єдиний унікальний номер справи 546/588/22
номер провадження 1-кп/546/70/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2022 року м. Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретарки судового засідання ОСОБА_2 , прокурорки ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 липня 2022 року за № 0000400 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає в будинку АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, не працює, не депутат, неодружений, не є особою з інвалідністю, неповнолітніх дітей на утриманні не має, раніше судимий:
- 22.09.1998 Октябрським районним судом м. Полтави за ч. 3 ст. 140, ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 143, ст. 42 КК України на 4 роки позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 09.03.2000 умовно-достроково, невідбуте покарання 1 рік 2 місяці 24 дні;

- 07.02.2001 Октябрським районним судом м. Полтави за ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 141, ст. 42, ст. 43 КК України на 2 роки і 6 місяців позбавлення волі, звільнений 30.11.2002 по відбуттю покарання;

- 18.07.2003 Київським районним судом м. Полтави за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України на 4 роки позбавлення волі;

- 16.09.2003 Полтавським районним судом Полтавської області за 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України на 4 роки і 6 місяців позбавлення волі, звільнений 15.12.2006 умовно-достроково, невідбуте покарання 9 місяців і 14 днів;

- 18.07.2008 Октябрським районним судом м. Полтави за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 263, ст. 70, ст. 71 КК України на 4 роки і 6 місяців позбавлення волі, звільнений 16.03.2012 по відбуттю покарання;

- 18.02.2013 Решетилівським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 185, ст. 395, ст. 70 КК України на 1 рік позбавлення волі, звільнений 22.11.2013 по відбуттю покарання;

- 25.03.2014 Решетилівським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 190, ст. 71 КК України на 1 рік і 6 місяців позбавлення волі;

- 27.06.2014 Решетилівським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ст. 70, ст. 71 КК України на 3 роки і 3 місяці позбавлення волі. Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 16.09.2014 вирок Решетилівського районного суду Полтавської області від 27.06.2014 змінено в частині призначення покарання та остаточно засуджено на підставі ч. 4 ст. 70 КК України на 3 роки позбавлення волі, звільнений 09.03.2016 умовно-достроково, невідбутий строк 3 місяці 15 днів;

- 02.10.2017 Київським районним судом м. Полтави за ч. 1 ст. 204 КК України до штрафу у розмірі 17000,00 грн з конфіскацією незаконно виготовленої продукції. Ухвалою суду від 19.04.2019 змінено суму штрафу на 240 годин громадських робіт;

- 27.06.2018 Новосанжарським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 395, ст. 71 КК України на 3 роки і 4 місяці позбавлення волі, звільнений 28.12.2018 ухвалою Полтавського апеляційного суду, у зв`язку із відбуттям покарання;

- 13.04.2020 Кобеляцьким районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 389, ст. 395, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України на 2 роки і 30 днів позбавлення волі;

- 16.06.2020 Октябрським районним судом м. Полтави за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України частково приєднано за вироком Кобеляцького районного суду Полтавської області від 13.04.2020 та остаточно призначене покарання у виді позбавлення на строк 2 роки та три місяці, 27.04.2022 звільнений по відбуттю покарання;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -
встановив:
Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 року, воєнний стан в Україні введено із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента України № 259/2022 від 18.04.2022 року, затвердженим Законом України № 2212-IX від 21.04.2022 року.
ОСОБА_4 07.07.2022 близько 22 години 00 хвилин прийшов до домогосподарства ОСОБА_6 , яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , з метою викрадення майна із житлового будинку. Реалізуючи свій злочинний намір, діючи повторно, переслідуючи корисливий мотив, маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, у період дії воєнного стану, шляхом пошкодження замикальних пристроїв на дверях до будинку проник до нього, де таємно викрав електричну ланцюгову пилу «GRUNHELM GES 22-40 B» вартістю, відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи № 2064 від 25.08.2022, 2289,50 грн, яка належить ОСОБА_6 , після чого викрадене продав у м. Полтава, тим самим розпорядився ним на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_4 заподіяв ОСОБА_6 матеріальні збитки на суму 2289,50 грн.

Ухвалою судді від 01.09.2022 призначене підготовче судове засідання.

05 жовтня 2022 року проведене підготовче судове засідання та призначено судовий розгляд даного кримінального провадження на 13.10.2022, розгляд якого було відкладено на 25.10.2022.

У судове засідання 13 жовтня 2022 року та 25 жовтня 2022 року обвинувачений не з`явився.

