Номер провадження: 11-кп/813/820/23
Справа № 522/4716/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 19.01.2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст187, ч.2 ст.263 КК України, та про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту ОСОБА_11 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст187, ч.2 ст.263 КК України, в рамках кримінального провадження № 0000082, внесеному до ЄРДР 03.02.2020 року,

установив

Зміст оскаржуваного судового рішення

Оскаржуваною ухвалою клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження строку запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та про продовження строку запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_11 задоволено.

Продовжено ОСОБА_9 та ОСОБА_12 міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеській слідчий ізолятор» строком на 60 днів, до 20.03.2023 року, без визначення розміру застави.

Продовжено ОСОБА_11 міру запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, із забороною цілодобово залишати житло, строком на 60 днів із покладанням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

Рішення суду першої інстанції у частині продовження ОСОБА_12 та ОСОБА_9 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вмотивовано тим, що будь-яких даних про відсутність , або зменшення ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, для застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, з врахуванням обставин вчинення кримінальних правопорушень, не встановлено, а тому існування зазначених ризиків виправдовує подальше застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно останнього.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка їх подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, захиснии ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які діють в інтересах ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 подали апеляційні скарги, в якій просять скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою ОСОБА_9 та ОСОБА_12 обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, обвинуваченому ОСОБА_11 обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час доби, посилаючись на те, що:

- ухвала суду не містить вмотивованого висновку про обґрунтованість ризиків та будь-яких доказів щодо зазначених ризиків;

- посилання в ухвалі суду на наявність ризику, передбаченого п.3 ч. 1 ст. 177 КПК України, не відповідає встановленим фактам, оскільки потерпілі на даний час виїхали з території України та тривалий час перебувають на території іншої держави;

- обвинувачені мають сталі соціальні зв`язки, на що суд вкотре уваги не звернув;

- кримінальне провадження триває третій рік, та фактично не розглядається через неможливість суду забезпечити судовий процес протягом розумного строку;

- зважаючи на тотожність інкримінованих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_9 дій, не є зрозумілим обрання останнім міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а ОСОБА_11 у вигляді домашнього арешту.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні апеляційного суду:

захисники обвинувачених адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 просили задовольнити апеляційні скарги та скасувати оскаржувану ухвалу;

прокурор ОСОБА_6 заперечував проти апеляційних скарг та просив оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Частина перша ст. 404 КПК передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 331 КПК України до спливу двомісячного строку з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частиною 1 ст.404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, з огляду на таке.

Так, з зазначених матеріалів вбачається, що в провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження №0000082 від 03.02.2020 року відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187, ч.2 ст.263 КК України.

ОСОБА_12 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.187, ч.2 ст.263 КК України, один з яких відповідно до ст.12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину.

Колегія суддів звертає увагу, на те що питання щодо доцільності продовження обвинуваченим ОСОБА_12 та ОСОБА_9 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а обвинуваченому ОСОБА_11 було поставлено судом, у порядку, передбаченому ч.3 ст. 331 КПК України. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Оскаржуване рішення суд мотивував тяжкістю покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими, а також наявністю ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачені, перебуваючи на свободі, можуть здійснити спроби переховування від суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні та вчинити інші кримінальні правопорушення.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, суд при постановленні ухвали в повній мірі дотримався та врахував зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону, які регламентують продовження строку дії запобіжного заходу.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість застосування до обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою (для ОСОБА_12 та ОСОБА_9 ), та більш м`якого запобіжного заходу ніж цілодобового домашнього арешту (для ОСОБА_11 ) з огляду на те, що раніше існуючі та доведені ризики не знизились і не відпали, оскільки обвинувачені не можуть не розуміти тяжкість інкримінованого злочину, та можливого суворого покарання, у разі доведеності їх вини за результатами розгляду кримінального провадження.

Тож, ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Твердження сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених п.3 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки потерпілі на даний час не перебувають на території України, апеляційний суд приймає до уваги, однак вказує, що на етапі перегляду ухвали суду про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності інших ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, не має вирішального значення.

На думку апеляційного суду, встановлена в ухвалі суду першої інстанції наявність встановлених судом ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, відповідає фактичним обставинам справи.

Апеляційним судом враховуються доводи сторони захисту стосовно наявності у обвинувачених місця мешкання, міцності соціальних зв`язків (наявності сім`ї, дитини, а також матері похилого віку), однак вказані обставини не є достатніми та такими, які можуть гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Колегія суддів частково погоджується із доводами апеляційних скарг сторони захисту щодо відсутності на території України потерпілих у даному кримінальному провадженні. Водночас, потерпілі у даному кримінальному провадженні не допитані, судовий розгляд триває, а тому ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України не є таким, що перестав існувати.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що апеляційний суд перевіряє законність постановлення оскаржуваної ухвали на момент її постановлення, а доцільність необхідності подальшого тримання обвинувачених під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.331 КПК України, під час якого також будуть перевірені факти щодо існування або зменшення заявлених у клопотанні прокурора ризиків.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування до обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

Отже, на думку апеляційного суду, зазначені ризики виправдовують продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , а відносно ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, та дають апеляційному суду можливість прийти до висновку про обґрунтованість рішення районного суду про наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який у цьому випадку, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Доводи захисника обвинувачених щодо недотримання розумного строку судового процесу в суді першої інстанції, апеляційний суд приймає до уваги та зазначає наступне.

Апеляційний суд звертає особливу увагу районного суду на положення ст. 8 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року та приписи ст.ст. 28 та 318 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним та неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 28 КПК України, кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Водночас ч. 1 ст. 318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Аналіз наданих апеляційному суду копій матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , пояснень сторони захисту та прокурора, свідчить про те, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду першої інстанції тривалий час, протягом якого обвинувачені тримаються під вартою, але судовий розгляд не завершений та остаточне рішення не прийнято.

Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч. 4 ст. 28 та ч. 1 ст. 318 КПК України тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути увагу районного суду на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Водночас, рішення апеляційного суду щодо розгляду питання про законність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених, кримінальне провадження щодо яких розглядається по суті судом першої інстанції, не повинно виглядати як втручання у порядок розгляду кримінального провадження судом першої інстанції та створювати перешкоди суду в організації ефективного судового розгляду.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого, які б були підставою для скасування оскарженої ухвали та зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Згідно з п.1 ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив

Апеляційні скарги адвокатів ОСОБА_7 , які діють в інтересах ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 - залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 19.01.2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст187, ч.2 ст.263 КК України, та про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту ОСОБА_11 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст187, ч.2 ст.263 КК України, в рамках кримінального провадження № 0000082, внесеному до ЄРДР 03.02.2020 року - залишити без змін.

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність суворого дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4