Номер провадження: 11-кп/813/1882/22
Справа № 523/4093/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Суворовського райсуду м. Одеси від 31.05.2022 у кримінальному провадженні №0000001, від 01.01.2022 відносно:
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в рф, громадянина України, із неповною середньою освітою, одруженого, працюючого по найму, інваліда 3-ї групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимого;
- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15. ч. 1 ст. 115 КК України,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочину. передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 115 КК України та йому призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу.
Виконання вироку в частині взяття під варту ОСОБА_7 та його поміщення до ДУ «Одеський слідчий ізолятор», після набрання вироком законної сили, покладено на ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області.
Згідно з ч.5 ст.72 КК України, зараховано термін попереднього ув`язнення ОСОБА_7 в порядку ст. 208 КПК України у цьому кримінальному провадженні до строку призначеного йому покарання за цим вироком, в період з 01.01.2022 по 03.01.2022.
На підставі ст.174 КПК України, скасований арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді від 05.01.2022 на вилучені під час обшуку затриманого ОСОБА_7 речі: штани чоловічі (джинси) синього кольору, куртку чоловічу синього кольору, светр в смугу чорно-синього кольору, резинові капці синього кольору.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Згодом, ухвалою Суворовського райсуду м. Одеси від 22.06.2022 було виправлено описку у резолютивній частині вироку, та у резолютивній частині цифрове позначення ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 115 замінено на ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України.

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що він 31.12.2021, приблизно о 19 год. 42 хв., перебуваючи у кімнаті №158 буд. АДРЕСА_3 , у ході виниклого між ним та потерпілим ОСОБА_9 під час вживання алкогольних напоїв словесного конфлікту, який переріс у бійку і протягом чого потерпілий випадково вдарив свою матір ОСОБА_10 у праве око, яка намагалася розборонити їх, діючи з прямим умислом з мотивів раптово виниклої особливої неприязні, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, з метою спричинення смерті потерпілому, умисно наніс останньому один удар ножем у правій руці в область життєво-важливого органу грудну клітку зліва, внаслідок чого спричинив означеному потерпілому тілесне ушкодження у вигляді одного колото-різаного поранення грудної клітки зліва, проникаючого у плевральну порожнину, яке відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя (п.п.2.1.2, 2.1.3 «й» Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень).
Після чого, підсудний ОСОБА_7 , вважаючи, що виконав усі дії, необхідні для доведення свого умислу до кінця, яке не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, залишив місце скоєння кримінального правопорушення, а потерпілому ОСОБА_9 було своєчасно надано медичну допомогу іншими особами та його було своєчасно доставлено до КНП «Одеська обласна клінічна лікарня» для надання медичної допомоги.

Вимоги, наведені в апеляційних скаргах та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не оспорюючи правильність кваліфікації його дій та доведеність вини, вказує на те, що призначене покарання є надміру суворим, з огляду на те, що він вину визнав, щиро розкаявся, одружений, за місцем проживання характеризується позитивно, інвалідом 3 групи. Окрім того, потерпілий, який є його пасинком претензій до нього не має, пояснював суду, що саме він був ініціатором конфлікту та просив суд не призначати обвинуваченому покарання, яке слід відбувати реально.

За таких обставин, обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити вирок Суворовського райсуду м. Одеси від 31.05.2022, в частині призначеного покарання, та призначити йому покарання, не пов`язане із позбавленням волі.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 вказує на те, що саме він був ініціатором конфлікту, обвинувачений перед ним публічно вибачився, щиро розкаявся, претензій до нього він не має. Окрім того, ОСОБА_7 є пенсіонером, інвалідом та допомагав йому коли той потребував лікування. В той же час, обвинувачений у період дії військового стану буде більш корисний суспільству без його ізоляції.

