Справа № 338/100/21
Провадження № 11-кп/4808/533/22
Категорія ч. 2 ст. 125 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Васильєв
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000109 за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на вирок Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 14 вересня 2022 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Богрівка, жителя АДРЕСА_1 ,

та

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

Цивільний позов задоволено частково. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 228,10 грн матеріальної шкоди та 10000 грн моральної шкоди.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заподіяли потерпілому ОСОБА_11 умисні легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Кримінальне правопорушення скоєно за таких обставин.

Близько 08 години 00 хвилин 27 квітня 2020 року між ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 поблизу будинку АДРЕСА_1 виник конфлікт в ході якого ОСОБА_7 наніс один удар рукою в голову ОСОБА_11 , внаслідок чого останній впав на землю.

Після того, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 почали наносити удари ногами в різні ділянки тіла ОСОБА_11 , спричинивши потерпілому рани в ділянці правої гомілки, синці в ділянках голови та правої гомілки, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я.

Не погоджуючись з вказаним вироком суду, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подали апеляційні скарги. Вважають вирок суду незаконним та необґрунтованим. Зокрема стверджують, що їхня вина у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не підтверджується жодними доказами, окрім свідчень зацікавлених осіб. Судом не взято до уваги те, що висновок експерта щодо тілесних ушкоджень потерпілого складено з грубим порушенням, оскільки факти та обставини викладені суперечливо та невірно зазначено прізвище обстежуваного. При цьому вказують на упередженість головуючого по справі судді, який під час розгляду провадження не задовольнив жодне їхнє клопотання. Звертають увагу суду на те, що сам потерпілий проник до їхнього житла та вчинив насильство щодо ОСОБА_7 .

В доповненнях до апеляційних скарг обвинувачені просили скасувати вирок Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 14 вересня 2022 року та закрити провадження в справі в зв`язку з відсутністю в їхніх діях складу кримінального правопорушення.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та їхні захисники підтримали доводи та вимоги апеляційних скарг з доповненнями;

- прокурор заперечив проти доводів апеляційних скарг обвинувачених.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України, у мотивувальній частині вироку мають бути зазначені: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, наслідків, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів. Наведені обставини, а саме подія кримінального правопорушення, тобто час, місце, спосіб та інші обставини вчиненого правопорушення, у відповідності до положень ст.91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та мають бути встановлені та зазначені у вироку суду. Висновки суду щодо оцінки доказів повинні бути викладені у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу.

Також, відповідно до позиції Верховного суду, викладеній в постанові від 22.03.2018 року (справа № 521/11693/16-к), якщо чіткість та конкретність викладення фактичних обставин скоєння злочину викликає сумнів, то вирок місцевого суду не може вважатися таким, що відповідає вимогам процесуального закону. При цьому суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що правильне відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, але й для реалізації права на захист. Тому наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Відповідно до вимог ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції, на думку колегії суддів, не дотримався.

Згідно висунутого обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин під час конфлікту з потерпілим ОСОБА_11 вирішили спричинити потерпілому тілесні ушкодження.

Зокрема, ОСОБА_7 обвинувачувався в тому, що він наніс один удар рукою в обличчя ОСОБА_11 , внаслідок чого останній впав на землю. Продовжуючи свою злочинну діяльність ОСОБА_7 спільно із ОСОБА_8 нанесли ще декілька ударів ногами по тулубу потерпілого, спричинивши останньому легкі тілесні ушкодження, які викликали короткочасний розлад здоров`я.

ОСОБА_8 органом досудового розслідування обвинувачувався в тому, що він, коли ОСОБА_11 лежав на землі від удару в обличчя, який наніс його батько ОСОБА_7 , наніс ще декілька ударів ногами по тулубу потерпілого, спричинивши останньому легкі тілесні ушкодження, які викликали короткочасний розлад здоров`я.

При цьому, в обвинувальному акті зазначено, що обставиною, яка згідно ст. 67 КК України обтяжує покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є вчинення кримінального правопорушення групою осіб.

В той час як, відповідно до вироку, судом першої інстанції було встановлено, що між ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_7 наніс один удар рукою в голову ОСОБА_11 , внаслідок чого останній впав на землю. Після того, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 почали наносити удари ногами в різні ділянки тіла ОСОБА_11 , спричинивши потерпілому легкі тілесні ушкодження, які викликали короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, суд першої інстанції визнав доведеною винуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інкримінованому кожному з них проступку, проте, викладене у вироку формулювання обвинувачення істотно відрізняється від висунутого органом досудового розслідування.

Зокрема, зі змісту мотивувальної частини вироку та встановлених судом фактичних обставин вбачається, що суд першої інстанції виключив із обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 те, що вони, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин під час конфлікту з потерпілим ОСОБА_11 вирішили спричинити потерпілому тілесні ушкодження.

Крім того, суд першої інстанції, виключив із обвинувачення вказівку на те, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 діяли спільно групою осіб та фактично прийшов до висновку, що кожен з обвинувачених діяв окремо.

При цьому, суд першої інстанції, не мотивуючи свій висновок, вказав, що судом не встановлено обставин, що обтяжують покарання, незважаючи на те, що в обвинувальному акті зазначалось про наявність обставини, яка обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення групою осіб.

Разом з тим, суд першої інстанції, допускаючи протиріччя у своїх висновках, встановив, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , спричинили потерпілому ОСОБА_11 рани в ділянці правої гомілки, синці в ділянках голови та правої гомілки, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я.

Відсутність розмежування між наслідками дій кожного з обвинувачених щодо тілесних ушкоджень, які були заподіяні потерпілому, спростовує висновок суду про те, що кожен з обвинувачених діяв окремо за межами спільної домовленості на вчинення правопорушення та вказує на узгодженість дій обвинувачених, які діяли спільно, будучи об`єднані одним умислом, який був спрямований на заподіяння легких тілесних ушкоджень потерпілому.

Разом з тим, встановлені судом обставини не дозволяють прийти до висновку про доведеність вини кожного із обвинувачених та правильність правової кваліфікації їх дій.

Зокрема, всупереч вимогам закону, суд першої інстанції виключив із обвинувачення обставини, які стосувались мотивації дій обвинувачених щодо потерпілого, яка відповідно до обвинувачення полягала в наявності неприязних відносин, які раптово виникли під час конфлікту з потерпілим ОСОБА_11 .

За таких обставин, суд першої інстанції повинен був вказати до яких наслідків призвели дії кожного із обвинувачених та які саме тілесні ушкодження були заподіяні кожним із обвинувачених потерпілому ОСОБА_11 .

Таким чином, висновки суду першої інстанції в обвинувальному вироку щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 носять суперечливий, непослідовний характер.

Враховуючи вищенаведене, на думку колегії суддів, вирок суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 374 КПК України, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило йому ухвалити законний та обґрунтований вирок.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України допущені судом порушення вимог кримінального процесуального закону є безумовною підставою для скасування судового рішення і призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи наведене, приймаючи до уваги вищевказані істотні порушення кримінального процесуального закону, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинувачених підлягають частковому задоволенню, а вирок суду необхідно скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Оскільки вирок скасовується у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, при призначенні нового судового розгляду апеляційний суд, відповідно до вимог ч.2 ст.415 КПК України, не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, тому доводи апеляційних скарг обвинувачених не розглядаються, а підлягають перевірці при новому судовому розгляді.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 14 вересня 2022 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_12

Судді ОСОБА_13

ОСОБА_14 ОСОБА_15