Справа № 214/5818/22
1-кп/214/819/22
У Х В А Л А

Іменем України

21 грудня 2022 року Саксаганський районний суд м.Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Кривому Розі кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000355 від 16.05.2022 року щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Захисник ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу, обраного щодо ОСОБА_5 на такий, що не пов`язаний з позбавленням волі, а саме домашній арешт. Так, захисник звертає увагу, що потерпілий у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_6 отримав грошові кошти від обвинуваченого ОСОБА_5 через його брата ОСОБА_7 , в рахунок відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. До того ж, на теперішній час потерпілий ОСОБА_6 повністю примирився з обвинуваченим, жодних претензій до нього не має, просить його суворо не карати, не позбавляти волі. Вказані обставини, на думку захисника, свідчать про відсутність ризику незаконного впливу на потерпілого. Також, захисник просить прийняти до уваги, що відсутній ризик незаконного впливу на свідків, оскільки свідок ОСОБА_8 , пояснення якого стали підставою встановлення ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, стверджує, що жодних загроз в його бік від ОСОБА_5 не надходило. Жодні докази, зокрема, рішення слідчого, прокурора або суду про застосування заходів безпеки щодо свідків або потерпілого, їх пояснення, які б підтверджували, що ОСОБА_5 , шляхом погроз, вмовлянь або іншим шляхом примушує свідків та потерпілого давати показання на його користь, в матеріалах справи відсутні. Також, захисник зазначає, що з боку обвинуваченого не було жодних спроб переховуватися від органів досудового розслідування, оскільки достеменно знаючи про те, що прокурор звернувся до суду з клопотанням про обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ОСОБА_5 , все одно, з`явився до суду для розгляду цього клопотання. Окрім того, на думку захисника, стороною обвинувачення не надано жодних доказів того, що ОСОБА_5 схильний до вчинення інших кримінальних правопорушень. При цьому, в обґрунтування можливості застосування щодо ОСОБА_5 альтернативного запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, захисник посилається на те, що ОСОБА_5 : є особою молодого віку; має постійне місце проживання, де характеризується виключно з позитивної сторони; має міцні соціальні зв`язки, оскільки одружений, має малолітнього сина та проживає разом з родиною; активно займається волонтерською діяльністю та зареєстрований, як фізична особа підприємець; має незадовільний стан здоров`я; має повну вищу освіту; на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. З урахуванням викладеного, на думку захисника, немає жодних підстав стверджувати про існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, на запобігання яким спрямоване застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні, за клопотанням сторони захисту був допитаний в якості свідка ОСОБА_8 , який пояснив, що ОСОБА_5 знає приблизно 12 років. Знаходиться з ним в дружніх відносинах. Обвинувачений йому ніколи не погрожував, він його не боїться.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник, кожен окремо, підтримали клопотання та просили змінити обраний щодо ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Прокурор, в судовому засіданні в задоволенні клопотання захисника просив відмовити.

Вислухавши думки сторін кримінального провадження, пояснення свідка, дослідивши обвинувальний акт, суд приходить до такого висновку.

Згідно з положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожному гарантується право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Стаття 29 Конституції України гарантовано, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. Це також узгоджується із ст. 5 Конвенції про захист прав людини, у якій зазначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

У відповідності до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно зі ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу обвинуваченого, його репутацію, міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Суд враховує, що сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Також, суд приймає до уваги, що відповідно до правової позиції, викладеної у п.80 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Харченко проти України», при вирішенні питання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

На думку суду, подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою не є виправданим, оскільки наявні підстави для зміни цього запобіжного заходу менш обтяжливим.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за який законом встановлено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Так, обвинувачений ОСОБА_5 має постійне місце проживання, де характеризується виключно з позитивної сторони, одружений, має малолітнього сина та проживає разом з родиною, зареєстрований, як фізична особа підприємець, що, на думку суду, свідчить про те, що останній має стійкі соціальні зв`язки, які його стримають від залишення свого місця мешкання, та переховування від суду.

Що стосується ризику незаконного впливу обвинуваченим на потерпілого та свідків у цьому провадженні, суд приймає до уваги, що потерпілий ОСОБА_6 отримав грошові кошти від обвинуваченого ОСОБА_5 через його брата ОСОБА_7 , в рахунок відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, що підтверджується копією розписки від 12.12.2022 року, будь-яких претензій матеріального або морального характеру, цивільний позов подавати наміру не має.

Окрім того, на думку суду, відсутній ризик незаконного впливу обвинуваченим на свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки свідок ОСОБА_8 , пояснення якого стали підставою встановлення ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, під час надання пояснень в судовому засіданні 21.12.2022 року зазначив, що знаходиться з ОСОБА_5 в дружніх відносинах, останній йому ніколи не погрожував, він його не боїться.

До того ж, суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували, що ОСОБА_5 , шляхом погроз, умовлянь або іншим шляхом примушує свідків та потерпілого давати показання на його користь зокрема, рішення слідчого, прокурора або суду про застосування заходів безпеки щодо свідків або потерпілого, їх пояснення.

Що ж стосується ризику, передбаченого п.2 ч.1 ст.177 КПК України, який був встановлений слідчим суддею під час обрання щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме спроби знищення, приховування або спотворення обвинуваченим будь-якої з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, суд вважає, що на теперішній час зазначений ризик перестав бути актуальним, оскільки досудове розслідування у цій справі закінчено, усі необхідні докази, які мають істотне значення стороною обвинувачення зібрані, стороні захисту наданий доступ до матеріалів досудового розслідування, а обвинувальний акт перебуває на розгляді в суді.

Усі зазначені вище обставини дають підстави вважати, що ОСОБА_5 , знаходячись на волі не буде робити спроби знищити, приховати або спотворити будь-які з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

На думку суду, заявлені ризики, які були підставою для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу та його продовження, а саме спроби переховування від суду та незаконного впливу на потерпілого та свідків у цьому провадженні, зменшились та не виправдовують обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Отже, приймаючи до уваги встановлені обставини, враховуючи складність кримінального провадження, що обумовлює його тривалий судовий розгляд, суд приходить до висновку, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному суперечитиме вимогам п. 1 «с» ст.5 Конвенції від 4 листопада 1950 року «Про захист прав людини і основоположних свобод», а також практиці Європейського суду з прав людини, який в своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу («Єчус проти Литви» рішення від 31.07.2000, п.93). Таким чином, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Крім того, виходячи з положень ч.5 ст.9 КПК України, судом враховується, що тривалість тримання під вартою має бути розумною, що слід вирішувати з врахуванням особливостей кожної справи.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

Разом з цим, тривале тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до свободи особистості.

Також згідно із пунктом 3 статті 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і органи досудового розслідування мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані.

Отже, суд враховує, що сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Таким чином, суд приходить до висновку про можливість задоволення клопотання захисника та доцільність зміни ОСОБА_5 раніше обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі, а саме на цілодобовий домашній арешт.

Застосовуючи такий запобіжний захід, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України, зі ступені тяжкості інкримінованого ОСОБА_5 злочину та вищенаведених судом даних про особу обвинуваченого.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що зміна запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 на цілодобовий домашній арешт, забезпечить належну процесуальну поведінку останнього.

Суд також вважає за доцільне покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки, передбачені положеннями ч.5 ст.194 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.176-178, 181, 194, 202, 331, 369, 371, 372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Заборонити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишати місце свого проживання цілодобово, строком на 2 (два) місяці, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 2 (два) місяці, тобто до 21.02.2023 року, наступні обов`язки:

- не залишати цілодобово приміщення квартири АДРЕСА_2 ;

- прибувати за кожною вимогою до Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області;

- не відлучатися без дозволу суду за межі міста Кривого Рогу;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання або реєстрації;

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.202 КПК України, обвинуваченого ОСОБА_5 , звільнити з-під варти та негайно доставити до місця проживання.

Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту передати для виконання до ВП №4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області, який повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це суд.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений 26.12.2022 року.

Суддя ОСОБА_1