Житомирський апеляційний суд
Справа №282/821/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст. 121 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2022 року
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження за апеляційними скаргамиобвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Любарського районного суду Житомирської області від щодо обвинувачених ОСОБА_9 за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ч.1 ст.121, ч.2 ст.345 КК України та ОСОБА_10 за ч.3 ст.15 ст.185, ст.ст.75, 76 КК України,-

в с т а н о в и л а:

Вироком Любарського районного суду Житомирської області від 17 серпня 2022 року 29.06.2022 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, в силу положень ст. 89 раніше не судимого,
визнано невинуватим ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.309 КК України та виправдано його через недоведеність вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.
Визнано винуватим ОСОБА_7 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 ч.3 ст.185; ч.1 ст.121; ч.2 ст.345 КК України та призначено йому покарання:
- за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;
- за ч.1 ст.121 КК України у виді 6 (шести) років позбавлення волі;
- за ч.2 ст.345 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 6 (шести) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 залишити тримання під вартою до набрання вироком суду законної сили, але не більше ніж на 60 (шістдесят) днів.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з 01 квітня 2021 року.
У відповідності до ч.5 ст.72 КК України, ухвалено зарахувати ОСОБА_7 в строк відбуття покарання час його затримання у період з 03.06.2020 по 05.06.2020 та час перебування під вартою у період з 21.01.2021 по 19.03.2021.
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку с.Авнюгський Верхньо-Тоємського району Архангельської області Російської Федерації, жительку АДРЕСА_1 , українку, громадянку України, з загальною середньою освітою, неодружену, непрацюючу, на утриманні двоє малолітніх дітей, раніше не судимої,
визнано винниою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України і призначити їй покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням і встановити їй іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки, якщо вона протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї судом обов`язки.
Відповідно до ст.76 КК України ухвалено покласти на ОСОБА_10 обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Запобіжний захід ОСОБА_10 до вступу вироку в законну силу ухвалено не обирати.
Ухвали стягнути в рівних долях з ОСОБА_7 та ОСОБА_10 в дохід держави процесуальні витрати пов`язані з проведенням судових експертиз, а саме: 653 (шістсот п`ятдесят три) грн. 80 (вісімдесят) коп. за проведення будівельно-технічної експертизи (висновок експерта №12/4-54 від 22.07.2020) та 1961 (одна тисяча дев`ятсот шістдесят одна) грн. 28 коп. за проведення судово-товарознавчої експертизи (висновок експерта №2049/2163/20-25 від 30.07.2020).
Витрати пов`язані з проведенням судових експертиз, а саме: 980 (дев`ятсот вісімдесят) грн. 70 (сімдесят) коп. за проведення експертизи матеріалів, речовин та виробів (висновок експерта №9/2-1138 від 30.10.2020; 1307 (одна тисяча триста сім) грн. 60 (шістдесят) коп. за проведення експертизи матеріалів, речовин та виробів (висновок експерта №9/2-1142 від 13.10.2020); 980 (дев`ятсот вісімдесят) грн. 70 (сімдесят) коп. за проведення експертизи матеріалів, речовин та виробів (висновок експерта №9/2-1141 від 15.10.2020; 1634 (одна тисяча шістсот тридцять чотири) грн. 50 (п`ятдесят) коп. за проведення експертизи матеріалів, речовин та виробів (висновок експерта №9/2-1139 від 29.10.2020); 1634 (одна тисяча шістсот тридцять чотири) грн. 50 (п`ятдесят) коп. за проведення експертизи матеріалів, речовин та виробів (висновок експерта №9/2-1143 від 15.10.2020) та 1144 (одна тисяча сто сорок чотири) грн. 15 копійок за проведення дактилоскопічної експертизи (висновок експерта від17.06.2020 №6/2-210) - покласти на рахунок держави.
Речовими доказами після набрання вироком суду законної сили, розпорядитися наступним чином:
- два металопластикові вікна, а саме: одне одностулкове металопластикове глухе вікно, з однією камерою склопакету, шириною вікна 650,0 мм., довжиною 790,0 мм., пластику профільного чотирьохкамерного 60,0 мм, та одне одностулкове металопластикове поворотно-відкидне вікно, з однією камерою 4 склопакету, шириною вікна 650,0 мм, довжиною 790,0 мм, пластику профільного чотирьохкамерного 60,0 мм., які зберігаються у потерпілого ОСОБА_11 ухвалено залишити останньому;
- 4 паперові картонні коробки, які частково заповнені особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом, маса якого в перерахунку на висушену речовину становить 612,977 грамів; паперовий згорток з особливо небезпечним наркотичним засобом - канабісом, маса якого становить в перерахунку на висушену речовину становить 0,989 грама; металеву коробку з вмістом особливо, небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено - канабісом, маса якого, в перерахунку на висушену речовину становить 4,232 грамів; коробку з-під цигарок синьо-білого кольору з вмістом особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено - канабісом, маса якого в перерахунку на висушену речовину становить 0,476 грамів; саморобний пристрій для куріння з пластикової пляшки з металевим наконечником та металевим ситечком; речовину рослинного походження зеленого кольору, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом, маса якого в перерахунку на висушену речовину становить 0,127 грамів; гілки з листям рослинного походження, які є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом, маса якого в перерахунку на висушену речовину становить 25,316 грамів; 25 ростучих стебел, з яких частково відсутнє листя та стебла частково з листям, три з яких з кореневою системою, які є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом, маса якого в перерахунку на висушену речовину становить 15,293 грамів, які знаходяться на зберіганні у камері зберігання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів ГУНП в Житомирській області ухвалено знищити;
- молоток з дерев`яною ручкою, ніж з дерев`яною ручкою, які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів відділення поліції №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області знищити;
- одяг ОСОБА_7 , а саме: спортивні штани сірого кольору, кофту синього кольору з капюшоном, резинові калоші, які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів відділення поліції №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області - повернути власнику;
- медичну картку стаціонарного хворого №117 на ім`я ОСОБА_12 , яка зберігається в матеріалах кримінального провадження ухвалено повернути ОСОБА_12 .
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Любарського районного суду Житомирської області №282/65/21 від 22.01.2021, на вилучені 21.01.2021 у домогосподарстві по АДРЕСА_1 , речі та сліди, а саме: молоток з дерев`яною ручкою; зіскоб слідів схожих на кров, які поміщенні до спецпакету; змиви слідів схожих на кров, які виконанні на марлеву тканину; ніж з пластмасовою ручкою білого кольору; ніж з пластмасовою ручкою синього кольору;ніж з дерев`яною ручкою, після набрання вироком суду законної сили ухвалено скасувати.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Любарського районного суду Житомирської області №282/65/21 від 29.01.2021, на вилучені під час особистого обшуку ОСОБА_7 , 22.01.2021 речі, а саме: спортивні штани сірого кольору зі слідами бурого кольору схожими на кров; кофту з капюшоном синього кольору; резинові галоші зі слідами бурого кольору зовні схожими на кров, після набрання вироком суду законної сили ухвалено ухвалено скасувати.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнаний винним за засуджений за вчиненні кримінального праовпорушення. Передбаченого ч.2 ст. 345 КК України за наступних обставин.