За таких обставин, потерпілий ОСОБА_9 просить змінити оскаржувний вирок, в частині призначеного покарання, та призначити йому покарання, не пов`язане із позбавленням волі.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений, його захисник та потерпілий підтримали доводи апеляційних скарг та просили їх задовольнити, натомість прокурор заперечувала проти задоволення апеляційних скарг та просила залишити оскаржуваний вирок без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Системний аналіз вироку суду 1-ої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення приписам наведеної норми кримінального процесуального закону відповідає не в повному обсязі.
Як вбачається із журналу судового засідання та мотивувальної частини вироку суду 1-ої інстанції (а.п. 107, 115), обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, внаслідок чого, суд, за погодженням учасників судового провадження, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав за недоцільне дослідження доказів, обмежившись лише допитом обвинуваченого ОСОБА_7 та дослідженням матеріалів, які характеризують його особу.
При цьому, суд встановив, що учасники судового провадження не оспорюють фактичні обставини справи, правильно їх розуміють та їм роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку.
Отже, враховуючи те, що сторони кримінального провадження не оспорюють фактичні обставини справи та вони не є предметом апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України за кваліфікуючими ознаками закінчений замах на умисне вбивство.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд 1-ої інстанції, пославшись на положення ст. 65 КК України зазначив, що враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, особу винуватого, позицію потерпілого, стан здоров`я та міцність соціальних зв`язків ОСОБА_7 , вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Обставинами, що згідно зі ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого суд 1-ої інстанції визнав щире каяття та позицію потерпілого, який зазначив, що пробачив обвинуваченого та не має до нього претензій.
Обставиною, що обтяжує покарання згідно з положеннями ст. 67 КК України судом 1-ої інстанції було визнано вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Водночас, ст. 50 КК України передбачає, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого .
Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Норми закону України про кримінальну відповідальність наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.
Конституційний Суд України у Рішенні № 15-рп/2004 від 02.11.2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».
Вирішуючи питання щодо призначеного обвинуваченому покарання, апеляційний суд враховує щире каяття ОСОБА_7 , його публічне вибачення перед потерпілим та позицію потерпілого, який не має претензій до обвинуваченого та просить у своїй апеляційній скарзі призначити йому покарання, не пов`язане із позбавленням волі.
Окрім того, апеляційний суд приймає до уваги зауваження потерпілого відного того, що ОСОБА_7 фінансово допомагав йому з лікуванням. В той же час, апеляційний суд враховує фактичні обставини кримінального провадження, відповідно до яких обвинувачений наніс потерпілому удар після того, як він вдарив свою матір.
Приписами ч. 1 ст. 69 КК України визначено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

За таких обставин, апеляційний суд доходить висновку про те, що суд 1-ої інстанції загалом дійшов обґрунтованого переконання про неможливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства, однак призначив занадто суворе покарання.
Отже, колегія суддів, враховуючи тяжкість та обставини вчиненого злочину, зазначені вище дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь суспільної небезпеки, а саме: - повне визнання своєї винуватості; - щире каяття; - наявність інвалідності 3 групи; - поведінку потерпілого при вчиненні злочину ОСОБА_7 та його позицію про необхідність пом`якшення покарання, приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_7 та попередження ним нових злочинів можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, у зв`язку з чим необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, однак із застосуванням положень ст. 69 КК України, оскільки саме таке покарання відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Натомість апеляційний суд не вбачає підстав для застосування ст. 75 КК України та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з огляду на тяжкість вчиненого злочину, який вчинений із застосуванням насильства в стані алкогольного сп`яніння та залишення обвинуваченим місця пригоди.
Відповідно до приписів п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.
Частиною 2 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Згідно з положенням ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та потерпілого підлягають частковому задоволенню, а оскаржуваний вирок зміні, в частині призначеного покарання.
Керуючись ст.ст. 24, 370 404, 405, 407, 409, 413, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Суворовського райсуду м. Одеси від 31.05.2022 яким ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України змінити.

Призначити ОСОБА_7 за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

В іншій частині вирок суду 1-ої інстанції - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання ним законної сили, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4