Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 1-1/2004
Провадження №: 1-о/332/4/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2022 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів Заводського районного суду м. Запоріжжя у складі: головуючої судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , розглянувши заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами,

встановила:

До суду надійшла заява ОСОБА_4 (уточнена) про перегляд за нововиявленими обставинами вироку апеляційного суду Полтавської області від 07 грудня 2004 року, яким його засуджено за ст.93 п.п. «а», «и», «і» КК України (1960 року), ч.4 ст.189 КК України (2001 року), ч.2 ст.123 КК України (1960) року до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, що є його особистою власністю.

В обґрунтування заяви ОСОБА_4 посилається на те, що під час судового слідства не було встановлено належність трупу саме ОСОБА_5 , посилаючись на висновок експерта КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради від 29.02.2016 року № 5/к, яким, на думку заявника, ще у 2016 році були встановлені фактичні дані, які підтверджують, що вищезазначений викопаний у полі в районі села Долинка Гуляйпільського району Запорізької області труп за наявними в нього зубами не можна ідентифікувати як труп ОСОБА_5 .

Вищенаведене, на думку заявника, також підтверджується фактичними даними, процесуальним джерелом яких є висновок експерта КЗ «Дніпропетровського бюро судово-медичних експертиз» ДОР № 63 від 09.04.2019 року.

Зазначає, що на труп у полі в районі села Долинка Гуляйпільського району Запорізької області як на труп ОСОБА_5 вказав підозрюваний ОСОБА_6 в ході відтворення обстановки та обставин події, отже фактично, штучне створення доказів вбивства ОСОБА_5 з використанням трупа іншої людини зі слідами насильницької смерті вчинив саме підозрюваний ОСОБА_6 .

Штучне створення доказів вбивства ОСОБА_5 з використанням трупа іншої людини зі слідами насильницької смерті вважає нововиявленими обставинами, що в сенсі пункту 1 ч. 2 ст. 459 КПК України 2012 року є підставою для перегляду за цими обставинами вироку Апеляційного суду Полтавської області від 07.12.2004 року.

З наведеного вище, на думку заявника, випливає те, що під час вищезгаданого відтворення обстановки та обставин події підозрюваний ОСОБА_6 надав органу слідства завідомо неправдиві показання про те, що вищезазначений труп, на який він вказав, є трупом ОСОБА_5 . Тим самим ОСОБА_6 під час досудового слідства ввів слідство в оману, щодо впізнання ним знайденого трупа у полі в районі села Долинка Гуляйпільського району Запорізької області.

Зазначає, що на завідомо неправдивих показаннях підозрюваного ОСОБА_6 щодо належності трупа ОСОБА_5 ґрунтується обвинувальний вирок Апеляційного суду Полтавської області від 07.12.2004 року, такі його завідомо неправдиві показання вважає нововиявленими обставинами в сенсі пункту 1 ч. 2 ст. 459 КПК України 2012 року, які є підставою для перегляду за цими нововиявленими обставинами зазначеного вироку, що набрав законної сили, тому просить переглянути вищезазначений вирок за нововиявленими обставинами, скасувати вирок апеляційного суду Полтавської області від 07.12.2004 року, за яким його засуджено за ст.93 п.п. «а», «и», «і» КК України (1960 року), ч.4 ст.189 КК України (2001 року), ч. 2 ст.123 КК України (1960) року довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, що є його особистою власністю та ухвалити новий вирок, повністю виправдувальний щодо нього.

Ухвалою колегії суддів Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2022 року заяву засудженого ОСОБА_4 залишено без руху та надано йому дванадцятиденний строк для усунення недоліків.

При цьому засудженому було роз`яснено, що у разі невиконання вимог ухвали протягом установленого строку заява буде йому повернута.

На виконання вищевказаної ухвали колегії суддів Заводського районного суду м. Запоріжжя засуджений ОСОБА_4 звернувся до Заводського районного суду м. Запоріжжя із заявою, однак недоліки, які були зазначені в ухвалі суду від 09 листопада 2022 року, в повному обсязі не усунув.

Згідно з ч. 2 ст. 464 КПК України, не пізніше наступного дня після надходження заяви до суду суд перевіряє її відповідність вимогам статті 462 цього Кодексу і вирішує питання про відкриття кримінального провадження за нововиявленими або виключними обставинами.

Колегія суддів вважає, що відсутні підстави для відкриття провадження за заявою ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку апеляційного суду Полтавської області від 07 грудня 2004 року з нижченаведених підстав.

