Справа № 466/6489/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/89/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові у режимі відеоконференції апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 10 січня 2023 року про відмову у задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

вищевказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу у якій просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 10 січня 2023 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою замінити засудженому ОСОБА_7 невідбуту частину покарання більш м`яким, а саме: замінити невідбуту частину строку основного покарання, призначеного вироком Сихівського районного суду м. Львова від 13 квітня 2022 року у кримінальній справі №464/6826/20, на покарання у виді виправних робіт за місцем роботи з відрахуванням 10% заробітку в дохід держави або звільнити на іспитовий термін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник покликається на незаконність ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 10 січня 2023 рокута зазначає, що ОСОБА_7 засуджений за вчинення необережного злочину (ч. 1 ст. 119 КК України), на даний час він відбув 2/3 призначеного покарання. На переконання адвоката, засуджений не є суспільно небезпечною особою, яка схильна до вчинення нових злочинів, а, навпаки, став на шлях виправлення; під час відбування покарання ОСОБА_7 стягнень не має.

Як зазначає апелянт, суду необхідно враховувати і той факт, що на даний час на території України введено воєнний стан, тому в даний період доцільно змінити ОСОБА_7 покарання на більш м`яке у виді виправних робіт, адже це буде вигідно для усіх. Засуджений готовий працювати, до ухвалення щодо нього обвинувального вироку ОСОБА_7 неофіційно працював будівельником. У судовому засіданні він наголошував, що готовий іти служити та виконувати свій військовий обов`язок. Оскільки ОСОБА_7 став на шлях виправлення, а тому до нього може бути застосовано ст. 82 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 подану апеляційну скаргу підтримали та просили таку задовольнити.

Прокурор ОСОБА_8 заперечила проти задоволення апеляційних вимог, зазначивши, що такі не ґрунтуються на вимогах закону.

Заслухавши доповідача, позицію учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно зі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

За змістом ст. 82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким є можливою за дотримання таких умов: відбування покарання лише у виді позбавлення чи обмеження волі; наявність певної, визначеної ч. 4 ст. 82 КК України, частини фактично відбутого покарання; наявність даних, які указують на те, що засуджений став на шлях виправлення.

Відповідні роз`яснення викладені у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш мяким» №2 від 26 квітня 2002 року, де зазначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна не відбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття рішення про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.

Суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи, обґрунтовано дійшов висновку, що засуджений своєю поведінкою і ставленням до праці своє виправлення не довів.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_7 засуджений 13 квітня 2022 року Сихівським районним судом м. Львова за ч. 1 ст. 119, ч. ч. 1, 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 14 червня 2022 року вирок Сихівського районного суду м. Львова від 13 квітня 2022 року змінено в частині призначення покарання, виключено покликання у вироку на ч. ч. 1, 4 ст. 70 КК України; вирішено вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 119 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі; вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя вирішено виконувати самостійно, у решті вирок залишено без змін.

Згідно з наявною у матеріалах справи характеристикою, за даним вироком ОСОБА_7 відбуває покарання з 2 грудня 2020 року. Перебуваючи в УВП (№19) допустив одне порушення режиму, за що 8 жовтня 2021 року притягнутий до адміністративної відповідальності, адміністрацією установи не заохочувався. У державну установу «Личаківська виправна колонія (№30)» прибув 27 липня 2022 року, по прибутті не був працевлаштований. За час відбування покарання в установі порушень встановленого порядку відбування покарання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, адміністрацією установи не заохочувався. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику у його адресу. Намагається дотримуватися правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом установи. Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та при ліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Не завжди приділяє увагу необхідності дбайливого ставлення до майна установи та предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням. Залучений до програми диференційованого виховного впливу «Правова просвіта», однак не прагне до її реалізації. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для їх самостійного виконання не має. Намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Не відвідує релігійні обряди та богослужіння. За характером збудливий, слабо стійкий у поведінці, часто переоцінює свої сили та можливості, але в цілому контролює свій емоційний стан, як у позитивних, так і негативних подіях. Підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними та близькими. На профілактичному обліку в установі не перебуває. Згідно з вироком суду, вину у вчиненому злочині визнав повністю; позову немає, жодних виконавчих листів на адресу установи не надходило.

Окрім цього, 25 серпня 2022 року адміністративною комісією установи ОСОБА_7 відмовлено у застосуванні заохочувальних норм, згідно зі статтями 101, 82, 81 КК України, як такому, що не довів своє виправлення.

Сукупність вказаних даних була взята до уваги судом першої інстанції, їм було надано належну оцінку. Зокрема, і тому факту, що для ОСОБА_7 ця судимість є сьомою, стосовно нього неодноразово судами застосовувалось покарання у виді позбавлення волі, яке засуджений відбував реально. Втім, ОСОБА_7 належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, та після звільнення з місць позбавлення волі вчинив новий злочин, хоч на цей раз і з необережною формою вини, однак у результаті його дій настали непоправні наслідки у види смерті людини.

На думку колегії суддів, участь ОСОБА_7 у заходах виховного характеру, зокрема програмі «Правова просвіта», могла б свідчити про те, що поведінка засудженого зазнає позитивних змін. Втім, ОСОБА_7 не прагне до реалізації цієї програми. Крім цього, останній в установі виконання покарань працевлаштований не був. При цьому, хоч до засудженого під час безпосереднього перебування у державній установі «Личаківська виправна колонія (№30)» не застосовувались стягнення, про що зазначає захисник, однак до нього не застосовувались також і заохочення. Водночас, стягнення у виді догани до ОСОБА_7 було застосовано 8 жовтня 2021 року, під час перебування в УВП (№19); причиною накладення стягнення було вилучення в засудженого 10 літрів бражної закваски. Наведене у своїй сукупності дає підстави вважати, що станом на цей час ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів, що дійсно став на шлях виправлення.

Наведені захисником в апеляційній скарзі обставини та дані колегія суддів не вбачає підставою для скасування оскаржуваної ухвали та заміни невідбутої ОСОБА_7 частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді виправних робіт.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, суд першої інстанції повно і всебічно вивчив дані про особу засудженого та дійшов правильного висновку про недоведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, при цьому суд належним чином мотивував прийняте рішення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які б тягнули за собою скасування чи зміну рішення суду, апеляційним переглядом не встановлено.

Ураховуючи вищезазначене, оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, а тому підстав для задоволення апеляційних вимог захисника не вбачається.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 537, 539 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 10 січня 2023 року про відмову у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким залишити без змін, його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала набирає чинності з моменту її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4