Справа № 953/2307/23
н/п 1-кс/953/2374/23
"31" березня 2023 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
У зв`язку з наведеним вище, 11.01.2023 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 111-1 КК України.
Зважаючи на вказане, 11.01.2023 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 111-1 КК України.
Таким чином, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підозрюються у колабораційній діяльності вчиненій за попередньою змовою групою осіб, тобто у передачі матеріальних ресурсів збройним чи воєнізованим формуванням держави-агресора, а також у провадженні господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 111-1 КК України.
Крім того, уповноважені особи ФГ «ВІЛЬХОВАТКА» та СВК «Рублене» ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , від імені вказаних юридичних осіб здійснювали та можуть продовжити здійснювати господарську діяльність у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, та інші дії, спрямовані на заподіяння шкоди економічній безпеці України, фінансування дій з метою насильницької зміни та повалення конституційного ладу, захоплення державної влади.
В ході обшуку встановлено, що за адресою, де проводився обшук, також наявний ангар, в якому міститься сільськогосподарська культура пшениця приблизною масою 1130 тон (зі слів ОСОБА_5 , яка є керівником та представником ФГ «ВІЛЬХОВАТКА» та фактичним керівником СВК «Рублене»).
В ході обшуку встановлено, що в одній із будівель за адресою, де проводився обшук, зберігається просо приблизною масою 40 тон та пшениця приблизною масою 100 тон, в другій зберігається 10 тон борошна, 110 тон насіння соняшника та приблизно 30 тон зернових відходів (вага встановлена зі слів ОСОБА_5 , яка є керівником та представником ФГ «ВІЛЬХОВАТКА» та фактичним керівником СВК «Рублене»).
З метою встановлення ваги пшениці, що зберігається в належних ФГ«ВІЛЬХОВАТКА» приміщеннях за адресою: Харківська обл., Великобурлуцький р., с. Вільхуватка, вулиця Харченко, 69, а також проса, пшениці, борошна, насіння соняшника та зернових відходів, що зберігаються в належних СВК «Рублене» приміщеннях за адресою: Харківська обл., Великобурлуцький р., с. Вільхуватка, вулиця Харченко, 69а, старшим слідчим в ОВС 1 відділення слідчого відділу УСБУ в Харківській області ОСОБА_10 залучено спеціаліста, яким проведено огляд флеш-носіїв інформації, на яких зафіксовано проведення обшуків за вказаними вище адресами.
Оглядом встановлено, що в приміщеннях за адресою: Харківська обл., Великобурлуцький р., с. Вільхуватка, вулиця Харченко, 69, зберігається пшениця масою приблизно 1100 тон. А у приміщеннях за адресою: Харківська обл., Великобурлуцький р., с. Вільхуватка, вулиця Харченко, будинок 69А, зберігається просо приблизною масою 40 тон, пшениця приблизною масою 100 тон, борошно приблизною масою 10 тон, насіння соняшника приблизною масою 100 тон та зернові відходи приблизною масою 30 тон.
Крім того, згідно з п. 3 ч. 2 статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.
У цьому контексті звертаю увагу, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 96-3 КК України однією з підстав для застосування до юридичної особи заходів кримінально-правового характеру є вчинення її уповноваженою особою від імені юридичної особи будь-якого із кримінальних правопорушень, передбачених, зокрема, статтею 111-1 КК України.
У судове засідання прокурор ОСОБА_3 не з`явилась, повідомлена належним чином та своєчасно, на електронну адресу суду спрямувала заяву, в якій просить розглянути клопотання за своєї відсутності, клопотання підтримала, та просила про його задоволення.
Неприбуття слідчого, прокурора у судове засідання відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.
Представники власників майна у судове засідання не викликались на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, з метою забезпечення арешту майна.
11.01.2023 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 111-1 КК України.
Так, 01.12.2022 було проведено обшуки на підстав ухвал Київського районного суду м. Харкова, та в ході їх проведення виявлено майно, яке перелічене в прохальній частині клопотання прокурора. Зазначені у даному клопотанні сільськогосподарські культури не вилучались.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором.
