Провадження № 1-кп/161/110/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 29 березня 2023 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області під головуванням:

судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт зі зміненим обвинуваченням у кримінальному провадженні №0001916, що надійшов з Луцької окружної прокуратури, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Ківерці Ківерцівського району Волинської області, громадянина України, українця, непрацюючого, із середньою освітою, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого в порядку ст. 89 КК України (на момент вчинення кримінального правопорушення раніше судимого вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.10.2019 за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, звільненого, на підставі ст. 75 КК України, від відбування покарання з іспитовим строком 1 (один) рік),

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

02 листопада 2020 року до Луцького міськрайонного суду Волинської області з Луцької місцевої прокуратури надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001916 відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

В подальшому, 31.10.2022 прокурором Луцької окружної прокуратури подано обвинувальний акт зі зміненим обвинуваченням відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Таким чином, органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненим повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Так, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 24 травня 2020 року, близько 09 год. 00 хв., перебуваючи біля будинку №10 по вул. Кравчука у м. Луцьку, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом та метою незаконного заволодіння чужим майном, шляхом обману, під приводом здійснення телефонного дзвінка, шахрайським шляхом, повторно заволодів мобільним телефоном марки «Хіаомі», моделі «Redmi 8», серійний номер НОМЕР_1 , ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 , блакитного кольору, вартість якого згідно судової товарознавчої експертизи №638 від 17.09.2020 становить 2866,33 грн., в якому знаходилася сім-карта оператора мобільного зв`язку «ВФ Україна» № НОМЕР_4 , яка матеріальної цінності не становить, який був у силіконовому чохлі, вартість якого згідно висновку судової товарознавчої експертизи №638 від 17.09.2020 становить 63,33 грн., та в захисному склі, вартістю 100 грн., який належить потерпілій ОСОБА_6 , спричинивши їй майнову шкоду на загальну суму 3029,66 грн.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення: ч. 2 ст. 190 КК України.

На думку суду, обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки стороною обвинувачення не доведено його винуватості поза розумним сумнівом, а можливість здобуття інших доказів вичерпана і не пропонується стороною обвинувачення.

Так, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав та дав показання, що він 24 травня 2020 року разом зі своїми двома друзями був по вул. Кравчука у м. Луцьку, де до них підійшли два чоловіки, один з яких запропонував придбати в нього мобільний телефон марки «Хіаомі» за 500 грн. Він погодився на цю пропозицію, передав чоловіку свої 500 грн., на що той зняв чохол, вийняв сім картку та передав мобільний телефон. Після чого, того ж дня, він разом зі своїм другом здав вказаний телефон в ломбард, на ім`я останнього, оскільки в нього був паспорт. Крім цього, ствердив, що того дня до них підходило лише два чоловіки, з якими жодних жінок не було.

В зв`язку з наведеним категорично заперечив вчинення ним інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, оскільки вказаний телефон він придбав, а не заволодів ним шляхом обману, тому просив його виправдати у пред`явленому обвинуваченні.

Такі показання обвинуваченого ОСОБА_4 суд, згідно ст. 23 КПК України, бере до уваги, оскільки вони є послідовними та не спростовані наданими стороною обвинувачення та дослідженими в судовому засіданні доказами, які, як самі по собі так і в сукупності з іншими доказами, не доводять вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

В ході судового розгляду не вдалось допитати потерпілу ОСОБА_6 , якав судові засідання неодноразово не з`являлася, подала заяву про розгляд справи без її участі, оскільки перебуває за межами України, тому не має можливості прибути в судові засідання. Водночас, судом вживались заходи для забезпечення проведення допиту потерпілої безпосередньо в судовому засіданні та в режимі відеоконференції, разом з цим на жоден із судових викликів потерпіла не прибула, у зв`язку з чим, з урахуванням думки прокурора, яка повідомила, що потерпіла в судове засідання не прибуде і відмовляться від проведення судового засідання в режимі відеоконференції, тому просила завершити судовий розгляд кримінального провадження за відсутності потерпілої ОСОБА_6 , суд визнав можливим завершити судовий розгляд за відсутності останньої.

Свідок ОСОБА_7 , допитаний за клопотанням прокурора, в судовому засіданні підтвердив показання обвинуваченого ОСОБА_4 та пояснив, що до нього підійшов ОСОБА_4 із ще одним знайомим та запитав чи є в нього документи, щоб здати мобільний телефон в ломбард. Він погодився, оскільки вирішив допомогти, і вони разом пішли в ломбард, де здали мобільний телефон. Вказав, що запитував де обвинувачений взяв вказаний телефон, на що останній повідомив, що купив його.

