, у період війни, яка наразі триває в України, ризик переховування від суду значно підвищений.

Підсумовуючи вищевказане, суд виходить з того, що ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні у період терміну випробування двох злочинів, один з яких відноситься до категорії особливо тяжких, санкція статті за цей злочин передбачає покарання у виді 15 років позбавлення волі, не має постійного місця проживання, не працевлаштований, раніше судимий, у зв?язку з чим безумовно наявні ризики переховування від суду та скоєння інших кримінальних правопорушень.

Такі ризики у своїй сукупності є достатньо вагомими для застосування щодо обвинуваченого найбільш суворого запобіжного заходу.

Інші альтернативні запобіжні заходи, на думку суду, не здатні забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

На переконання суду продовження строку тримання під вартою не суперечить вимогам статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який в цьому випадку полягає у необхідності забезпечення права учасників справи на розгляд справи у розумний строк та усунення небезпеки вчинення протиправних діянь обвинуваченим та, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Суд, керуючись положеннями ст. 183 ч. 4 КПК України, оскільки один зі злочинів, у скоєнні яких обвинувачується ОСОБА_7 , пов?язаний із застосуванням насильства, не визначає розмір застави у кримінальному провадженні.

Керуючись ст. 331 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звинуваченого у скоєнні злочинів, передбачених ст. 115 ч. 1, ст. 185 ч. 2 КК України, задовольнити.

Продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 26 грудня 2022 року включно.

Ухвала суду діє до 26 грудня 2022 року включно.

Ухвала суду може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів після її оголошення через суд, який її ухвалив. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3