Процедура перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами за своєю правовою природою не є повторним розглядом справи по суті, повторною апеляцією чи касацією, вона не передбачає нового встановлення фактичних обставин кримінального провадження та усунення суперечностей у доказах. У цьому випадку суд лише перевіряє наявність передбачених у ч. 2 ст. 459 КПК обставин, на які учасники судового провадження посилаються як на нововиявлені, та надає оцінку тому, чи могли вказані обставини, що не були відомі суду на час розгляду справи, вплинути на правильність рішення суду, яке належить переглянути.

Порядок здійснення провадження за нововиявленими обставинами регламентовано главою 34 КПК України, у якій наведено вичерпний перелік нововиявлених обставин, за наявності яких можуть бути переглянуті судові рішення, що набрали законної сили.

Відповідно до положень ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами, якими визнаються: штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Отже, під нововиявленими обставинами розуміють встановлені розслідуванням або вироком суду, що набрав законної сили, і викладені у заяві учасників судового провадження юридичні факти, які знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмета доказування у кримінальній справі і спростовують їх через невідомість та істотність висновків, що містяться у вироку, як такі, що не відповідають об`єктивній дійсності.

За змістом наведених вище норм процесуального закону роль суду при перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами зводиться лише до встановлення наявності таких обставин, оцінки їх з точки зору істотності для даної конкретної справи, їх дослідження та прийняття відповідного рішення.

Крім того, згідно з пунктами 4, 5 ч. 2 ст. 462 КПК України у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами зазначаються обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду, обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, та зміст вимог особи, яка подає заяву до суду.

Як вбачається із рішення Європейського Суду з прав людини від 18 листопада 2004 року у справі «Праведная проти Росії » (Pravednaya v. Russia), заява № 69529/01, пп. 27-28, та рішення від 6 грудня 2005 року у справі «Попов проти Молдови» № 2 (Popov v.Moldova № 2), заява № 19960/04, п . 46) процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду.

Судом встановлено, що вироком судової колегії у кримінальних справах апеляційного суду Полтавської області від 07.12.2004 у справі №1-1/2004 ОСОБА_4 засуджено за п. п. «а», «и», «і» ст. 93 КК України 1960 року до довічного позбавлення волі з конфіскацією усього майна, яке належить йому на праві приватної власності; за ч.4 ст. 189 КК України до 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, за ч.2 ст. 123 КК України 1960 року до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.42 КК України 1960 року, за сукупністю скоєних злочинів, шляхом повного поглинання менш тяжкого покарання більш тяжким, остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією усього майна, яке належить йому на праві приватної власності. Строк покарання ОСОБА_4 відраховувати з 15.07.2001, зарахувавши в строк відбуття покарання строк перебування під вартою. Майно засудженого ОСОБА_4 , на яке накладено арешт, конфісковано в дохід держави. Вирішено питання розподілу судових витрат шляхом їх стягнення у визначених вироком суду сумах з усіх засуджених ( ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 ). Також вирішено долю речових доказів у справи.

Ухвалою колегії суддів Судової палати Верховного Суду України у кримінальних справах від 14.07.2005 касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_11 та касаційне подання прокурора задоволено повністю, а касаційні скарги засуджених ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_12 задоволено частково. Вирок колегії суддів палати у кримінальних справах Апеляційного суду Полтавської області від 07.12.2004 відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_9 скасовано та справу надіслано до того ж суду на новий судовий розгляд.

Цей же вирок відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 залишено без змін, а касаційні скарги засуджених ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , їх захисників ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , - без задоволення.

Верховний Суд у своїй постанові від 03.02.2020 року (справа № 522/14170/17, провадження № 51-1836кмо19) звернув увагу на те, що у нормі ч. 1 ст. 464 КПК України законодавець використав саме формулювання «суддя … вирішує питання про відкриття … провадження …», а не «суддя … відкриває … провадження …». Перше формулювання, на відміну від другого, насправді не означає, що за результатами вирішення відповідного питання має бути ухвалене лише рішення про відкриття провадження. Надавши судді повноваження «вирішувати питання», законодавець тим самим надав судді повноваження оцінювати, чи є підстави для відкриття провадження і, таким чином, повноваження вирішувати, чи відкрити провадження, або ж відмовити у його відкритті.

Колегія суддів вважає, що наведені ОСОБА_4 обставини в розумінні положень ст. 459 КПК України не є нововиявленими.