Так 03 червня 2020 року, близько 12 години 50 хвилин ОСОБА_13 , перебуваючи на подвір`ї домогосподарства АДРЕСА_1 , під час спілкування з оперуповноваженими працівниками сектору кримінальної поліції Любарського відділення поліції Бердичівського відділу поліції ГУНП в Житомирській області лейтенантом поліції ОСОБА_14 , який перебував у форменому одязі з табельною вогнепальною зброєю, та лейтенантом поліції ОСОБА_15 , одягнутим у цивільний одяг, які перебували на службі у робочий час та з метою виконання своїх службових обов`язків, а саме: доручення слідчого СВ Любарського ВП Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_16 за №100/205-20 від 02.06.2020, наданого в порядку ст. 40 КПК України в рамках кримінального провадження №0000137 від 02.06.2020, прибули до вищевказаного домогосподарства, вчинив словесний конфлікт з останніми.
Під час даного конфлікту в ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на умисне заподіяння тілесних ушкоджень працівникові правоохоронного органу - оперуповноваженому сектору кримінальної поліції Любарського ВП Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області лейтенанту поліції ОСОБА_15 , який на той момент знаходився при виконанні своїх службових обов`язків.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та достовірно знаючи, що ОСОБА_15 є працівником правоохоронного органу та виконує свої службові обов`язки, умисно, кулаком лівої руки наніс ОСОБА_15 удар в обличчя, заподіявши останньому тілесні ушкодження у вигляді крововиливу, садна, синця нижньої губи, що є легким тілесним ушкодженням без короткочасного розладу здоров`я.
Дії ОСОБА_7 , які виразились в умисному заподіянні оперуповноваженому сектору кримінальної поліції Любарського ВП Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області лейтенанту поліції ОСОБА_15 легких тілесних ушкодженнь у зв`язку з виконанням цим працівником своїх службових обов`язків, органами досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.345 КК України.

