Провадження № 1-кп/522/637/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000867 від 16.05.2020 року, відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця м. Мукачево Закарпатської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

- 23.11.2001 р. Мукачівським районним судом Закарпатської області за ч. 2 ст.140 КК України до позбавлення волі строком 1 рік з конфіскацією-майна, звільнений згідно ст.1 ЗУ «Про амністію»;

- 24.07.2002 р. Мукачівським районним судом Закарпатської області за ч. 1 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки, згідно ст.. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном 2 роки;

- 23.05.2003 р. Мукачівським районним судом Закарпатської області за ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки;

- 16.05.2008 р. Мукачівським районним судом Закарпатської області за ч.2 ст.186, ст. 71 КК України до позбавлення волі строком 4 роки;

- 23.09.2008 р. Мукачівським районним судом Закарпатської області за ч.2 ст.185 до позбавлення волі строком 3 роки, звільнений 17.04.2012 з Личаківської В К №30;

- 05.04.2018 р. Белградським районним судом Одеської області за ч.3 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі;

- 05.06.2018 р. Приморським районним судом м. Одеси за ч.2 ст.186 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки 2 місяці, звільнений 24.07.2019 по відбуттю строку покарання з Катериненської ВК №46,

- 31.08.2022 року Приморським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 185, 70 КК України до позбавлення волі строком на 1 роки 8 місяців,

- 29.11.2022 року направлено обвинувальний акт до Приморського районного суду м. Одеси за ч. 4 ст. 186 КК України,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

встановив:

Так, 15.05.2020 року у ОСОБА_3 , який в денний час перебував біля будинку № 36 по вулиці Манежна в місті Одесі, з корисливих мотивів, виник злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном - мобільним телефоном жінки, шляхом обман/ останньої.

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном. 15.05.2020 року, приблизно о 16 годині 30 хвилин, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_3 підійшов до ОСОБА_6 яка знаходилась біля будинку № 36 по вулиці Манежна в місті Одеса, та попросив у останньої, у зв`язку з необхідністю зателефонувати знайомому. передати йому мобільний телефон, який належить ОСОБА_6 .

Не підозрюючи про злочинний намір ОСОБА_3 , ОСОБА_6 передала ОСОБА_3 мобільний телефон торгової марки «Sigma», в корпусі чорного кольору, ІМРІ: НОМЕР_1 , вартістю 7 099 гривень, в якому знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку «Vodafone» за абонентським номером: НОМЕР_2 . яка вартості для потерпілої не представляє.

Далі, обманувши ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , не маючи намір повертати чуже майно, з місця скоєння ним кримінального правопорушення скрився. майном потерпілої розпорядився на власний розсуд, тим самим спричинив ОСОБА_6 матеріальну шкод в розмірі 7 099 гривень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненому злочині визнав повністю, щиро кається у вчиненні інкримінованого злочину, підтвердив обставини злочину, не піддавши сумніву фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті та надав наступні покази.

Обвинувачений ОСОБА_3 суду пояснив, що у травні 2020 року у місті Одесі по вул. Манежна він підійшов до потерплої ОСОБА_6 та попросив подзвонити, після того як потерпіла надала йому мобільний телефон він з викраденим мобільним телефоном скрився з місця вчинення злочину.

Своїми умисними діями, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України, за кваліфікуючими ознаками, як заволодіння чужим майном шляхом оману (шахрайство), вчинене повторно.

Відповідно до положень ст. ст. 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суд/ з прав людини.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно 5 нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, визнав повністю та підтвердив обставини вчинення злочину викладені в обвинувальному акті. У скоєному щиро покаявся

Одночасно ОСОБА_3 зазначив, що докази його вини добуті під час досудового розслідування визнає повністю і не оспорює їх, правильно розуміє зміст фактичних обставин кримінального провадження і вважає недоцільним їх дослідження, оскільки вони ніким не оспорюються.

Визнання вини ОСОБА_3 є послідовним, логічним і не викликає у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення. добровільності та істинності його позиції.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою вине ват:, кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК У країни, підтвердивши викладені обставини в обвинувальному акті, фактичні обставини ніким з учасників судового провадження не оспорювались, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та розглянув справу відповідно з ч. З ст. 349 КІІК України.

При цьому, судом з`ясовано, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи та упевнився у добровільності їх позиції. їм було роз`яснено про те. що якщо докази не будуть досліджені, у такому випадку, вони будуть позбавлені права оскаржувати фактичні обставини справи у апеляційному порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеною винність ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та кваліфікує його дії, як заволодіння чужим майном шляхом оману (шахрайство), вчинене повторно.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин: відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, згідно ст. 12 КК України, є тяжкими злочинами, особу винного, який має місце проживання і реєстрацію та раніше притягувався до кримінальної відповідальності.

У відповідності до приписів ст. 66 КК України, суд визнає обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, зокрема, активне сприяння у розкритті злочине та щире каяття.

Також, враховуючи приписи ст.67 КК України, суд встановив відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого.

Відповідно практики Верховного Суду (постанова ВС від 09.10.2018 у справі №756/4830/17-к). згідно якої визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. І (я функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснено, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочине, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до правової позиції щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

На основі засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням конкретних обставин справи та їх сукупності, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_3 має бути призначене покарання за ч. 2 ст. 190 КК України у вигляді позбавлення волі, яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а також відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого.

Також суд зауважує, що призначене покарання відповідає позиції ЄСПЛ. викладеної у рішеннях по справах «Бакланов проти Росії» від 09.06.2015 р. та «Фрізен проти Росії» від 24.03.2015 р., в яких ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних свобод особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У рішенні по справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 р. ЄСПЛ вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Також враховуючи, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності та на розгляді у суді перебуває інше кримінальне провадження, суд вважає недоцільним застосовувати дію ст.ст. 69, 75 КК України.

У кримінальному провадженні цивільний позов не заявлено та відсутні судові витрати.

Питання про речові докази вирішуються судом відповідно до вимог ст. 100 КГІК України.

Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 100, 124. 349, 368-371, 373. 374, 376, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з моменту проголошення вироку, тобто з 02.03.2023 року.

Речові докази після вступу вироку в законну силу, відповідно до постанови про визнання речових доказів від 16.05.2022 року, а саме:

- мобільний телефон торгової марки «Sigma», в корпусі чорного кольору. ІМЕІ: НОМЕР_1 - вважати повернутим власнику ОСОБА_6 ..

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси в Одеський апеляційний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: