ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2931/22 Справа № 425/835/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 001049 від 01 грудня 2019 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Рубіжанського міського суду Луганської області області від 15 вересня 2021 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нягань Тюменської області Російської Федерації, громадянина України, який не працює, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України,
ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить оскаржуваний вирок суду скасувати, а кримінальне провадження у відношенні нього закрити.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, обвинувачений ОСОБА_7 вказує, що судом першої інстанції не було враховано всіх фактичних обставин справи, не було досліджено в повній мірі наявні в матеріалах провадження докази, не прийнято до уваги того, що протокол про адміністративне правопорушення у відношенні нього за ч. 1 ст. 130 КУпАП було повернуто для дооформлення та в подальшому постановою суду від 01.04.2021 року вказане провадження було закрите за відсутності складу адміністративного правопорушення. Відповідну постанову було долучено до матеріалів справи, але не враховано судом, при цьому як доказ винуватості було враховано саме протокол про адміністративне правопорушення, який складено під час подій, відображених у вироку, що є недопустимим.

Також зазначає, що судом було вибірково враховано наявні в матеріалах провадження докази для доведеності його винуватості, зокрема в основу вироку було покладено показання свідків, які є поліцейськими та зацікавленими особами, при цьому вони не зазначили та судом не було чітко встановлено, в якому еквіваленті і яку саме суму було запропоновано поліцейським у виді неправомірної вигоди, яку в дійсності ніхто не бачив та не давав.

Вказує, що поліцейський ОСОБА_8 під час розмови з ним, з метою увійти до нього в довіру, зазначив, що його також звати ОСОБА_9 та вони є тезками, з метою здійснення провокації, що у свою чергу підтверджується відеозаписом.

Одночасно вказує, що він не пропонував неправомірної вигоди, а лише зазначив про сплату на місці зупинки штрафу за забруднений номерний знак, щоб його відпустили.

Вказує, що з наявного відеозапису не вбачається, що розмова працівників поліції відбувалася саме з ОСОБА_7 та що саме все було сказано ним, оскільки ОСОБА_10 теж ОСОБА_11 , при цьому вважає, що судом не було встановлено, чи наявний оригінал зазначеного відео та пристрій, з якого воно було знято, у зв`язку з чим в судовому засідання було заявлено про недопустимість вказаного відео як доказу.

Також зазначає, що стороною обвинувачення взагалі не було заявлено відповідного клопотання про дослідження відеозапису, а заявлено лише про дослідження доказів в цілому.

Акцентує увагу на тому, що час та дата відеозйомки, зазначені у вироку, не відносяться до часу скоєння інкримінованого кримінального правопорушення - коли було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, та призначено йому покарання у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 700 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить у грошовому еквіваленті 11 900 (одинадцять тисяч дев`ятсот) гривень 00 копійок. Вирішено питання про долю речових доказів в порядку ст. 100 КПК України.
ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що останній за обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, 30.11.2019, близько о 04 год. 33 хв., в ході розмови висловив поліцейському ОСОБА_12 , пропозицію надання неправомірної вигоди в розмірі 100 доларів США для всіх членів патрульного екіпажу за непроходження ОСОБА_7 медичного освідування на стан алкогольного сп`яніння та подальшого нескладання працівниками поліції адміністративного протоколу відносно нього за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП. Працівник поліції ОСОБА_12 відмовився від прийняття пропозиції, висловленої ОСОБА_7 та попередив останнього про кримінальну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 369 КК України.
Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_7 висловив поліцейському ОСОБА_8 пропозицію надання неправомірної вигоди в розмірі 100 доларів США та 1000 гривень для всіх членів патрульного екіпажу за непроходження ОСОБА_7 медичного освідування на стан алкогольного сп`яніння та нескладання працівниками поліції адміністративного протоколу відносно нього за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Після вказаних подій співробітник Управління патрульної поліції в Луганській області ОСОБА_12 вчинив всі дії, передбачені ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання корупції», для фіксації протиправних дій ОСОБА_7 , а саме: ідентифікував особу, яка зробила пропозицію, залучив свідків з числа співробітників патрульної поліції, письмово повідомив про пропозицію керівника Рубіжанського ВП ГУНП в Луганській області.