Крім того судом також встановлено, що 21 січня 2021 року, близько 19 години 30 хвилин ОСОБА_7 знаходився у житловому будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 , де в цей час до його будинку прийшов ОСОБА_12 .
В ході розмови між ОСОБА_12 та ОСОБА_7 на подвір`ї вказаного домогосподарства виникла словесна суперечка, в ході якої у ОСОБА_7 виник умисел на умисне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_12 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне заподіяння тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 узяв до рук ніж, на що ОСОБА_12 вибіг на вулицю. В подальшому без розриву в часі ОСОБА_7 , наздогнавши ОСОБА_12 , на проїзній частині вулиці Гвардійців Кантемирівців в с.Юрівка, та розуміючи протиправність своїх дій, тримаючи в правій руці саморобний ніж з дерев`яною ручкою, умисно наніс ним один удар в область живота ОСОБА_12 .
Внаслідок нанесеного удару ОСОБА_12 заподіяно тілесне ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення живота, раневий канал якого проникає в черевну порожнину з ушкодженням парієтальної очеревини та без ушкодження внутрішніх органів, яке відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя.
Дії ОСОБА_7 , які виразились у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, органами досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.121 КК України.
Також судом встановлено, що 01 червня 2020 року, близько 22 години ОСОБА_10 за попередньою змовою з ОСОБА_7 з метою таємного викрадення чужого майна прийшли на територію домогосподарства ОСОБА_11 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .
Перебуваючи в цей час та місці, реалізуючи свій спільний злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою між собою, скориставшись відсутністю власника майна та інших сторонніх осіб, розуміючи протиправність своїх дій, умисно, з корисливих мотивів, через незамкнені вхідні двері проникли всередину житлового будинку, розташованого за вищевказаною адресою, звідки шляхом застосування фізичної сили демонтували з віконних рам будинку належні потерпілому ОСОБА_11 два металопластикові вікна, а саме: одне одностулкове металопластикове глухе вікно з однією камерою склопакету шириною вікна 650,0 мм., довжиною 790,0 мм., з пластику профільного чотирьохкамерного 60,0 мм., вартістю 418 грн. 87 коп. та одне одностулкове металопластикове поворотно-відкидне вікно з однією камерою склопакету шириною вікна 650,0 мм., довжиною 790,0 мм., з пластику профільного чотирьохкамерного 60,0 мм., вартістю 1218 грн. 02 коп., та перемістили їх на подвір`я даного домогосподарства, намагаючись з вказаним майном з місця злочину зникнути, однак були помічені та викриті сторонніми особами.
Таким чином ОСОБА_7 та ОСОБА_10 не вчинили усіх дій, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від їх волі.
Дії ОСОБА_7 , які виразились у незакінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло, органами досудового розслідування кваліфіковані за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України.
Дії ОСОБА_10 , які виразились у незакінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло, органами досудового розслідування кваліфіковані за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить переглянути його справу по епізоду за ч.2 ст.345 КК України та відхилити показання свідка ОСОБА_14 , так як він обіймає посаду в правоохоронних органах і може бути в змові з потерпілим ОСОБА_15 . Також просить змінити вирок суду та застосувати до нього ст.75 КК України та врахувати те, що на його утриманнні перебувають неповнолітні діти, він має постійне місце проживання.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинувачего ОСОБА_7 просить вирок суду в частині визнання ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 345 КК України скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначене судом першої інстанції остаточне покарання у виді 6 років і 6 місяців пом`якшити. Посилається на те, що вирок суду в частині визнання ОСОБА_17 винним за ч. 2 ст. 345 КК України і призначення йому покарання у виді 2 років позбавлення волі є не законним і підлягає скасуванню, оскільки ухвалений з порушенням вимог, передбачених п.1.2 ст. 411, п.1.2 ст. 413 КПК України, оскільки суд не взяв до уваги покази, які могли істотно вплинути на його висновки та застосував закон, який не підлягав застосуванню.

Вказує, що в мотивувальній частині вироку суд вказав, що згідно показів потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , вони 03.06.2020 року на виконання доручення слідчого ОСОБА_16 допитали ОСОБА_7 і повинні були допитати дружину ОСОБА_7 - засуджену ОСОБА_10 . За згодою ОСОБА_7 потерпілі зайшли разом з ОСОБА_7 на подвір`я біля будинку АДРЕСА_1 , в якому проживає Бриль разом з своєю співмешканкою ОСОБА_10 і іншими членами своєї сімї. «Проте, зайшовши в подвір`я, обвинувачений несподівано передумав кликати свою співмешканку ОСОБА_10 та намагався покинути власне подвір`я, він з напарником намагалися його не пускати, притримуючи за руки ...» При цьому суд не взяв до уваги, що згідно доручення слідчого ОСОБА_16 потерпілі ОСОБА_14 і ОСОБА_15 були уповноважені провести допит ОСОБА_7 , а не затримувати останнього «притримуючи його за руки». В мотивувальній частині вироку відсутні відомості про причину прийняття потерпілими рішення про застосування фізичної сили до ОСОБА_7 з метою перешкодити йому ходити хоч по території своєї садиби, чи по вулиці. Відповідно, ОСОБА_7 і члени його сім`ї вище вказані дії працівників поліції в особі потерпілих визнали протиправними і стали чинити опір. Хоч факт протиправного затримання і застосування фізичної сили працівниками поліції до ОСОБА_7 ніким не заперечувався, однак суд це залишив поза своєю увагою і визнав ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України. Тобто, суд застосував закон, який не підлягав застосуванню.

Вирок щодо ОСОБА_7 в іншій частині та щодо обвинуваченої ОСОБА_10 не оскаржується.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_7 та його захисник підтримали свої апеляційні скарги та просили їх задовольнити. При цьому захисник ОСОБА_8 додатково зазначив, що просить закрити провадження щодод ОСОБА_7 в частині обвинувачення його за ч.2 ст. 345 КК України за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення, а також зменшити щодо нього покарання у зв`язку із зменшенням обсягу обвинувачення, в тому числі і застосувати положння ст. 75 КК України

Прокурор в судовому засіданні заперечила проти задоволення апеляційних скарг ОСОБА_7 та його захисника, просила вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Потерпілий ОСОБА_15 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, був повідомлений належним чином про час та місце апеляційого розгляду.

Заслухавши доповідь судді, доводи та пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника задоволенню не підлягают, виходячи з наступного.

Оскільки вирок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 ч.3 ст.185; ч.1 ст.121 КК України не оскаржується, апеляційним судом перевіряється законність та обгрунтваність вироку лише в частині обвинувачення ОСОБА_7 у вчинні злочину за ч.2 ст.345 КК України, та в частині призначення обвинуваченому покарання.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Відповідно до ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Закони та інші нормативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати цьому Кодексу. При здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить цьому Кодексу.

Відповідно до ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Відповідно до ч.1 ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до статті 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Апелційний суд вважає, що орган досудового розслідування в даному кримінальному провадженні при його здійсненні та суд в ході судового розгляду кримінального провадження та при здійсненні висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, зазначених вимог Закону дотрималися. При цьому висновко суду про винуватість ОСОБА_7 відповідає обставинам кримінального провадження та ґрунтується на сукупності зібраних та належним чином оцінених судом доказах.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого та захисника щодо недоведеності його вини у вчиненні даного кримінального правопорушення, викладені в апеляційних скаргах, не знгайшли свого підтвердження під час апеляційної перевірки вироку суду першої інстанції.

Натомість слід зазначити, що у вироку суду міститься формулювання обвинувачення, визначене судом доведеним, зазначено місце, час, спосіб вчинення та мотив злочину, вказано, чому суд взяв до уваги одні докази та відкинув інші. Наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про винуватість ОСОБА_7 , допитані свідки, показанням яких надана юридична оцінка, досліджені та належним чином оцінені докази кожен окремо та в їх сукупності, тощо.

