ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 675/1599/21

Провадження № 11-кп/4820/117/23

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Хмельницькому апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 11 серпня 2022 року, якою засудженому ОСОБА_7 було відмовлено у звільненні від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, -

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

Ухвалою Iзяславського районного суду Хмельницької області від 11 серпня 2022 року, відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Обґрунтовуючи свою позицію в ухвалі, суд першої інстанції зазначив, що вироком апеляційного суду Сумської області від 28 грудня 2004 року, залишеним без змін ухвалою Верховного Суду України від 29 березня 2005 року, ОСОБА_7 засуджено за ст.ст.93 п. «з», 94, 123 ч.1 КК України, 1960 року, ст.ст.129 ч.1, 263 ч.1, 201 ч.1, 185 ч.2 КК України 2001 року, ст..42 ч.1 КК України 1960 року до довічного позбавлення волі з конфіскацією предметів контрабанди. Вирок суду набрав чинності 29 березня 2005 року, з того часу вироку суду почав виконуватися.

Приймаючи рішення за вимогами ОСОБА_7 , суд виходив з положень ст.80 КК України, яка визначає правила звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку. При застосуванні положень ст. 80 КК України мова йде про обвинувальний вирок, який вступив у законну силу, але не спрямований на виконання або звернений до виконання, але не реалізований повністю або частково.

За висновками суду, вирок апеляційного суду Сумської області від 28 грудня 2004 року, яким засуджено ОСОБА_7 до довічного позбавлення волі, набув законної сили та почав виконуватися з моменту набрання ним законної сили з 29.03.05 року, а тому строк давності виконання вироку до обвинувального вироку щодо ОСОБА_7 не застосовується. З аналогічних підстав до засудженого ОСОБА_7 , за ст. 80 ч.5 КК України не застосовується і заміна довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.

Узагальнені доводи апеляційних скарг та позиції учасників судового провадження

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову ухвалу, якою повернути матеріали провадження до суду першої інстанції на новий судовий розгляд іншим складом суду.

Вважає, що оскаржувана ухвала незаконна, необґрунтована, невмотивована, упереджена та містить істотні порушення кримінально процесуального законодавства України, висновки суду щодо не можливості застосувати до нього положення ст. 80 КК України вважає хибними та позбавленими правового глузду.

Зазначає про те, що суд фактично ухилився від обов`язку вирішення питань, обов`язок вирішення яких на нього покладено ч.5 ст.80 КК України. Штучно створив певні перешкоди в реалізації його прав та безпідставно надав висновок про правозастосування ст..80 КК України, вийшовши за межі своїх повноважень. Засуджений вважає, що висновок про правозастосування норм КК України має повноваження надавати лише Верховний Суд.

Зауважує, що суд першої інстанції відмовляючи йому у застосуванні ч.ч.1,5 ст.80 КК України, безпідставно послався на те, що вирок щодо нього був звернутий до виконання та виконується.

В цій частині засуджений ОСОБА_7 вважає, що така відмова суду у звільненні від відбування покарання або заміні довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк за ч.5 ст. 80 КК України ставить його, як особу, яка сумлінно відбувала призначене судом покарання в значно гірше становище, порівняно з особами, вироки щодо яких не були звернуті до виконання та які фактично покарання не відбували. На думку засудженого таке положення не відповідає загальним принципам законності, гуманізації та справедливості, закріпленими в КПК України. Відмову йому судом в задоволенні його заяви вважає обмежувальною та дискримінаційною. Вважає, що суд формально поставився до його клопотання про застосування положень ст. 80 КК України і не дослідив докази кримінального провадження.

Крім того, засуджений звертає увагу, що судом не взято до уваги його первинне клопотання про доставку до зали суду, що було задовго до воєнного стану, тому вважає, процесуальне рішення про відмову йому в доставці до зали суду не законним.

Позиції учасників апеляційного перегляду провадження.

Засуджений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 підтримали доводи апеляційної скарги, просили ухвалу суду скасувати, прокурор заперечував проти апеляційних вимог, вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою.

Мотиви суду, з посиланням на норми матеріального та процесуального закону

Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного перегляду провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції дотримався зазначених вимог закону та дійшов до обґрунтованого висновку, що не встановлено підстав передбачених ст. 80 КК України для звільнення від відбування покарання, призначеного ОСОБА_7 вироком суду.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 був засуджений за вчинення злочинів, передбачених ст..ст.93 п.»з»,94, 123 ч.1 КК України,1960 року, ст..ст.129 ч.1, 263 ч.1, 201 ч.1, 185 ч.2 КК України 2001 року, ст..42 ч.1 КК України 1960 року та йому було призначено довічне позбавлення волі з конфіскацією предметів контрабанди.

Ухвалою Верховного Суду України від 29 березня 2005 року вирок апеляційного суду Сумської області від 28 грудня 2004 року був залишений без змін та почав виконуватись.

29.09.21 року засуджений ОСОБА_7 звернувся до Ізяславського районного суду Хмельницької області з клопотанням про його звільнення від відбування покарання у зв`язку з закінчення строків давності виконання обвинувального вироку. В обґрунтування заявленого клопотання вказував, що після його засудження до довічного позбавлення волі за вироком апеляційного суду Сумської області від 28 грудня 2004 року минуло 15 років, а тому наявні законні підстави для його звільнення від відбування покарання або заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі.