В подальшому працівниками поліції 30.11.2019 складено відносно ОСОБА_7 постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 121 КУпАП, а також складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Дії ОСОБА_7 у вищезазначеній частині були кваліфіковані в оскаржуваному вироку за ч. 1 ст. 369 КК України за ознаками пропозиції надання неправомірної вигоди службовій особі за невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує, будь-якої дії з використанням службового становища.

Апеляційна скарга на оскаржуваний вирок суду була подана також прокурором, втім під час апеляційного розгляду останній він неї відмовився, відмова була прийнята судом.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник до суду апеляційної інстанції не з`явилися, про день та час апеляційного розгляду сторона захисту була повідомлена (т. 1 а.с. 204), про поважність причини неявки суд не повідомила, будь-яких заяв та клопотань не подала. З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги, що в апеляційній скарзі питання про погіршення становища обвинуваченого не порушується, а отже за правилами ч. 4 ст. 401 КПК України його явка не є обов`язковою, як не є такою згідно 52 КПК України і участь захисника у даному провадженні, колегія суддів вважає за необхідне здійснити апеляційний розгляд без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого заперечував та подав заяву про відмову від раніше поданої апеляційної скарги, яка була прийнята судом; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно яким суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.

Так, згідно ч. 2 ст. 370 КПК України законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369 КК України, є ґрунтовним та підтверджується сукупністю досліджених судом доказів, що узгоджуються між собою, в тому числі:

- витягом з наказу № 415 о/с від 24.04.2018, відповідно до якого, лейтенанта поліції ОСОБА_12 було призначено заступником командира взводу № 2 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області (т. 2 а.с. 13);

- витягом з наказу № 1146 о/с від 28.11.2018, відповідно до якого, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_13 було призначено заступником командира батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області (т. 2 а.с. 14);

- витягом з наказу № 585 о/с від 01.08.2019, відповідно до якого, рядового поліції ОСОБА_14 було призначено поліцейським взводу № 2 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області (т. 2 а.с. 15);

- наказом № 358 о/с від 08.09.2017, відповідно до якого, ОСОБА_8 було призначено поліцейським взводу № 2 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області (т. 2 а.с. 17);

- розстановкою сил та засобів батальйону Управління патрульної поліції УПП в Луганській області з 20:00 29.11.2019 до 08:00 30.11.2019, відповідно до якого, у складі екіпажу «Цейлон 101» на автомобілі «Skoda Rapid» з ДНЗ на синьому фоні «6744» у кварталі 1-2 здійснювали патрулювання ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 (т. 2 а.с. 19);

- журналом обліку нагрудних реєстраторів, відповідно до якого, 29.11.2019 о 18 год. 45 хв. ОСОБА_8 отримав нагрудний реєстратор з реєстраційним номером - 139, 29.11.2019 о 18 год. 45 хв. ОСОБА_12 отримав нагрудний реєстратор з реєстраційним номером - 38, 29.11.2019 ОСОБА_14 отримав нагрудний реєстратор з реєстраційним номером 68 (т. 2 а.с 25-27);

- посадовими інструкціями поліцейського, заступника командира взводу та заступника командира батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 13.12.2017 № 6086, відповідно до яких визначено функції, обов`язки та права зазначених посадових осіб (т. 2 а.с 28-48);

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно із яким ОСОБА_7 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у присутності двох свідків (т. 2 а.с. 60);

- протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 192331 від 30.11.2019, складеним заступником командира взводу УПП ДПП в Луганській області ОСОБА_12 у відношенні ОСОБА_7 за порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (т. 2 а.с. 61);

- постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 №535676 від 30.11.2019, відповідно до якої ОСОБА_7 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП (т. 2 а.с. 62);

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 13.12.2019, відповідно до якого, на підставі ухвали слідчого судді Рубіжанського міського суду Луганської області від 11.12.2019, в УПП ДПП в Луганській області були відкопійовані на оптичний диск та вилучені відеоматеріали у кількості 29 штук на одному носії (т. 2 а.с. 68-71);

- протоколом огляду від 27.12.2019, відповідно до якого в приміщенні службового кабінету № 12 СВ Рубіжанського ВП ГУНП в Луганській області за адресою: м. Рубіжне, вул. Смирнова, 4, було проведено огляд відеозаписів. Предметом огляду є один оптичний носій (диск формату DVD-R) «Verbatim» 4.7 GB 16xspeedvitessevelocidad 120 min. При відкритті диску наявні один відео файл типу «mp4», та 2 папки: 1)video_2019-12-03_17-34-54 розміром 105 МБ; 2) «38»; 3) «139».

-наявними в матеріалах кримінального провадження відеозаписами, які містяться на оптичному носії (диск формату DVD-R) «Verbatim» 4.7 GB 16xspeedvitessevelocidad 120 min (т. 2 а.с. 71);

- показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 щодо обставин події, які узгоджуються як між собою, так і з іншими доказами, у тому числі зі змістом досліджених відеозаписів.

Дослідивши з дотриманням вимог закону та детально проаналізувавши у вироку вищезазначені та інші докази, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про доведеність поза розумним сумнівом вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, який колегія суддів вважає правильним та з ним погоджується, оскільки суд першої інстанції дав належну оцінку наданим стороною обвинувачення доказам не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а й з точки зору їх узгодженості, взаємозв`язку та системності, і ці докази в своїй сукупності взаємодоповнюють один одного і є достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого складу інкримінованого йому кримінального правопорушення та доведеності вини останнього у його вчиненні, а також для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів вважає їх неспроможними, оскільки вони випливають з його власного тлумачення норм матеріального та процесуального закону та суб`єктивного аналізу і переоцінки окремих доказів. При цьому оцінка і тлумачення таких доказів здійснюються тенденційно, вибірково, спотворюючи їх зміст та відокремлено від інших обставин та доказів, ігноруючи всю їх сукупність та системність.

Так, доводи останнього про те, що судом першої інстанції безпідставно було враховано як доказ протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки провадження у відповідній справі було закрите, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 192331 від 30.11.2019 року, було складено у відношенні ОСОБА_7 за порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (т. 2 а.с. 61).

Цим доказом підтверджується дійсність самої події, щодо якої ОСОБА_7 запропонував працівниками поліції неправомірну вигоду, і той факт, що в подальшому судом першої інстанції постановою від 01.04.2020 року відповідне адміністративне провадження було закрите, не впливає ані на правильність встановлення судом фактичних обставин справи, ані на кваліфікацію дій обвинуваченого.

Доводи обвинуваченого стосовно того, що судом було безпідставно враховано показання свідків, які є поліцейськими та заінтересованими особами, колегія суддів оцінює критично, оскільки наведені ним відомості про цих свідків не свідчать безумовно про недостовірність їх показань або недопустимість їх як доказів.

Так, положення ст. 65 КПК України не містять обмежень стосовно залучення працівників поліції як свідків. Що стосується достовірності їх показань, то вона у даному випадку також не викликає сумнівів, оскільки відсутні розумні підстави вважати, що ці свідки є упередженими щодо ОСОБА_7 та/або мають підстави його обмовляти, їх показання є логічними, послідовними, повністю узгоджуються як між собою, так і з інформативними та беззаперечно об`єктивними доказами відеозаписами.

Є необгрунтованими і доводи обвинуваченого стосовно того, що вказані свідки поліцейські достовірно не зазначили, а судом не було достовірно встановлено, яку суму неправомірної вигоди ним було запропоновано. Так, з показань свідків та відеозаписів вбачається, що ОСОБА_7 просив поліцейських відпустити його без складання протоколу про адміністративне правопорушення та неодноразово, із різними формулюваннями, пропонував їм винагороду у розмірі 100 доларів США зокрема зазначав про сотку баксов, сотню, соточку, сотку зелених, а зрештою зазначив про ... сто долларов, соточку зєльоних, і чтоби ... тисячу гривен.

З цього відеозапису, а також з показань свідків, беззаперечно вбачається, що ОСОБА_7 перебував у стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку із чим доводи апеляційної скарги про зворотне є неприйнятними.