Суд, дослідивши докази, прийшов до висновку, що вони є відповідно до вимог ст.85 КПК України належними, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність, чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів, з чим також погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Так, вина ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України повністю підтверджується, а доводи апеляційних скарг про те, що ОСОБА_7 не вчиняв даного злочину за обставин, вказаних в обвинуваченні та вироку суду, повністю спростовуються доказами, дослідженими у судовому засіданні та зазначними у вироку суду першої інстанції, зокрема: показаннями потерпілого ОСОБА_15 та свідків ОСОБА_14 та неповнолітнього свідка ОСОБА_18 .
В судовому засідання потерпілий ОСОБА_15 вказав, що 03.06.2020 він зі своїм колегою лейтенантом поліції ОСОБА_14 на виконання доручення слідчого ОСОБА_16 мали допитати ОСОБА_7 та його співмешканку ОСОБА_10 . Вони з ОСОБА_14 поїхали службовим автомобілем до місця проживання ОСОБА_7 та його співмешканки у АДРЕСА_1 . При цьому ОСОБА_14 був у форменому одязі та із табельною зброєю, він же був одягнутий у цивільний одяг. Не доїхавши до вказаної адреси, вони зустріли ОСОБА_7 неподалік магазину «Берізка», що знаходиться у с.Юрівка. Вийшовши з автомобіля вони представилися останньому, роз`яснили суть їх приїзду та запропонували ОСОБА_7 під`їхати до райвідділку для дачі показів, на що ОСОБА_7 погодився. Після відібрання показів у обвинуваченого, його запитали про його співмешканку, пояснивши при цьому, що вона також має дати покази, відповідно до доручення слідчого. Вияснивши, що остання має бути за адресою їх місця проживання із ОСОБА_7 у АДРЕСА_1 , працівники поліції ОСОБА_15 та ОСОБА_14 разом із ОСОБА_7 поїхали службовим автомобілем за вказаною адресою. Приїхавши на місце, працівники поліції запитали у обвинуваченого дозвіл зайти у подвір`я, на що отримали позитивну відповідь. Проте, зайшовши в подвір`я, обвинувачений несподівано передумав кликати свою співмешканку ОСОБА_10 та намагався покинути власне подвір`я, він з напарником намагалися його не пускати, притримуючи за руки. В цей час, до зазначеного домогосподарства зайшла літня жінка та молодий хлопець, як в подальшому стало відомо, що це рідна баба обвинуваченого ОСОБА_19 та двоюрідний брат обвинуваченого ОСОБА_18 . ОСОБА_19 почала кричати до поліцейських, стала шарпати ОСОБА_14 за руку, в області пояса, біля табельної зброї. Несподівано обвинувачений став агресивним і почав відштовхувати потерпілого та поліцейського ОСОБА_14 , тоді потерпілий став між ОСОБА_19 та ОСОБА_7 та намагався загородити рукою доступ ОСОБА_19 до ОСОБА_14 . В цей час ОСОБА_19 впала на траву і зробила вигляд, ніби втратила свідомість. Брат ОСОБА_7 ОСОБА_18 став кричати, що б`ють бабусю. В цей момент ОСОБА_15 повернувся щоб подивитися на обвинуваченого та отримав від ОСОБА_7 удар лівою рукою в нижню щелепу. Після вказаних подій, потерпілий викликав швидку допомогу для бабусі, його також оглянула медсестра, дала укол. Претензій матеріального характеру до обвинуваченого не має.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 вказав, що 03.06.2020 перебував у наряді слідчо-оперативної групи та йому потрібно було допитати ОСОБА_7 та ОСОБА_10 по справі проникнення до приміщення. Він з потерпілим ОСОБА_15 поїхали до місця проживання ОСОБА_7 у с.Юрівка. Не доїхавши до його дому, вони зустріли обвинуваченого біля магазину, запропонували поїхати з ними до райвідділу для дачі показів, на що останній погодився та вони поїхали до відділу поліції. Після того, як він допитав обвинуваченого ОСОБА_7 , вони поцікавились у обвинуваченого, де перебуває ОСОБА_10 , яку також потрібно допитати. ОСОБА_7 відповів, що вона знаходиться за місцем їх проживання. Свідок ОСОБА_14 , потерпілий ОСОБА_15 та обвинувачений поїхали у с.Юрівка до домогосподарства ОСОБА_7 . Приїхавши за вказаною адресою, обвинувачений добровільно запропонував їм зайти в його подвір`я де нікого не було. Однак, коли вони почали підходити до будинку, на територію домогосподарства зайшли якась жінка з чоловіком, яких він не знав, та жінка почала кричати, шарпати їх за одяг, питати чого вони сюди прийшли. Свідок вказав, що він перебував у форменому одязі зі зброєю. Потерпілий ОСОБА_15 став між свідком ОСОБА_14 та особою жіночої статті, так як остання могла зачепити табельну зброю, та намагався рукою загородити доступ їй до ОСОБА_14 . В цей момент, жінка, як йому стало відомо пізніше, бабуся ОСОБА_7 , впала на траву, зробивши вигляд, ніби її стало зле. Тоді ОСОБА_7 наніс лівою рукою (кулаком) удар в обличчя ОСОБА_15 . Також свідок вказав, що бачив у ОСОБА_15 тілесні ушкодження у вигляді крові з середини губи та почервоніння зверху губи. Потерпілий ОСОБА_15 викликав швидку допомогу. Весь конфлікт тривав від 5 до 10 хвилин. Після того, як потерпілий викликав швидку, він зателефонував на 102, приїхала оперативна група.
Аналогічні покази свідок ОСОБА_14 та потерпілий ОСОБА_15 надали 08.07.2020 при проведені за їх участю слідчих експериментів в ході досудового розслідування кримінального провадження.
Неповнолітній свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні вказав, що 03.06.2020 до нього підійшла його баба ОСОБА_19 і попросила щоб він пішов з нею до дому до його двоюрідного брата ОСОБА_7 . Прийшовши туди, вони побачили двох поліцейських, які їм не представились. Біля брами стояв автомобіль з синіми поліцейськими номерами. Один із поліцейських був одягнутий у формений одяг, інший у цивільному. Поліцейські закручували ОСОБА_7 руки за спину. ОСОБА_19 підбігла до них, вигукнувши «куди ви його ведете?» і тягнула ОСОБА_7 до себе. Один із поліцейських розвернувся і штовхнув ОСОБА_19 , яка впала і він вигукнув: "навіщо ви б`єте бабусю?", після чого розвернувся, та помітив, як потерпілий тримається за губу на якій була кров. Після цього обвинуваченого ОСОБА_7 відпустили, з вікна будинку вистрибнула ОСОБА_10 .