Таким чином, ні прямо, не опосередковано показання свідка ОСОБА_7 не підтверджують вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, інкримінованого йому органом досудового розслідування, а тому покласти їх в основу обвинувачення ОСОБА_4 неможливо.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 23 КПК України сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом, однак явку будь-яких інших свідків під час судового провадження стороною обвинувачення забезпечено не було.

На обґрунтування винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, окрім показань вищевказаного свідка, сторона обвинувачення посилається на наступні письмові докази, які безпосередньо ретельно досліджені судом в судовому засіданні під час судового слідства, а саме:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 27.05.2020, яку слідчий СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_8 прийняв від ОСОБА_6 ;

- відповіддю генерального директора ПТ «Ломбард «Заставно-Кредитний Дім» ОСОБА_9 №795/5 від 01.06.2020 на запит слідчого СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_10 №1915 від 01.06.2020;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 17.07.2020 з доданими фототаблицями;

- висновком судової товарознавчої експертизи №638 від 17.09.2020;

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 16.10.2020 та доданим до нього диском;

- протоколом огляду від 17.10.2020;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 21.07.2020 з доданим відеозаписом;

- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 25.09.2020.

Інших доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, стороною обвинувачення не надано.

Так, ст. 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно ч. 2 цієї ж статті сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Крім того, з огляду на положення ст. 9 КПК України, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 91 КПК України обов`язковому доказуванню у кримінальному проваджені підлягають подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) та винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Так, надаючи оцінку наданим стороною обвинувачення письмовим доказам, суд виходить з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно якої, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Склад кримінального правопорушення - це сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно-небезпечне діяння як конкретне кримінальне правопорушення. Кожний склад кримінального правопорушення обов`язково складається з наступних елементів: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона.

Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про відсутність у діянні особи складу кримінального правопорушення, що виключає кримінальну відповідальність особи.

Кваліфікація кримінального правопорушення - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу кримінального правопорушення, передбаченому Кримінальним кодексом України, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація кримінальних правопорушень завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння - як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Отже, прокурор в судовому засіданні повинен належними та допустимими доказами довести наявність всіх обставин, які в сукупності утворюють склад того чи іншого кримінального правопорушення, а також факт вчинення суспільно небезпечного діяння.

Згідно ст. 190 КК України шахрайством є заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 06.11.2009 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) чи зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього.

Таким чином, обман має передувати передачі майна потерпілим, який в силу повідомлених неправдивих даних добровільно передає у власність винної особи своє майно.

Разом з тим, з обвинувального акту та наявних доказів у справі не вбачається, яку неправдиву інформацію повідомлено обвинуваченим ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_6 для заволодіння мобільним телефоном та чи взагалі така інформація ним повідомлялася, оскільки жодними доказами у справі вказаного не підтверджено, як і не спростовано показання обвинуваченого про те, що він придбав мобільний телефон у незнайомого чоловіка, а не у потерпілої, яку взагалі не бачив, що, в свою чергу, ставить під сумнів чи вказаний мобільний телефон належав потерпілій та наявність в діях обвинуваченого обов`язкової ознаки шахрайства - обману.

Однак, прокурор, на підтвердження вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, обмежився наданням протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 27.05.2020, яку слідчий СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_8 прийняв від ОСОБА_6 , відповіді генерального директора ПТ «Ломбард «Заставно-Кредитний Дім» ОСОБА_9 №795/5 від 01.06.2020 на запит слідчого СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_10 , протоколу пред`явлення особи для впізнання від 17.07.2020 з доданими фототаблицями, висновок судової товарознавчої експертизи №638 від 17.09.2020, протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 16.10.2020 та доданим до нього диском, протоколу огляду від 17.10.2020, протоколу проведення слідчого експерименту від 21.07.2020 з доданим відеозаписом, протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 25.09.2020, чого, на думку суду, не достатньо для висновку про вчинення ОСОБА_4 дій, які виразилися у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненими повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Самі по собі докази сторони обвинувачення, що були дослідженні в ході судового розгляду, та показання свідка ОСОБА_7 ні окремо, ні у своїй сукупності, не доводять та не можуть доводити вчинення ОСОБА_11 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Будь-яких інших доказів, окрім тих, що були досліджені в ході судового розгляду, які б могли прямо чи опосередковано свідчити про вчинення ОСОБА_4 інкримінованого кримінального правопорушення, стороною обвинувачення в ході судового розгляду надано не було, а відтак суд вважає, що стороною обвинувачення не було доведено вину ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину поза розумним сумнівом, тому усі сумніви щодо доведеності його вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення тлумачаться судом на користь останнього.