Доводи обвинуваченого про те, що працівник поліції ОСОБА_8 з метою здійснення провокації намагався увійти до нього в довіру, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки відповідно до наявного відеозапису ОСОБА_7 самостійно і без будь-якої зовнішньої ініціативи та/або впливу запропонував поліцейським неправомірну вигоду за непроходження огляду на стан сп`яніння без складання протоколу про адміністративне правопорушення, після чого поліцейським ОСОБА_8 було повідомлено останнього про кримінальну відповідальність за вказані дії. При цьому будь яких ознак провокації щодо пропонування ОСОБА_7 неправомірної вигоди в діях ОСОБА_8 та інших поліцейських не вбачається.

Що стосується доводів апелянта стосовно того, що наявний в матеріалах провадження відеозапис є недопустимим доказом, оскільки невідомо, чи є він оригінальним та чи міститься на ньому достовірна інформація, то слід зазначити, що наявні в матеріалах провадження відеозаписи з нагрудних камер поліцейських отримані в передбачений КПК спосіб і є допустимими доказами.

Так, відеозаписи, які містяться на них, здійснені за допомогою відеореєстраторів, допустимих до використання та отриманих поліцейськими для виконання службових обов`язків, що підтверджується журналом обліку нагрудних реєстраторів, відповідно до якого 29.11.2019 року о 18 год. 45 хв. ОСОБА_8 отримав нагрудний реєстратор з реєстраційним номером 139; 29.11.2019 року о 18 год. 45 хв. ОСОБА_12 отримав нагрудний реєстратор з реєстраційним номером 38; 29.11.2019 року ОСОБА_14 отримав нагрудний реєстратор з реєстраційним номером 68 (т. 2 а.с 25-27).

Також належить відзначити, що допустимість як доказів вказаних відеозаписів підтверджується протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 13.12.2019, відповідно до якого, на підставі ухвали слідчого судді Рубіжанського міського суду Луганської області від 11.12.2019, в УПП ДПП в Луганській області були відкопійовані на оптичний диск та вилучені відеоматеріали у кількості 29 штук на одному носії (т. 2 а.с. 68-71) та протоколом огляду від 27.12.2019, відповідно до якого в приміщенні службового кабінету № 12 СВ Рубіжанського ВП ГУНП в Луганській області за адресою: м. Рубіжне, вул. Смирнова, 4, було проведено огляд відеозаписів.

Крім того, згідно із постановою слідчого про визнання і залучення речових доказів у кримінальному провадженні від 27.12.2019 року (т. 2 а.с. 72) зазначений диск з відеозаписами було визнано речовим доказом та вирішено зберігати при матеріалах кримінального провадження. З огляду на викладене колегія суддів не вбачає будь-яких підстав для визнання вказаних відеозаписів недопустимими доказами.

Доводи обвинуваченого про те, що з наявного відеозапису неможливо встановити, що розмова відбувається саме з ним, оскільки чути тільки ім`я ОСОБА_11 , при цьому поліцейського ОСОБА_10 також звати ОСОБА_11 , колегія суддів вважає непереконливими, оскільки з відеозапису 330000487, який знаходиться на диску (т. 2 а.с. 71), чітко видно особу у цивільному одязі - ОСОБА_7 , і саме він веде діалог з поліцейським з приводу можливості його відпустити за неправомірну вигоду, без проходження огляду на стан сп`яніння.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що згідно вироку у наявних в матеріалах провадження відеозаписах зазначена інша подій, а саме 30.12.2019 року, в той час як фактично події мали місце 30.11.2019 року, колегія суддів оцінює критично, оскільки переглядом диску з відеозаписами було встановлено, що датою відеозйомки з нагрудних камер поліцейських є 30.11.2019 року, а тому зазначення у мотивувальній частині вироку дати відеозйомки як 2019/12/30 належить вважати технічною помилкою, яку можливо виправити у встановленому порядку.

З урахуванням наведеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 .

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Рубіжанського міського суду Луганської області області від 15 вересня 2021 року у відношенні ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4