В зв`язку з вищевикладеним, прокурором було підготовлено клопотання про арешт майна, яке 23.03.2023 направлено на адресу Київського р/с м. Харкова для подальшого розгляду, однак ухвалою слідчого судді від 23.03.2023 клопотання було повернуто прокурору, та встановлено строк в 72 год. для усунення недоліків, яка була отримана прокурором 27.03.2023 о 14.00 год. Після усунення недоліків прокурором повторно 30.03.2023 о 11.36 год. спрямовано клопотання про арешт майна.
Таким чином, згідно зі ч. 3 ст. 172 КПК України, передбачений законом строк в сімдесят дві години для усунення недоліків прокурором не порушено.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідноі до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститись у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з клопотанням про арешт майна.
Згідно з положеннями ч. 1, ч. 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За змістом ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.
Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
За змістом ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Звертаючись з клопотанням про арешт майна, прокурор на виконання вимог ч. 2 ст. 170 КПК України зазначила, що метою накладення арешту на майно, а саме: сільськогосподарську культуру пшеницю, просо, борошно, насіння соняшника та зернові відходи є збереження речових доказів.
Стаття 98 КПК України визначає, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Статтею 100 КПК України передбачено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним ч.1 ст. 98 КПК України.
Крім того, з аналізу положень ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідує, що майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Слідчий суддя звертає увагу на те, що арешт майна з підстав передбачених п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
Отже матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність майна ознакам речових доказів, оскільки вони можуть містити інформацію щодо обставин вчинення злочину, яка має значення для цього кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування.
Враховуючи те, що майно, на яке прокурор просить наласти арешт, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, слідчий суддя погоджується з доводами прокурора про те, що воно, відповідає критеріям майна, визначеним статтею 98 КПК України, на яке відповідно до положень ч. 3 ст. 170 КПК України може бути накладений арешт.
Відповідно до ч. 4 ст. 111-1 КК України, передбачено покарання у вигляді штрафу до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк від трьох до п`яти років, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна.
Прокурором доведено, що вказана сільськогосподарська продукція має значення для забезпечення даного кримінального провадження, з метою забезпечення збереження речових доказів; та конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.
Разом з тим, виходячи із вимог ч. 2 ст. 132 та ч. 2 ст. 173 КПК наслідки арешту для осіб, чиї права обмежуються, повинні бути розумними та співрозмірними із завданнями кримінального провадження.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду.
Як неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
На виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України прокурор довела слідчому судді необхідність арешту майна щодо сільськогосподарської продукції, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.
Слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.
розпорядження та користування вказаним майном.
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, слідчим суддею не встановлено.
Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження, а від так клопотання прокурора підлягає задоволенню.
Частиною 4 ст.173 КПК України передбачено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
З урахуванням фактичних обставин справи, обраної органом досудового розслідування правової кваліфікації протиправної діяльності, слідчий суддя дійшов висновку, що спосіб накладення арешту на вилучене майно шляхом заборони відчуження, розпорядження, користування майном з передачею на відповідальне зберігання відповідальній особі директору ФГ «КОЛОСАГРОГРУП» є співмірним та не суперечить завданням кримінального провадження, згідно норм ст.2 КПК України.
Саме такий спосіб та місце зберігання арештованого майна, на переконання слідчого судді, є ефективним, оскільки буде сприяти дієвості кримінального провадження, завданням досудового розслідування та захисту прав власника майна.
Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
На підставі викладеного, керуючись ст. 98, 107, 131-132, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-
Накласти арешт на сільськогосподарську культуру, шляхом заборони права на її відчуження, розпорядження та користування нею, а саме на:
- до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку.
Майно, на яке накладено арешт зберігати у відповідності до порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №1104 від 19.11.2012 «Про затвердження порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження».
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.
Відповідно до ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою під час її постановлення, у той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Слідчий суддя - ОСОБА_1