Тобто стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_4 вчинив дії, які виразились у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненим повторно, оскільки жодних доказів, які б це підтверджували поза розумним сумнівом, суду не надано.

Суд вважає, що надані стороною обвинувачення докази самі по собі не свідчать про злочинну діяльність обвинуваченого ОСОБА_4 та вчинення ним кримінально правопорушення, в якому він обвинувачується, а тому не є достатніми для прийняття відповідного процесуального рішення щодо нього.

Так, з дослідженого в судовому засіданні протоколу прийняття заяви потерпілої ОСОБА_6 про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 27.05.2020 вбачається, що остання повідомила про факт незаконного заволодіння невідомою особою шляхом обману належного їй мобільного телефону марки «Xiaomi Redmi 8».

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання від 17.07.2020 зафіксовано, що ОСОБА_6 впізнала під №1 особу, яка назвалася ОСОБА_4 , як таку, якій вона 24.05.2020, близько 09 год. 00 хв., під приводом зателефонувати передала свій мобільний телефон «Xiaomi Redmi 8».

Надаючи оцінку вказаним доказам сторони обвинувачення в суду виникають сумніви щодо об`єктивності їх змісту, оскільки протокол прийняття заяви від 27.05.2020 складений шаблонно, а у протоколі від 17.07.2020 не зафіксовано, що щодо потерпілої обвинуваченим вчинено злочин, а лише стверджено факт добровільної передачі мобільного телефону, що заперечується обвинуваченим ОСОБА_4 . Водночас, з загальнодоступної інформації, яку подала сторона захисту, з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що міститься на сайті Міністерства юстиції України (https://usr.minjust.gov.ua/content/free-search/person-result) вбачається, що номер телефону НОМЕР_4 , сім картка якого знаходилась в мобільному телефоні, яким, нібито, незаконно заволодів ОСОБА_4 , належить ФОП ОСОБА_12 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , яка співпадає з місцем вчинення інкримінованого обвинуваченому злочину. Таким чином, суд вважає, що вказані докази та інформація, яка в них міститься, є суперечливими, однак, враховуючи, що потерпіла ОСОБА_6 безпосередньо в судовому засіданні допитана не була, тому суд позбавлений можливості перевірити та надати належну правову оцінку вказаним доказам і встановити чи відповідають їх змісти фактичним обставинам кримінального провадження, а також усунути вказані протиріччя.

Відповіддю генерального директора ПТ «Ломбард «Заставно-Кредитний Дім» ОСОБА_9 №795/5 від 01.06.2020 на запит слідчого СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_10 також не доводиться вчинення ОСОБА_4 будь-яких протиправних дій, а лише підтверджується факт здачі ОСОБА_7 до ломбарду мобільного телефону марки «Xiaomi», що безпосередньо підтвердив сам свідок та не заперечив обвинувачений.

Крім того, висновок експерта №638 від 17.09.2020 жодним чином не підтверджує вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, а лише встановлює ринкову вартість мобільного телефону марки «Xiaomi» модель «Redmi 8» IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_5 , яка станом на 24.05.2020 могла складати 2866,33 грн., та ринкову вартість силіконового чохла - 63,33 грн.

Разом з цим, протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 16.10.2020 з доданим до нього диском, який проведений на підставі ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.09.2020, та протоколом огляду від 17.10.2020 зафіксовано лише інформацію про вхідні, вихідні телефонні з`єднання по абонентському номеру НОМЕР_6 .

Окрім цього, з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, у даному кримінальному провадженні, відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК України, проведено слідчий експеримент. Відповідно протоколу слідчого експерименту від 21.07.2020 з доданим та дослідженим безпосередньо в судовому засіданні відеозаписом, зафіксовано відтворення свідком ОСОБА_13 подій, які, нібито, мали місце 24.05.2020 на прилеглій території до буд. АДРЕСА_3 . Приписами ч. 4 ст. 95 КПК України визначено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу. Отже, перевірити достовірність інформації, яка зафіксована вказаним доказом, шляхом безпосереднього допиту свідка ОСОБА_13 у судовому засіданні не виявилося можливим, оскільки, відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №95 від 31.03.2021, ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 48 років.

Протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 25.09.2020 зафіксовано лише факт затримання ОСОБА_14 25.09.2020 об 11 год. 02 хв.

Вказані докази є належними та допустимими, оскільки вони були отримані у порядку, визначеному чинним КПК України. Однак, самі по собі або ж у сукупності з іншими доказами, не є достатніми для прийняття рішення щодо винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Водночас, клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_15 про визнання доказів, поданих прокурором, недопустимими, не підлягає до задоволення, оскільки судом не встановлено очевидної недопустимості доказів, у відповідності до ст. 89 КПК України.

Одночасно слід зазначити, що суд не бере до уваги в якості доказів наступні матеріали та процесуальні документи, що надані стороною обвинувачення: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, лист слідчого СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_10 вих. №1915/58/02-20, постанову про залучення захисника на окрему процесуальну дію від 17.07.2020, постанову про призначення та доручення проведення товарознавчої експертизи від 14.09.2020, лист слідчого СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області №12574/58/02-2020 від 16.09.2020, лист заступника директора Волинського НДЕКЦ МВС України ОСОБА_16 №19/103/13/1-8746-2020 від 21.09.2020, клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю від 14.09.2020, ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.09.2020, доручення №1 про проведення слідчих (розшукових) дій у порядку ст. 40 КПК України, ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.09.2020, оскільки за своїм змістом вказані документи не містять ознак доказів, що мають значення для вирішення кримінального провадження, а лише засвідчують відповідність окремих проведених слідчих та процесуальних дій вимогам закону та належними процесуальними особами.

З врахуванням викладеного, даючи правову оцінку встановленим по кримінальному провадженню обставинам, суд вважає, що доводи сторони обвинувачення не знайшли свого об`єктивного підтвердження та ґрунтуються на припущеннях.

Таким чином, суд, проаналізувавши та оцінивши кожен доказ, наданий як стороною обвинувачення так і стороною захисту, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, перевіривши та оцінивши усі доводи учасників судового провадження, дійшов висновку, що обвинувачення, яке зазначено в обвинувальному акті є недоведеним, так як воно не обґрунтовано достатніми доказами, які б підтверджували винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Як визначив Європейський суд з прав людини (справа Нечипорук і Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04), суд при оцінені доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумними сумнівом» і «таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (рішення у справі «Вєренцов проти України»).

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згода на обов`язковість якої надана Верховною Радою України: «Кожен має право на справедливий … розгляд його справи …». Відповідно ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

З огляду на положення ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Тому судовий розгляд здійснювався відповідно до вимог вказаної статті.

У відповідності до роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Згідно ст. 17 КПК України, ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться лише на її користь. Таким чином, докази сторони обвинувачення не є беззаперечними, не доводять винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, поза розумним сумнівом, а тому усі сумніви тлумачаться судом на користь обвинуваченого.

У справі «Барбера, Мессегуо і Джабардо проти Іспанії» від 06.12.1998, Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

У відповідності до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, вмотивованим та обґрунтованим. Рішення відповідає цим критеріям, якщо воно ухвалено у відповідності із нормами матеріального та процесуального права на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, належним чином оціненими в їх сукупності та з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

В основу вироку можуть бути покладені тільки достовірні докази, досліджені в судовому засіданні. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також припущеннях.

Згідно з ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумнів сумнівом.

Враховуючи наведене, суд, розглянувши кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення з урахуванням положень ст. 337 КПК України, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, принципу диспозитивності, а саме діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість,дослідивши безпосередньо наведені вище докази сторони обвинувачення у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, дійшов висновку, що стороною обвинувачення не було надано достатніх та необхідних, належних та допустимих доказів, кожен з яких окремо та разом у їх сукупності, свідчили б про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_4 .

Таким чином, приймаючи рішення про виправдування обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 190 КК України, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа, суд виходить із того, що його винуватість не підтверджена жодними доказами, а тому, згідно Конституції України, Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вони не можуть бути прийняті судом до уваги.

Судові витрати, згідно ст. 124 КПК України, слід прийняти за рахунок держави, оскільки судом ухвалюється виправдувальний вирок.

Даних щодо визнання речей речовими доказами та накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні прокурором не надано.

Керуючись ст.ст. 370-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 190 КК України та виправдати його, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Судові витрати в розмірі 817 (вісімсот сімнадцять) грн. 25 коп. за проведення судової товарознавчої експертизи №638 від 17.09.2020 - прийняти за рахунок держави.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1