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 11 серпня 2022 року ОСОБА_7 відмовлено в задоволенні його клопотання, оскільки відсутні підстави вважати, що обвинувальний вирок відносно засудженого не виконувався та не виконаний у строки, передбачені ч.1 ст.80 КК України.

Приймаючи рішення за апеляційними вимогами засудженого ОСОБА_7 колегія суддів виходить з положень ст. 152 КВК України, якою визначені підстави для звільнення від відбування покарання - відбуття строку покарання, призначеного вироком суду; закон України про амністію; акт про помилування; скасування вироку суду і закриття кримінального провадження; закінчення строків давності виконання обвинувального вироку; умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; хвороба; інші підстави, передбачені законом.

Відповідно до положень ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: 1) два роки-у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі засудження до покарання у виді обмеження волі; 3) п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років затяжкий злочин; 4) десять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин; 5) п`ятнадцять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин. Перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину. Питання про застосування давності до особи, засудженої до довічного позбавлення волі, вирішується судом. Якщо суд не визнає за можливе застосувати давність, довічне позбавлення волі заміняється позбавленням волі.

Колегія суддів виходить з того, що статтею 80 КК України визначені правила звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку. При застосуванні ст. 80 КК України мається на увазі обвинувальний вирок, який вступив у законну силу, але не спрямований на виконання або звернений до виконання, але не реалізований повністю або частково. Ця норма кримінального закону не застосовується до засуджених осіб, які відбувають покарання за вироками, що набрали законної сили та виконуються.

Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вирок апеляційного суду Сумської області від 28 грудня 2004 року, яким засуджено ОСОБА_7 , набув законної сили та почав виконуватися з моменту набрання ним законної сили, а тому строк давності до вказаного обвинувального вироку не застосовується.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд фактично ухилився від обов`язку вирішення питань, покладених на нього ч.5 ст.80 КК України, надав висновок про правозастосування ст.80 КК України, вийшов за межі своїх повноважень, перебравши на себе повноваження Верховного Суду, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки, виходячи з положень ст. 370 КПК України при ухваленні будь-якого рішення суд має виходити з принципів законності, обґрунтованості та вмотивованості. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Отже, застосування або не застосування певних норм кримінального закону при вирішенні завдань кримінального провадження на різних стадіях кримінального провадження є основною функцією всієї системи правосуддя.

Отже, колегія суддів не погоджується з апеляційними твердженнями засудженого ОСОБА_7 про те, що положення ч.5 ст.80 КК України вказують на безумовний обов`язок суду замінити довічне позбавлення волі на позбавлення волі на певний термін. Таке питання вирішується судом в порядку виконання вироку і за наявності підстав для застосування звільнення особи від відбування покарання в зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Апеляційні твердження ОСОБА_7 про те, що таке положення закону не відповідає принципам гуманності, законності та справедливості, він відбуває призначене йому вироком суду покарання та перебуває у гіршому становищі з особами, вироки щодо яких не були спрямовані до виконання, наведених тверджень закону не спростовують, і не є підставою для прийняття іншого процесуального рішення по справі, оскільки для різних категорій засуджених осіб кримінальним законом передбачені окремі підстави для звільнення від відбування покарання.

Отже, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання та обґрунтовано відмовив у задоволенні його заяви.

Доводи апелянта про неврахування судом його клопотання про доставку в судове засідання є необґрунтованими, враховуючи наступне.

Частиною 2 статті 336 КПК України передбачено, що суд ухвалює рішення про здійснення дистанційного судового провадження за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи інших учасників кримінального провадження. У разі якщо сторона кримінального провадження чи потерпілий заперечує проти здійснення дистанційного судового провадження, суд може ухвалити рішення про його здійснення лише вмотивованою ухвалою, обґрунтувавши в ній прийняте рішення. Суд не має права прийняти рішення про здійснення дистанційного судового провадження, в якому поза межами приміщення суду перебуває обвинувачений, якщо він проти цього заперечує, крім випадків здійснення дистанційного судового провадження в умовах воєнного стану.

Тобто чинне кримінальне процесуальне законодавство дозволяє суду прийняти рішення про здійснення дистанційного судового провадження в умовах воєнного стану незалежно від наявності згоди на це засудженого.

24 лютого 2022 року Президент України підписав Указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» затверджено Указ Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні».

У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Судом враховано висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 29 липня 2021 року по справі № 320/2582/19, у якій зауважено, що право особи на участь у судовому засіданні не буде порушено, оскільки участь особи в судовому засіданні в режимі відеоконференції є фактичною участю в судовому розгляді, проте в іншому форматі.

Виходячи з положень ст. 5 КПК України процесуальне рішення приймається та процесуальна дія проводиться згідно з положеннями процесуального закону чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення. Апеляційні твердження ОСОБА_7 про те, що він звертався з заявою про забезпечення його особистої участі в судовому засіданні до введення військового часу, колегія суддів відкидає, оскільки процесуальні рішення про проведення судового засідання в режимі відео конференції приймалися судом пізніше, під час введення військового часу, судове рішення ухвалювалося під час дії військового часу.

Інші доводи апеляційної скарги не можна визнати переконливими, оскільки вони не містять доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу суду законною, обґрунтованою та вмотивованою, порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни судового рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення

Ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 11 серпня 2022 року, якою засудженому ОСОБА_7 було відмовлено у звільненні від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3