Справа № 521/2041/23
Номер провадження 1кп/521/1102/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2023 року Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

у присутності обвинуваченого ОСОБА_4

адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000005 від 03.01.2023 щодо:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Антрацит Луганської області, громадянина України, не одруженого, офіційно не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично перебуває у Одеському слідчому ізоляторі, раніше неодноразово судимого, останні рази:

-06.02.2008 Антрацитовським міськрайонним судом Луганської області за ч.2 ст.121, ч.1 ст.15, ч.2 ст.186, ч.3 ст.186 КК України до покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі;

-11.02.2019 Київським районним судом м. Одеси за ч.2 ст.186 КК України у вигляді чотирьох років позбавлення волі;

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 та Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-ХІ від 24.02.2022 введено воєнний стан на всій території України строком на 30 діб.

Указом Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, затвердженого Законом України від 15.03.2022 № 2119-ІХ продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України № 259/2022 від 18.04.2022, затвердженого Законом України від 21.04.2022 № 22212-ІХ продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України № 341/2022 від 17.05.2022, затвердженого Законом України від 22.05.2022 № 2263-ІХ продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України №573/2022 від 12.08.2022, затвердженого Законом України від 15.08.2022 № 2500-ІХ продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України №757/2022 від 07.11.2022, затвердженого Законом України 16.11.2022 № 2738-ІХ продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

15.12.2022 в період часу з 16 години 10 хвилин до 16 годин 20 хвилин, ОСОБА_4 перебуваючи біля входу до міні ринку «Іванівській», що знаходиться в Малиновському районі м. Одеси, за адресою вул. Святослава Ріхтера, буд. 148 к.3, побачив раніше йому незнайому жінку, ОСОБА_6 , надалі реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, протиправно, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки і бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом та з метою особистого збагачення, діючи повторно, у період дії введеного в Україні правового режиму воєнного стану, зайшов в магазин «М`ясо», що розташований в Малиновському районі м. Одеси за адресою: м. Одеса, вул. Святослава Ріхтера, буд. 144/1, в якому перебувала ОСОБА_6 та підійшовши до неї ззаду, усвідомлюючи, що його дії помічені і оцінюються як відкрите викрадення чужого майна, за допомогою власної фізичної сили, а саме своєю правою рукою, шляхом ривку з її правого вуха, відкрито викрав сережку, що належала ОСОБА_6 .

Після чого, ОСОБА_4 з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 майнову шкоду на суму 3212 (три тисячі двісті дванадцять) гривень 59 (п`ятдесят дев`ять) копійок.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав у повному обсязі та повністю підтвердив обставини, вказані вище. Обвинувачений показав, що народився в місті Антрацит Луганської області, неодноразово притягався до кримінальної відповідальності. З 2019 року проживав в місті Одесі, останній раз засуджений вироком Київського районного суду міста Одеси до 4-х років позбавлення волі, звільнився у жовтні 2022 року. Після звільнення працевлаштуватися не міг, потім неофіційно працював садівником. 15 грудня 2022 року приблизно об 16:30 годин знаходився на вулиці С. Ріхтера, буд.148 біля входу на мініринок «Іванівський», побачив жінку, яка виходила з ринку, в неї була розстебнута сережка. Пішов за нею, вона зайшла до магазину «М`ясо», стояла біля вітрини, він підійшов, вирвав з вуха сережку та вийшов з магазину. Після цього пішов до ломбарду, здав сережку, отримав гроші, які витратив на їжу та алкоголь. У скоєному щиро кається, просить суд врахувати усі пом`якшуючи обставини та замість відбування покарання зобов`язати його з`явитися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для подальшої мобілізації до Збройних Сил України, оскільки він вважає своїм обов`язком захищати Україну від російської агресії. Цивільний позов ОСОБА_6 визнав та не заперечував проти його задоволення.

Окрім повного визнання своєї вини, вина обвинуваченого в інкримінованому йому злочині повністю доказана і підтверджується зібраними по провадженню в порядку ст. ст. 84-86, 91-93 КПК України доказами, дослідження яких відповідно до ст. 349 КПК України за згодою учасників судового розгляду судом визнано недоцільним щодо тих обставин, які ніким не оскаржуються і обмежено допитом обвинуваченого, дослідженням доказів обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання.

При цьому судом з`ясовано правильність розуміння обвинуваченим обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність його позиції, та роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

На підставі вищезазначеного, оцінюючи отримані в суді докази, заслухавши показання обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, які характеризують його особистість, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, за кваліфікуючими ознаками відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно в умовах воєнного стану доведена у повному обсязі.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд виходить із встановленої ст.50 КК України мети кари, виправлення і запобігання вчинення нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості. При цьому суд враховує, визначені ст.65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи.