25 жовтня 2022 року судове засідання було відкладене на 08 листопада 2022 року та постановлено здійснити привід обвинуваченого ОСОБА_4 в судове засідання 08 листопада 2022 року.

08 листопада 2022 року ухвалою суду оголошено розшук обвинуваченого ОСОБА_4 , у зв`язку з чим на час проведення розшуку зупинене провадження.

Ухвалою суду від 15 листопада 2022 року провадження поновлене у зв`язку із розшуком обвинуваченого.

Прокурорка ОСОБА_3 у судовому засіданні вважала, що у судовому засіданні достеменно встановлено, що інкриміновані ОСОБА_4 кримінальне правопорушення вчинено останнім, тому просить суд визнати його винуватим та призначити покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі, на підставі статті 75 КК України призначити ОСОБА_4 іспитовий строк 3 роки.

У судовому засіданні 15.11.2022 обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, визнав повністю.

Захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні просив врахувати обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 та призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Потерпіла ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилася, 25.10.2022 до суду від неї надійшла заява, у якій потерпіла просила розгляд кримінального провадження проводити за її відсутності, на суворій мірі покарання не наполягає (а.к.п. 43).

Суд, за згодою всіх учасників судового провадження, обмежився допитом обвинуваченого, оголошенням документів, які характеризують особу обвинуваченого, відповідно, докази по справі не досліджувалися, у зв`язку з тим, що суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів, які ніким не оспорюються.
Суд, заслухавши прокурорку, обвинуваченого та захисника, доходить висновку, що своїми умисними діями, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка) в умовах воєнного стану, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин і його протиправні дії суд кваліфікує за частиною 4 статті 185 КК України.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно статті 66 КК України, суд вважає щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні.
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 , згідно статті 67 КК України, є рецидив злочинів.
Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ч. 2 ст. 61 Конституції України).
Відповідно до статті 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог статті 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Основної частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами) звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. При цьому, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
При обранні виду і міри покарання суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України, відноситься до тяжкого. Також, суд враховує обставини вчинення злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних кримінальних правопорушень, стан його здоров`я, який за медичною допомогою до лікаря психіатра та лікаря нарколога не звертався, проте перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом «інфікований опік правої кисті ІІ ступеню», наявність обставини, що пом`якшує покарання, як щире каяття, та обставини, що обтяжує покарання, як рецидив злочинів, те, що він правдиво розповів про обставини вчиненого кримінального правопорушення, критично відноситься до своїх дій та зобов`язується виправитися, планує працевлаштуватися після повного одужання та відшкодувати завдані потерпілій збитки, думку прокурора, яка просила призначити покарання обвинуваченому із застосуванням статті 75 КК України, та думку потерпілої, яка на суворому покаранні не наполягає.

Також суд приймає до уваги висновки досудової доповіді, складеної фахівцем ІІ категорії Полтавського районного сектору № 7 філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області ОСОБА_8 , відповідно до якої результати оцінки правопорушника ОСОБА_4 показали дуже високий рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення. Рівень ризику небезпеки для суспільства у тому числі для окремих осіб високий. Беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого та його спосіб життя, історію правопорушень, а також дуже високу ймовірність вчинення повторного правопорушення, виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі неможливе. Орган пробації вважає, що застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю (а.к.п. 38-42).

Водночас суд зазначає, що висновок органу пробації враховується судом в сукупності з обставинами, передбаченими ст. 65 КК України, однак не є вирішальними при прийнятті судом відповідного рішення.

Суд також враховує висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 20 березня 2018 року у справі №302/904/16-к, відповідно до якого загальні засади призначення покарання, визначені у ст. 65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Відповідно до змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 Рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Враховуючи сукупність цих обставин, суд доходить висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства та йому можливо призначити покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. При цьому з урахуванням особи обвинуваченого, який неодноразово засуджувався за вчинення умисних кримінальних правопорушень, тривалість іспитового строку слід визначити на максимальний термін у три роки.

Враховуючи ту обставину, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили відносно обвинуваченого.
Цивільний позов по даному кримінальному провадженню не заявлявся. Однак суд вважає за необхідне роз`яснити положення ч. 7 ст. 128 КПК України про те, що особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Витрати на залучення експерта відсутні.

Речові докази відсутні.
На підставі викладеного, та керуючись Кримінальним кодексом України, ст. 314, 373, 374, 376, 474, 475 КПК України, суд,-

ухвалив:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йомупокарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 (три) роки.
Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 до набрання вироком суду законної сили не обирати.
Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Решетилівський районний суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя ОСОБА_1