Комінтернівський районий суд м.Харкова
Номер провадження № 1-в/641/103/2023 Справа № 641/1904/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2023 року суддя Комінтернівського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , розглянувши клопотання захисника ОСОБА_2 в інтересах засудженої ОСОБА_3 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22.05.2014 року, -

встановив:

В провадження Комінтернівського районного суду міста Харкова надійшло клопотання захисника ОСОБА_2 в інтересах засудженої ОСОБА_3 про звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22.05.2014 року, зміненого ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.03.2016 року, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку суду

В обгрунтування клопотання захисник зазначила, що 22 травня 2014 року Ленінським районним судом м. Миколаєва було розглянуто кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 103-2 КК України. Відповідно до вирок суду : ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України та призначено їй покарання у вигляді штрафу у сумі 170 000 (сто сімдесят тисяч) грн. з конфіскацію грального обладнання. На підставі п.4 ст. 53 КК України розстрочено виплату штрафу ОСОБА_3 строком на 10 місяців, з розрахунку 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. за 1 місяць. Не погодившись з вироком суду першої інстанції обвинуваченою ОСОБА_3 було подано апеляційну скаргу. 26 серпня 2014 року Апеляційним судом Миколаївської області ухвалено: апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2014 року відносно неї залишити без змін. На підставі вище наведеного, судове рішення набрало законної сили 26 серпня 2014 року. 01 березня 2014 року Ленінський районний суд м. Миколаєва розглянув клопотання прокурора про заміну покарання відповідно до ч.5 ст.53 КК України відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судимої 22.05.2014 рок Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч.1 ст.203 -2 КК України до штрафу в розмірі 170 000 грн., на підставі ч.4 ст.53 КК України із розстрочкою виплати штрафу строком на 10 місяців та постановив: замінити ОСОБА_3 призначене вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22.05.2014 р. покарання у вигляді штрафу в розмірі 170 000 грн. покаранням у вигляді 3 років 5 місяців 5 днів позбавлення волі, рахуючи строк покарання з моменту затримання. Розгляд даного клопотання прокурора відбувався без засудженої ОСОБА_3 . Про прийняте 01 березня 2016 року рішення суду їй нічого відомо не було, жодної судової повістки вона в 2016 року з приводу розгляду даного питання не отримувала, ухвала суду також нею не отримувалась. З березня 2016 по березень 2023 року засуджена ОСОБА_3 з постійного місця проживання не виїжджала, прізвища не змінювала, реалізовувала свої політичні і соціальні права, такі, як право на працю, медичну допомогу за місцем свого проживання в місті Кременчуг, нових злочинів не вчиняла та не засуджувалась. 27 березня 2023 року ОСОБА_3 самостійно без будь-якого виклику з?явилась до Відділення поліції №l Кременчуцького відділу поліції ГУНП у Полтавській області для з?ясування з яких причин її фотокартка перебуває на дошці оголошень «Розшук», після чого ОСОБА_3 була затримана працівниками поліції на підставі виконання ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01 березня 2016 року та етапована до ДУ «Полтавська установа виконання покарань (N23)» та в подальшому направлена на відбуття покарання до Державної установи «КАЧАНІВСЬКА ВИПРАВНА КОЛОНІЯ (№54)».

З огляду на вище наведене, сторона захисту вважає, що, оскільки відсутні докази ухилення ОСОБА_3 від відбування призначеного судом покарання, і відповідно до ч.1 ст.80 КК України закінчилися строки давності виконання обвинувального вироку відносно неї, у зв`язку із чим захисник звертається до суду з клопотанням про звільнення ОСОБА_3 від відбування призначеного судом покарання.

Дослідивши матеріали клопотання, суд дійшов наступного висновку.

Так, судом встановлено, що вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17.06.2014 ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України та призначено їй покарання у вигляді штрафу у сумі 170 000 (сто сімдесят тисяч) грн. з конфіскацію грального обладнання. На підставі п.4 ст. 53 КК України розстрочено виплату штрафу ОСОБА_3 строком на 10 місяців, з розрахунку 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. за 1 місяць.

Ухвалою від 01 березня 2014 року Ленінський районний суд м. Миколаєва постановив: замінити ОСОБА_3 призначене вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22.05.2014 р. покарання у вигляді штрафу в розмірі 170 000 грн. покаранням у вигляді 3 років 5 місяців 5 днів позбавлення волі, рахуючи строк покарання з моменту затримання.

Так, відповідно до п.14 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати, зокрема, інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Частиною 2 ст.539 КК України визначено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, зокрема, щодо інших питань про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку (п.14 ч.1 ст.537 КПК України), подається: до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання (п.1 ч.2 ст.539 КК України) або до суду, який ухвалив вирок (п.4 ч.2 ст.539 КК України).

Так, відповідно до п.п.5, 8 Розділу XIX «Звернення судових рішень до примусового виконання» Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої Наказом Державної судової адміністрації України 20.08.2019 № 814, звернення до виконання судового рішення та контроль за його виконанням покладається на суд, що розглянув справу як суд першої інстанції, контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом.

Крім того, захисник ОСОБА_2 , яка звернулась до суду в інтересах засудженої ОСОБА_3 , посилається на те, що ОСОБА_3 не ухилялась від призначеного покарання, а також відсутні підстави для зупинення перебігу строку виконання обвинувального вироку, у зв`язку із чим суду необхідно дослідити докази, на підтвердження вказаних фактів, які можливо отримати лише в органах поліції та прокуратури м. Миколаєва, тобто в межах юрисдикції суду, який ухвалив вирок.

Враховуючи, що захисником ОСОБА_2 в своєму клопотанні ставиться саме питання щодо звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22.05.2014 (з урахуванням змін, внесених ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.03.2014) на підставі ст.80 КК України, а відповідно до вищевикладених норм контроль за виконанням судового рішення покладається на суд, що розглянув справу як суд першої інстанції, а в даному випадку це є Ленінського районного суду м. Миколаєва, де перебувають матеріали кримінального провадження та відповідні матеріали щодо звернення вироку до виконання, суд приходить до висновку, що для забезпечення ефективного розгляду клопотання, дотримання законних прав та інтересів засудженої, клопотання захисника ОСОБА_2 , яка звернулась до суду в інтересах засудженої ОСОБА_3 , слід повернути заявнику для звернення до належного суду, передбаченого п.4 ч.2 ст.539 КК України.

На підставі викладеного та ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

постановив:

Клопотання захисника ОСОБА_2 в інтересах засудженої ОСОБА_3 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22.05.2014 року повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя- ОСОБА_1