Так, посилання засудженого ОСОБА_4 на те, що у 2016 році були встановлені фактичні дані, які підтверджують, що вищезазначений викопаний у полі в районі села Долинка Гуляйпільського району Запорізької області труп за наявними в нього зубами не можна ідентифікувати як труп ОСОБА_5 , тобто труп, який було виявлено під час огляду від 21 жовтня 2000 року, потерпілому ОСОБА_5 не належить, вже були предметом судового розгляду за заявою ОСОБА_4 про перегляд вироку Апеляційного суду Полтавської області від 07.12.2004 року та ухвали Верховного Суду України від 14.07.2005 року за нововиявленими обставинами, в якій він зазначав, що під час судового слідства не було встановлено належність трупу саме ОСОБА_5 .

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 6 грудня 2018 року, яка залишена без змін ухвалою Запорізького апеляційного суду від 6 травня 2019 року заяву ОСОБА_4 про перегляд вироку Апеляційного суду Полтавської області від 07.12.2004 та ухвали Верховного Суду України від 14.07.2005 у кримінальній справі № 1-1/2004 в частині визнання винуватим за п. п. «а», «и», «і» ст. 93 КК України (1960 року) за нововиявленими обставинами - залишено без задоволення.

Постановою Верховного Суду України від 21 січня 2020 року ухвалу Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 6 грудня 2018 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 6 травня 2019 року залишено без зміни, а касаційні скарги засудженого ОСОБА_4 та його захисника без задоволення.

Як зазначено в ухвалі Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 6 грудня 2018 року, розбіжності у висновках експерта №2479 від 23.10.2000 щодо стоматологічного статусу потерпілого, відображення на панорамному знімку верхньої та нижньої щелепи ОСОБА_5 , а також, стоматологічного статусу (формули), складеного в ході допиту лікаря ОСОБА_18 , були предметом дослідження під час провадження досудового розслідування та розгляду судом першої інстанції.

З матеріалів кримінальної справи видно, що всі зазначені в заяві засудженого обставини були відомі судовим інстанціям, учасникам судового процесу та, відповідно, були досліджені за правилами, що врегульовували дослідження доказів за чинним на час розгляду справи кримінально-процесуальним законодавством, зокрема, судом в цьому питанні береться до уваги висновок експертів №59 від 27.04.2001 Бюро судово-медичної експертизи Полтавського УЗО (т.с.7 а.с. 8-14), у якому видно, що під час проведення експертизи досліджено панорамний прижиттєвий знімок щелеп ОСОБА_5 від 09.09.2000, який співставлений з даними амбулаторної, стоматологічної допомоги та лікування потерпілого, із його зубною формулою, наданою на розгляд експертів. Крім того, експертами співставлено панорамний знімок із записами судово-медичної експертизи, проведеної Запорізьким обласним бюро судово-медичної експертизи (експерт ОСОБА_19 ). Виходячи з показів лікаря-стоматолога медчастини «Нафтохімік», даних судово-медичної експертизи №2479 від 22.10.2000 трупа ОСОБА_5 , порівняних з панорамною рентгенограмою на його ім`я встановлено, що вивчені зубні формули належать одній і тій самій особі.

Відповідно до протоколу впізнання трупу ОСОБА_5 , його братом ОСОБА_5 від 22.10.2000, під час огляду він впізнав рідного брата ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .(«Труп опознает по хорошо известным ему особенностям телосложения брата, длине тела, цвету и длине волос, а также старой травме на большом пальце левой ноги. На ногах трупа находятся также такие же по приметам носки, которые при жизни носил ОСОБА_20 . Сомнений в принадлежности трупа у него не имеется» (т.с.6 а.с. 198).

Враховуючи викладене та надавши оцінку тому, чи є зазначені у заяві обставини нововиявленими, суд не знайшов вказані ОСОБА_21 обставини такими, що зумовлюють перегляд судових рішень в порядку, передбаченому главою 34 КПК України, у зв`язку із таким та дійшов до висновку про залишення заяви ОСОБА_4 без задоволення.

На підставі наведеного, ці обставини були відомі суду та іншим учасникам кримінального провадження під час судового розгляду, тому з огляду на положення ст.ст. 459, 462 КПК України не можуть вважатись нововиявленими.