Щодо показань свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_21 суд зазначив, що дані свідки не були присутні на території домогосподарства ОСОБА_7 під час нанесення тілесних ушкоджень обвинуваченим потерпілому ОСОБА_15 , а тому суд приймає їх покази лише в частині оцінки подій, що відбувались на території домогосподарства ОСОБА_7 після описаних в обвинувальному акті подій.
Суд також не прийняв до уваги покази свідка ОСОБА_22 , так як свідок вказала, що працювала на городі біля власного домогосподарства та не бачила моменту нанесення тілесних ушкоджень обвинуваченим потерпілому ОСОБА_15 .
Також суд критично поставився до показів свідка ОСОБА_19 в частині того, що обвинувачений ОСОБА_7 свідомо не наносив удар потерпілому ОСОБА_15 , а міг його зачепити руками, коли виривався від працівників поліції, та показань свідка ОСОБА_10 , яка вказала, що факт нанесення удару обвинуваченим ніхто не бачив, так як потерпілий ОСОБА_15 та свідок ОСОБА_14 вказали, що обвинувачений ОСОБА_7 цілеспрямовано наніс удар лівою рукою потерпілому.
З даним висновком щодо оцінки показань свідків погоджується і колегія суддів апеляційного суду. Крім того колегія суддів вважає за необхідне зауважити на тому, що для перевірки показів свідка ОСОБА_19 , враховуючи розбіжності між її показами та показами свідка ОСОБА_14 і потерпілого ОСОБА_15 , їй було запропоновано прийняти участь у слідчому експерименті та місцевості відтворити обставини події. Однак посилаючись на положення ст. 63 Конституції України свідок відмовилася від такої слідчої дії, у зв`язку з чим її покази як свідка викликають додаткові сумніві в їх об`єктивності та достовірності. Також звертає на себе увагу та оставина, що в результаті огляду лікаря швидкої допомоги, викликаної до місця події жодних ушкоджень, забоїв у свідка ОСОБА_19 виявлено не було, разом з тим тілесне ушкодження у виді пошкодження губи було встановлено у працівника поліції ОСОБА_15 , який є потерпілим в даному кримінальнму провадженні.
При цьому доводи апеляційної скарги обвинуваченого про необхідність відхилення показів свідка ОСОБА_14 як працівника поліції, який міг надати неправдиві покази на підтримку свого колеги потерпілого ОСОБА_23 , не знайшли свого підтвердження, в ході апеляційного розгляду жодних доказів такої можливої поведінки свідка здобуто та встановлено не було.

Крім того, вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується нижченаведеними дослідженими судом письмовими доказами, зокрема:

