ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2023 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі

судового засідання ОСОБА_4

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № №0000137 від 08.09.2021р., за апеляційною скаргою прокурора Сторожинецького відділу Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 27 вересня 2022 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, в силу ст. 89 КК України не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 27 вересня 2022 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді трьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання, якщо він протягом трьохрічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки, зокрема, які передбачені ч.1 ст.76 КК України. Вирішено питання про долю речових доказів у даному кримінальному провадженні та судових витрат.

ЄУНСС:723/1067/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_8

НП: 11-кп/822/14/23 Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Категорія: ч. 3 ст. 185 КК України

На вказаний вирок прокурор Сторожинецького відділу Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, не заперечуючи правильності кваліфікації та доведеності вини обвинуваченого, просив вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 27 вересня 2022 року щодо ОСОБА_6 за ч.3 ст.185 КК України

скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, й ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

На думку апелянта, рішення районного суду в частині застосування ст. 75 КК України є невмотивованим, оскільки у ньому не зазначено, які саме обставини дали суду можливість дійти висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Вважає, що судом першої інстанції не в достатній мірі враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані, які характеризують особу винного, зокрема те, що ОСОБА_6 уже не вперше вчиняє кримінальні правопорушення та раніше притягався до кримінальної відповідальності за аналогічні кримінальні правопорушення, при цьому до нього вже двічі застосовувалося звільнення від відбуття покарання.

Окрім цього, поза увагою суду залишився той факт, що ОСОБА_6 тривалий час переховувався від суду, у зв`язку із чим двічі, а саме 08.06.2021 та 17.02.2022 був оголошений судом у розшук.

Зазначив, що судом першої інстанції також не враховано, що обвинувачений не відшкодував завдану потерпілому шкоду, не вибачився перед останнім та жодним чином не спробував з ним помиритися чи домовитися про відшкодування шкоди.

Інших апеляційних скарг від учасників судового провадження не надходило.

Як встановлено в суді першої та в апеляційній інстанції, ОСОБА_6 , 07.09.2020 року близько 16 години, перебуваючи по вул. Якобашвілі в м. Сторожинець Чернівецької області, помітив, що у припаркованого по вказаній вулиці автомобіля марки Ford Sierra номерний знак НОМЕР_1 привідкрите вікно передніх дверцят з боку водійського крісла. Через неповністю закрите вікно проник до вказаного автомобіля, який належить ОСОБА_9 , звідки викрав барсетку, яка знаходилася між передніми кріслами, в якій був мобільний телефон марки «Blackview BV6000s» вартість якого згідно висновку від 25.02.2021 року становить 2 497 грн., грошові кошти в сумі 200 грн. та особисті документи потерпілого, з місця події зник, розпорядився викраденим на свій розсуд.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст оскаржуваного вироку суду та вимоги апеляційної скарги, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити з підстав наведених у ній, обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, надавши слово усім учасникам у дебатах, а обвинуваченому і останнє слово, колегія суддів доходить такого.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні крадіжки, поєднаної з проникненням в сховище, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються.

Порушень кримінального процесуального закону під час установлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.

Аналізуючи вирок районного суду в частині призначеного покарання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, призначивши обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, всупереч вимогам ст.ст.50, 75 КК України, без достатніх підстав, звільнив від його відбування з випробуванням, на що обґрунтовано послався в апеляційній скарзі прокурор.

Так, згідно з ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Цих вимог закону суд першої інстанції не дотримав і, звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, не навів переконливих доводів на підтвердження своїх висновків про можливість його виправлення без відбування покарання.

Так, поза увагою суду залишились те, що ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин у сфері проти власності, завдану потерпілому шкоду не відшкодував та не вибачився перед останнім, що свідчить про відсутність критичної оцінки ним своїх дій.

Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 тривалий час переховувався від суду, у зв`язку із чим двічі, а саме 08.06.2021р. та 17.02.2022 р., був оголошений судом у розшук.

Також колегія суддів звертає увагу на обставини вчинення кримінального правопорушення, розмір завданих потерпілому збитків, відношення обвинуваченого до вчиненого ним діяння та його наслідків.

За таких обставин, зважаючи на вищевказане, апеляційний суд приходить до висновку, що звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України не відповідає принципу невідворотності покарання і суперечить його меті, адже призводить до почуття безкарності.

Згідно зі ст.409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до вимог ст.413, 420 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, тобто застосування закону, який не підлягає застосуванню, що, потягло за собою неправильне звільнення обвинуваченої від відбування покарання, є підставою для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_6 покарання і ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції, як про це просить прокурор.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , у відповідності до вимог ст.65 КК України колегія суддів враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України, є тяжким злочином, вартість викраденого майна, думку потерпілого.

Також апеляційний суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_6 який не працює, на спеціальних обліках не перебуває, визнав повністю свою вину, розкаюється у вчиненому, в силу ст.89 КК України не судимий, активно сприяв розкриттю злочину. При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_6 , не встановлені.

Вказані обставини дають апеляційному суду достатні підстави визнати їх такими, що пом`якшують покарання та у сукупності з іншими викладеними вище обставинами істотно знижують ступінь тяжкості скоєного і дають підстави для призначення ОСОБА_6 основного покарання у виді позбавлення волі із застосуванням вимог ч.1 ст.69 КК України, тобто нижче від найнижчої межі цього покарання, передбаченої санкцією ч.3 ст.185 КК України.

Саме таке покарання, на думку колегії суддів, відповідатиме ступеню тяжкості скоєного та особі обвинуваченого.

Таким чином, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок районного суду скасуванню в частині призначеного обвинуваченому покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 404, 407, 409, 413, 420, ч.15 ст.615 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Сторожинецького відділу Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 27 вересня 2022 року щодо ОСОБА_6 за ч.3 ст.185 КК України в частині призначеного покарання із звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст.75 КК України скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.3 ст.185 КК України та за його вчинення призначити йому покарання із застосування вимог ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

Взяти ОСОБА_6 під варту в залі суду негайно, а строк відбування під вартою обраховувати з моменту його затримання, тобто з 04.01.2023р.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили негайно після його проголошення та може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, - в той самий строк, з моменту вручення йому копії даного вироку.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3