Як убачається зі змісту вироку апеляційного суду Полтавської області від 07.12.2004, при розгляді кримінальної справи в межах висунутого обвинувачення, ОСОБА_6 часто змінював свої покази, однак в судовому засіданні визнав вину частково та надав суду показання, в яких не оспорював більшість фактичних обставин інкримінованих йому злочинів, але намагався показати себе з більш вигідної сторони, зменшуючи ступінь своєї винуватості. Суд критично оцінив покази обвинуваченого ОСОБА_6 та прийняв їх тільки в частині, що не суперечить дослідженим в судовому засіданні доказам.
Дані обставини були відомі як ОСОБА_4 , так і суду при розгляді як в першій інстанції, так і в апеляційній. Таким чином, ці обставини не є нововиявленими.
Мотивуючи свої доводи в обґрунтування нововиявлених обставин, ОСОБА_4 не наводить жодного обґрунтування того, чому ці обставини є новововиявленимии, та яким чином вони самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність судового рішення та підтверджують завідому недостовірність доказів, на яких ґрунтується це рішення, що ці обставини не могли бути відомі йому і суду на момент розгляду справи.
ОСОБА_4 брав участь у розгляді вищевказаної кримінальної справи, знав про зміст показів ОСОБА_6 , наданих тим як під час досудового розслідування, так і в судовому засіданні, тому мав можливість ставити питання ОСОБА_6 для усунення протиріч у його показах, за його участю досліджувалися всі матеріали кримінального провадження та оголошувався вирок.
Тому само по собі твердження засудженого ОСОБА_4 , що засуджений ОСОБА_6 обмовив його у вчиненні злочину, оскільки вони входять у суперечність з позицією самого засудженого, не можуть братися до уваги як наявність нововиявленої обставини, в зв`язку із тим, що зміст даних пояснень був відомий засудженому під час судового розгляду кримінальної справи, намагання ОСОБА_4 здійснити їх переоцінку на даний час є неможливим в межах розгляду заяви про перегляд вироку за нововиявленими обставинами.
Крім того, зазначеній обставині була надана правова оцінка під час розгляду справи, в тому числі Верховним Судом України та вона, а також інші надані стороною захисту матеріали, в розумінні положень ст. 459 КПК України, нововиявленими не є.
Відповідно до ч. 1 с. 467 КПК України суд має право скасувати вирок чи ухвалу і ухвалити новий вирок чи постановити ухвалу або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами без задоволення.
Відтак, заява ОСОБА_4 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами фактично містить доводи щодо його незгоди з доказами, на яких ґрунтується вирок апеляційного суду Полтавської області від 07.12.2004 і яким надавалася оцінка при перегляді вказаного вироку суду в апеляційному порядку.
Посилання на обставини, які б могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду справи з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, заява, що є предметом даного судового розгляду не містить.
Вказані в заяві засудженого про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами твердження були відомі суду, досліджувалися під час судового розгляду та під час апеляційного оскарження вироку суду.
За правилами ч. 3 ст. 464 КПК України до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, яка не оформлена згідно з вимогами, передбаченими ст. 462 КПК України, застосовуються правила ч. 3 ст. 429 КПК України.
Не усунення недоліків, на які вказано в ухвалі суду про залишення заяви без руху, позбавляє суд можливості вирішити питання про відкриття провадження в порядку, передбаченому Главою 34 КПК України.
У свої рішеннях ЄСПЛ неодноразово зауважує, що «право на суд» не є абсолютним. Воно може підлягати обмеженням, що допускаються, оскільки право на доступ за своєю природою вимагає регулювання державою. Отже правила, що регулюють офіційні кроки та строки, які мають бути дотримані при подачі апеляційної скарги або заяв на судовий перегляд, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності.
При оцінці доказів, колегія суддів звертає увагу на те, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії", 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною ( 2 рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії").
З урахуванням вищевикладеного, оскільки заява ОСОБА_4 про перегляд вироку апеляційного суду Полтавської області від 07.12.2004 за нововиявленими обставинами не оформлена згідно з вимогами ст. 462 КПК України і ОСОБА_4 не усунув недоліки заяви, зазначені в ухвалі Заводського районного суду м.Запоріжжя від 09.11.2022, вона підлягає поверненню особі, яка її подала.
На підставі викладеного,керуючись ст.ст.429,459,462,ч.3 ст.464 КПК України,

постановила:

Заяву засудженого вироком апеляційного суду Полтавської області від 07 грудня 2004 року ОСОБА_4 за ст.93 п.п. «а», «и», «і» КК України (1960 року), ч.4 ст.189 КК України (2001 року), ч.2 ст.123 КК України (1960) року до довічного позбавлення волі з конфіскацією усього майна, що є його особистою власністю - повернути заявнику з усіма доданим до неї матеріалами.
Роз`яснити, що повернення заяви не позбавляє права повторного звернення з нею до суду в порядку, передбаченому КПК України.
Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення, а засудженим, що перебуває під вартою - в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3

Ухвала не набрала законної сили.

Суддя ОСОБА_1

Секретар судового засідання ОСОБА_22

Дата засвідчення копії 06.12.2022