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 03.06.2020, згідно якого ОСОБА_15 повідомив про нанесення йому ОСОБА_7 умисних тілесних ушкоджень (а.с. 65, том 5);
- протоколом огляду місця події від 03.06.2020 з ілюстративними таблицями, а саме: поблизу домогосподарства АДРЕСА_1 . (а.с. 70-73, том 5);
- висновком експерта Чуднівського міжрайонного відділення Бюро судово-медичної експертизи Житомирської обласної ради № 237 від 04.06.2020, згідно якого у ОСОБА_15 виявлено крововилив, садно, синець нижньої губи, який є легким тілесним ушкодженням без короткочасного розладу здоров`я (а.с. 75, том 5);
- посвідченням ЖТП № 007221, видане 26.02.2020, дійсне до 26.02.2024, згідно якого ОСОБА_15 є оперуповноваженим сектору кримінальної поліції Любарського ВП Бердичівського відділу поліції (а.с. 76, том 5);
- посвідченням ЖТП № 007310, видане 20.05.2020, дійсне до 20.05.2024, згідно якого ОСОБА_14 є оперуповноваженим сектору кримінальної поліції Любарського ВП Бердичівського відділу поліції (а.с. 78, том 5);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 08.07.2020, за участю потерпілого ОСОБА_15 з ілюстративними таблицями (а.с. 111-114, том 5), згідно якого потерпілий вказує на обставини вчинення відносно нього кримінального правопорушення, в тому числі, механізм нанесення тілесних ушкоджень;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 08.07.2020, за участю свідка ОСОБА_14 з ілюстративними таблицями (а.с. 115-118, том 5), згідно якого свідок вказав на обставини вчинення кримінального правопорушення, в тому числі на механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_15 ;
- висновком експерта Чуднівського міжрайонного відділення Бюро судово-медичної експертизи Житомирської обласної ради № 293 від 22.07.2020 (а.с. 120, том 5), згідно якого вбачається, що враховуючи характер, локалізацію виявлених тілесних ушкоджень, матеріалів кримінального провадження, механізм утворення тілесних ушкоджень, встановлених при проведенні судово-медичної експертизи, може відповідати механізму, на який вказує свідок ОСОБА_14 під час проведення слідчих дій за його участю. Також у висновку вказано, що враховуючи характер, локалізацію виявлених тілесних ушкоджень, матеріалів кримінального провадження, механізм утворення тілесних ушкоджень, встановлених при проведенні судово-медичної експертизи, може відповідати механізму, на який вказує потерпілий ОСОБА_15 під час проведення слідчих дій за його участю;
- довідкою, виданою Любарським відділенням поліції Бердичівського ВП від 29.07.2020, згідно якої вбачається, що оперуповноважений сектору кримінальної поліції Любарського відділення поліції Бердичівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області лейтенант поліції ОСОБА_15 в період часу з 01.06.2020 по 30.06.2020 у відпустці, відряджені та на лікарняному не перебував. Також згідно довідки вбачається, що 03.06.2020 знаходився на своєму робочому місці у Любарському відділенні поліції Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області та виконував свої функціональні обов`язки відповідно до своїх посадових інструкцій (а.с. 130, том 5);
- книгою службових нарядів № 672 (а.с. 132-134, том 5);
- журналом проведення інструктажу СОГ Любарського ВП Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області № 688 (а.с. 135-136, том 5);
- журналом обліку виконання оперативним та іншими підрозділами Любарського ВП ГУНП письмових доручень слідчих, наданих у кримінальних провадженнях про проведення слідчих (розшукових) дій і негласних слідчих (розшукових) дій № 464 (а.с. 137-139, том 5).
- картою виїзду швидкої медичної допомоги № 199 від 03.06.2020 (а.с. 144-147, том 5).
Наведені вище докази, в їх сукупності, суд визнав належними та допустимими у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.
При цьому судом зазначено, що на спростування наданих стороною обвинувачення доказів, які узгоджуються між собою, не викликають будь-якого сумніву у їх достовірності, сторона захисту доказів на підтвердження непричетності обвинуваченого до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення не подала.
Разом з тим суд відхилив наданий стороною обвинувачення протокол проведення слідчого експерименту від 27.07.2020 за участю свідка ОСОБА_19 , так як свідок відмовилась від проведення слідчого експерименту на підставі ст.63 Конституції України.
Таким чином, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, з точки зору їх належності та допустимості, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження, з чим також погоджується колегія суддів апеляційного суду.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника про те, що ОСОБА_9 не вчиняв даного злочину, а суд безпідставно взяв до уваги показання потеріплого ОСОБА_24 , який є праціником поліції, тому вирок суду постановлений на суперечливих показаннях свідків, та недопустимих доказах, є необгрунтованими та такими, що спростовується матеріалами провадження.
Доводи захисника про те, що судом не взято до уваги те, що працівники поліцїі прийшли допитати ОСОБА_9 , а не затримати, не спростовують факту заподяння тілесних ушкодженнь потерпілому, а й відтак вчинення злочину. При цьому з обставин, встановлених судом вбачається, що перебування у подвір`ї будинку ОСОБА_9 потерпілого обумовлено необхідністю опитати не самого ОСОБА_9 , якого вже було допитано в приміщенні відділку поліції, а його співмешканку ОСОБА_25 , яка в цей час знаходилася в даному помешканні, і лише ОСОБА_9 мав молжливість забезпечити такий допит, відкривши замкнені двері будинку.
Не знайшли свого підтвердження також і пояснення обвинуваченого щодо того, що причиною нанесення необережного тілесного ушкодження потерпілому було не виконання останнім своїх службових обов`язків поліцейського, а його поведінка відповідно бабки обвинуваченого ОСОБА_19 .
З аналізу усіх доказів, досліджених судом першої інстанції, вбачається що факт неправомірної поведінки потерпілого не знайшов свого підтверджнння належними та допустимими доказами, оскільки пояснення свідка ОСОБА_19 , яка є бабкою обвинуваченого, не можуть бути враховані при постановленні вироку, вони об`єктивно не підстверджуються жодним з досліджених доказів, крім пояснень неповнолітнього свідка ОСОБА_18 , при цьому обидва свідка є родичами обвинуваченого ОСОБА_9 , та їх покази не можуть бути визнані в повному обсязі достовірними та об`єктивними. Крім того в результаті огляду ОСОБА_19 медичним працівником відразу після даних подій будь-яких тілесних ушкоджень, забоїв або інших слідів фізичного впливу встановлено не було, було лише встановлено підвищення тиску.
Зі скаргами на неправомірні дії потерпілого та свдка ОСОБА_26 як працівників поліці обвинувачений не звертався.
Неспроможними є і доводи захисника про те, що в мотивувальній частині вироку суду відсутні відомості про причину прийняття потерпілим рішення про застосування фізичної сили до ОСОБА_7 з метою перешкодити йому ходити хоч по території своєї садиби, чи по вулиці. Натомість судом встановлено, що під час конфлікту, який виник між працівниками поліції та ОСОБА_27 , через те, що він поводився зухвало, то кликав ОСОБА_25 то він відмовлявся її кликати, у останнього виник умисел на заподянння тілесних ушкоджень працівнику поліції, що він і зробив.