Відповідно до ст.66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.67 КК України до обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, суд відносить рецидив злочинів та вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Вирок повинен також відповідати загальним засадам кримінального провадження, одне з яких верховенство права. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс /Steven Willcox/ та Скотт Херфорд /Scott Hurford/ проти Сполученого Королівства, заяви № № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

У даному випадку при призначені покарання ОСОБА_4 суд враховує практику Європейського суду з прав людини. При цьому суд виходить з того, що ОСОБА_4 в судовому засіданні повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому епізоду злочинних дій. Даючи оцінку вказаним зізнанням обвинуваченого, суд вважає, що воно дано без будь-якого примусу та свідомо. Підстав вважати, що обвинувачений обмовляє себе, або дає зізнавальні покази вимушено не має.

Разом з тим, суд ухвалюючи вирок, не лише дає оцінку окремо взятим діям обвинуваченого, враховує особистість останнього, наскільки вона проявилася у вказаних протизаконних діях. Відомості про поведінку обвинуваченого до скоєння злочину, його зв`язках та способі життя, дають можливість суду призначити покарання достатнє та необхідне для винної особи.

Так обвинувачений має місце реєстрації у місті Антрацит Луганської області, з 2019 року проживає у місті Одесі, не має постійного місця проживання та роботи, неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, у жовтні 2022 року звільнився з місць позбавлення волі після відбуття покарання за вироком Київського районного суду міста Одеси від 11.02.2019 року, однак на шлях виправлення не став, не працевлаштувався, сім`ї не створив та знову вчинив умисний злочин у період воєнного стану.

Мета покарання це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила злочин. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує: суспільну небезпеку і характер вчиненого ним кримінального правопорушення, тяжкість скоєного, те що вартість вкраденого майна складала 3212,59 гривень, негативну характеристику з місць позбавлення волі, його щире каяття в скоєному, активну участь у розкритті кримінального правопорушення, пом`якшуючі та обтяжуючи обставини, позицію потерпілої ОСОБА_6 яка подала письмову заяву в якій просила призначити покарання на розсуд суду, цивільний позов підтримала.

Таким чином вчинений злочин обвинуваченим є дійсно суспільно небезпечним, оскільки посягає на право власності особи. Однак особа обвинуваченого, а також, його щире розкаяння, свідчать про можливість призначення покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції частини 4 ст.186 КК України, однак наближене до найнижчої межі.

Стосовно заяви обвинуваченого про направлення замість відбування покарання до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для подальшої мобілізації до Збройних Сил України, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до Закону України № 2125 ІХ кримінально процесуальний кодекс доповнено статтею 616 такого змісту: у разі введення в Україні або окремих її місцевостях воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України підозрюваний, обвинувачений, який під час досудового розслідування або судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, а також злочинів, передбачених статтями 115, 146-147, 152-156, 186, 187, 189, 255, 255-1, 257, 258-262, 305-321, 330, 335-337, 401-414, 426-433, 436, 437-442 Кримінального кодексу України, має право звернутися до прокурора з клопотанням про скасування цього запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період. За результатами розгляду клопотання, передбаченого абзацом першим цієї частини, прокурор має право звернутися до слідчого судді або суду, який розглядає кримінальне провадження, з клопотанням про скасування цій особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 скоїв злочин передбачений ч.4 ст. 186 КК України. Правила ст.616 КПК України не розповсюджуються на статтю 186 КК України, тому клопотання сторони захисту задоволенню не підлягає.

Потерпілою ОСОБА_6 до початку судового розгляду був заявлений цивільний позов, в якому вона просить стягнути з обвинуваченого на її користь -3212,59 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням.

Розмір майнової шкоди позивачка обґрунтовував тим, що вона складається з вартості золотої сережки, яку ОСОБА_4 відкрито викрав в неї 15 грудня 2022 року. Розмір завданої шкоди підтверджується висновком судового експерта за результатами проведення товарознавчої експертизи №109/23 від 09.01.2023.

Як визначено ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Так, відповідно до ч. 3 п. 8 ст. 175 ЦПК України, позовна заява має містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

При цьому, відповідно ч. 2, 4, 5 ст. 95 ЦПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Таким чином, суд вважає за доцільне стягнути з ОСОБА_4 на користь позивача потерпілої ОСОБА_6 підтверджений матеріалами справи розмір матеріальної шкоди, в загальній сумі 3212 гривень 59 копійок.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України

Керуючись ст.ст.369-371, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст.186 КК України, на підставі якої, призначити йому покарання у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання обвинуваченому рахувати з дня ухвалення вироку, тобто з 10 березня 2023 року.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Речовий доказ: диск із наявним на ньому відеозаписом зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_4 судові витрати пов`язані з проведенням судової товарознавчої експертизи у сумі -220 (двісті двадцять) гривень.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди завданої злочином у розмірі 3212 гривень 59 копійок задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 - 3212 (три тисячі двісті дванадцять) гривень 59 копійок.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на вирок суду, може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1