Таким чином колегія суддів вважає, що судом повно та всебічно встановлено обставини вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.345 КК України, усі надані стороною обвинувачення докази досліджені та оцінені у відповідності до положень ст.94 КПК України, та зроблено законний, обґрунтований та вмотивований висновок про визнання ОСОБА_9 винним у вчиненні правопорушення за ч.2 ст. 345 КК України.

Що стосується доводів апелянтів про необхідність пом`якшення покарання, то вони також не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду кримінального провадження.

Зі змісту апеляційної скарги та пояснень обвинуваченого ОСОБА_9 в ході апеляційного розгляду вбачається, що питання про пом`якшення покарання ставить стороною захисту у зв`язку з вимогами про закриття провадження за ч.2 ст. 345 КК України, і як наслідок зменшення обсягу обвинувачення щодо ОСОБА_9 .

При цьому апеляційний суд в результаті розгляду апеляційних доводів щодо оьбрунтованості визнання ОСОБА_9 винним у вчиненні даного кримінального правопорушення приходить до висновку про їх безпідставність та законність вироку суду в цій частині. Тому зменшення обсягу обвинувачення ОСОБА_9 не відбулося.

Разом з тим вироком суду, який оскаржується, обвинуваченому за ч.2 ст. 345 КК україни було призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі, а найсуворіше покарання йому було призначено за ч.1 ст. 121 КК України у виді 6 років позбавлення волі. При цьому за сукупністю злочинів остаточне покарання було призначено шляхом частково складання покарань у виді 6 років 6 місяців позюавлення волі з врахуванням також покарання за ч.3 ст.15, ч.3 ст. 185 КК україни у виді 4 років позбавлення волі. Тобто покарання за ч.2 ст. 345 КК України фактично не має визначального значення при визначенні остаточного покарання за всіма злочинами, які інкримінуються ОСОБА_9 .

Що стосується питання призначення покарання взагалі, безвідносно доводів щодо недоведеності вини ОСОБА_9 за ч.2 ст. 345 КК України, то колегія суддів не вбачає підстав для задоволення таких вимог.

Так відповідно до вимог ст.65 КК України суд, призначаючи покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Крім того, згідно ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених; особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Колегія суддів звертає увагу, що аналогічні положення передбачені абз.2 п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 N 7, зокрема: призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди

мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані

враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу

винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке

покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення

засудженого та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався.

Обставин, які згідно ст.66 КК України пом`якшують покарання та які згідно ст.67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_7 , судом не встановлено.
Покарання судом призначено в межах санкцій статей КК України, які інкриміновані обвинуваченому, та із врахуванням вимог ст.65 КК України. Судом враховано фактичні обставини та характер злочинних діянь, тяжкість кримінальних правопорушень, які згідно ст.12 КК України відносяться до нетяжких та тяжких злочинів, відношення обвинуваченого до скоєного, зокрема те, що він свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень не визнав, а також дані про особу обвинуваченого, який офіційно неодружений, непрацюючий, за місцем проживання характеризується посередньо, не перебуває на обліку у лікаря психіатра та нарколога, має на утриманні малолітню дитину, згідно положень ст.89 КК України раніше не судимий. Враховуючи зазначені обставини та особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та призначив покарання у виді позбавлення волі, в межах строку, передбаченого санкціями вказаних норм кримінального закону. На підставі ч.1 ст. 70 КК України суд призначив обвинуваченому покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань. Саме такий вид покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та за переконанням суду, відповідатиме не тільки тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обставинам кримінального провадження, але й особі обвинуваченого, та є обґрунтованим і буде відповідати цілям покарання, з чим також погоджується колегія суддів апедяційного суду.
Те, що у обвинуваченого є місце постійного проживання та на утриманні неповнолітні діти, заслуговує на увагу колегії суддів, проте враховуючи всі обставини провадження та особу обвинуваченого, вказані обставини не можуть бути безумовною підтавою для пом`якшення покарання, в тому й числі звільнення від відбуття покарання з випробуванням, як на те вказують в своїх апеляційний скаргах обвинувачений та захисник.

Вирок є законним, обгрунтованим та вмотивованим, підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 зпалишити без задоволення, а вирок Любарського районного суду Житомирської області від щодо обвинувачених ОСОБА_7 за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ч.1 ст.121, ч.2 ст.345 КК України та ОСОБА_10 за ч.3 ст.15 ст.185, ст.ст.75, 76 КК України, - без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її ухвалення, а засудженим ОСОБА_9 , який перебуває під вартою - в той же строк та порядку з моменту отримання копії ухвали.

Судді: