Справа № 134/979/21
Провадження № 1-кп/134/8/2023
УХВАЛА

іменем України

30 січня 2023 рокуКрижопільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі в режимі відеоконференції клопотання захисника ОСОБА_5 про розгляд кримінального провадження № 0000048 від 03 березня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307, ч. 1 ст. 321 КК України, про припинення дослідження доказів та визнання їх недопустимими

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Крижопільського районного суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307, ч. 1 ст. 321 КК України.

Захисник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 подав клопотання про припинення дослідження доказів та визнання їх недопустимими. Клопотання мотивував тим, що станом на 03.11.2022 року судовий розгляд перебуває на стадії дослідження доказів та їх доручення до матеріалів судового провадження. Просить суд виключити з числа доказів та визнати усі вищезазначені документи недопустимими доказами та припинити їх дослідження та дослідження речових доказів, здобутих під час проведення вказаних слідчих дій, зокрема : протокол затримання ОСОБА_6 від 03.03.2021 року, протокол огляду місця події від 03.03.2021 року, висновки експертиз №№ СЕ 19/102-21/3709-НЗПРАП, 19/102-21/3707-НЗПРАП, за результатами дослідження незаконно вилучених речей, завірену копію реєстрації мобільних телефонів , яким користуються засудженні ВП 113, протокол огляду предмету - мобільного телефону від 13.04.2021 року.

Мотивує тим, що в матеріалах кримінального провадження наявні матеріали, що свідчать про недопустимість першочергових слідчо - оперативних заходів та грубого порушення прав підозрюваної. Так в матеріалах провадження наявний протокол затримання ОСОБА_4 від 03.03.2021 року, де зазначено, що 03.03.2021 року о 16 год. 03 хвилини було затримано ОСОБА_4 в с. Городківка по вул. Л. Українки. При цьому у вказаному протоколі відсутній підпис ОСОБА_4 та її адвоката. В ході вказаного огляду, ОСОБА_4 не було роз`яснено її права як затриманої, вона була повторно обшукано знову ж таки особою протилежної статті і в неї було вилучено особисті речі, а також отримано покази що до неї та інших осіб, без участі залученого за рахунок держави адвоката.

Вище зазначені фактичні обставини зокрема і відображені у обвинувальному акті, свідчать про те, що психотропна речовина та особисті речі, включаючи мобільний телефон, були вилучені у ОСОБА_4 не під час огляду, а саме під час її затримання та обшуку, які проведено з порушенням вимог ст. ст.207,208,223,236 КПК України, що свідчить про очевидну недопустимість як доказу у вказаному кримінальному провадженні протоколу огляду місця події від 03.03.2021 року, а також усіх подальших слідчих дій та експертних досліджень з вилученими під час вказаного огляду речами та предметами.

В матеріалах кримінального провадження наявний витяг з ЄРДР, згідно якого, на підставі матеріалів правоохоронних органів про виявленні факти підготовки чи вчинення кримінальних правопорушень внесено до єдиного реєстру в 15 год. 50 хвилин за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України де в короткому викладі обставин, що свідчать про наявність кримінального правопорушення зазначено, що працівниками СКП спільно з працівниками УКС та працівниками Крижопільської ВП №113 було реалізовано оперативну інформацію та встановлено, що ОСОБА_4 , намагалась збути психотропну речовину метадон та коноплю шляхом закладки.

Окрім того в протоколі затримання від 03.03.2021 року як підстави затримання зазначено, що працівниками СКП спільно з працівниками УКС та працівниками Крижопільської ВП №113 було реалізовано оперативну інформацію та встановлено ОСОБА_4 намагалась збути психотропну речовину метадон та коноплю шляхом закладки, при цьому очевидно що вказана інформація не могла бути отримана до внесення в ЄРДР від ОСОБА_6 так як протокол було складено о 16 год. 03 хв. а пояснення вона надавала під час ОМП, яке було розпочата в 16 год. 27 хв.

В матеріалах справи наявний рапорт з відміткою про реєстрацію № 724 від 03.03.2021 року який і став підставою внесення інформації в ЄРДР (але чомусь датований 04.04.2021 року) підписаний інспектором ЧЧ ВП 1 Тульчинського РВП Матушак, згідно якого 03.03.2021 року надійшло повідомлена зі служби 102 про те що 03.03.2021 року о 15 год 25 хв .за адресою Крижопільський район с. Городківка працівниками СКП спільно з працівниками УКС та працівниками Крижопільської ВП №113 було реалізовано оперативну інформацію та ЗАТРИМАНО ОСОБА_4 ...

З вказаного тексту очевидно що слідчий та прокурор, склавши та погодивши вказане повідомлення про підозр, фактично підтвердили факт фактичного затримання ОСОБА_4 оперативними працівниками, який згідно рапорту стався не пізніше ніж 15 год. 25 хвилин, тобто згідно встановлених органами досудового розслідування обставин та обставин, встановлених під час судового розгляду ОСОБА_4 фактично була затримана працівниками СКП спільно з працівниками УКС та працівниками Крижопільської ВП №113, не пізніше як 03.03.2021 року о 15 год 25 хв , так як згідно ст. 209 КПК України особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.

При цьому, вказані особи, що затримали ОСОБА_4 та виявили психотропну речовину повинні були діяти в порядку ст.168 КПК України, згідно якої тимчасово вилучити майно може кожен, хто законно затримав особу в порядку, передбаченому статтями 207,208,2982 цього Кодексу. Кожна особа, яка здійснила законне затримання, зобов`язана одночасно із доставленням затриманої особи до слідчого, прокурора, іншої уповноваженої службової особи передати їй тимчасово вилучене майно. Факт передання тимчасово вилученого майна засвідчується протоколом. Тобто очевидно, що найменше з 15 год. 25 хв. ОСОБА_4 перебувала під контролем вказаних уповноважених осіб до. приїзду слідчо-оперативної групи та її затримання згідно протоколу -16 години 03 хвилини.

Слідчий в свою чергу, згідно наданих протоколів огляду місця под. від 03.03.2021 року та протоколу затримання від 03.03.2021року також вчасно, до початку слідчих не виконав свої обов`язки , передбачені ч. 4 ст. 208 КПК України та розпочав слідчі дії не надавши відповідного статусу ОСОБА_4 , змоги скористатися вищевказаними правами, зокрема правом на правову допомогу адвоката який вже був призначений їй центром БПД та не свідчити проти себе і відмовитись давати покази

При цьому в матеріалах кримінального провадження наявне повідомлення про підозру ОСОБА_6 від 04.03.2021 року. Згідно якого про підозру їй було повідомлено лише в 15 год 45 хвилин 04.03.2021 року.

Згідно ст.278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання. У разі якщо особі не вручено повідомлення про підозру після двадцяти чотирьох .. годин з моменту затримання, така особа підлягає негайному звільненню. Тобто з урахуванням вищенаведеного, граничним часом повідомлення про підозру ОСОБА_6 була 15 година 25 хвилин 04.03. 2021 року, що свідчить про те що саме повідомлення про підозру та утримання під вартою ОСОБА_4 було незаконне як і подальші дії за її участі так як вона не набула статусу підозрюваної у встановленому законом порядку.

Також захист посилається згідно вказаних вище у витязі ЄРДР, рапорті з відмітною про реєстрацію в № 724 від 03.03.2021 року в журналі реєстрації, протоколу затримання ОСОБА_4 від 03.03.2021 року та першочергового повідомлення про підозру від 04.03.2021 року саме працівниками СКП спільно з працівниками УКС та оперативними працівниками Крижопільської ВП №113 було реалізовано оперативну інформацію та встановлено, що ОСОБА_4 намагалась збути психотропну речовину метадон та коноплю шляхом закладки., а свідок сторони обвинувачення ОСОБА_7 , який працює оперативним співробітником УВ11 113 тобто являється представником оперативного підрозділу та мав діяти в рамках КПК України, було встановлено , що він, залучивши інспектора чергової частини УВП 113, ( який не є його підлеглим та оперативним співробітником, допущених до відомостей що містять державну таємницю) на своєму автомобілі таємно проводили візуальне спостереження за ОСОБА_4 під час її слідування та перебування біля кафе «СВ», при цьому весь процес стеження ОСОБА_8 , без відома ОСОБА_4 , приховано фіксував за допомогою аудіо, відео записуючої апаратури. А в судовому засіданні не було надано жодної Ухвали Апеляційного суду Вінницької області, датованої до 03.03. 2021 року (дати затримання ОСОБА_6 ), яка б створювала правові підстави для проведення будь-яких НРСД чи оперативно-розшукових заходів в рамках вказаного кримінального провадження.

Також захисник посилається на те, що як доказ стороною обвинувачення надано завірену копію реєстрації мобільних телефонів, яким користуються засудженні ВП 113, однак будь-яка інформації, що до порядку отримання вказаного доказу в матеріалах кримінального провадження відсутня, що свідчить про його недопустимість згідно ч. 1 ст. 86 КПК України.

Прокурор заперечив клопотання, вважає доводи, викладені захисником необґрунтованими.

У судовому засіданні захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_5 , обвинувачена ОСОБА_4 , підтримали клопотання.

Суд, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши зміст клопотання, вважає, що клопотання про визнання доказів очевидно недопустимими не підлягає до задоволення, зважаючи на наступне.

За змістом ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

У відповідності до ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Згідно з ч. 2 ст. 89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

При цьому системний аналіз ст. 89 КПК України дозволяє дійти висновку, що законодавець ознаки недопустимості доказів поділяє на очевидні та неочевидні. Залежно від цього визначається момент прийняття рішення щодо недопустимості доказів, який окреслений межами судового розгляду. Очевидно недопустимими є ті докази, про недопустимість яких прямо вказується в КПК України. Це означає, що очевидно недопустимим є доказ, будь-яке порушення процедури отримання якого згідно положень КПК України є безумовною підставою визнання його недопустимим.

Існують також умовно недопустимі докази, допустимість чи недопустимість яких визначається судом у кожному конкретному випадку в залежності від встановлених обставин кримінального провадження. Саме тому, процесуальну конструкцію "очевидна недопустимість доказу", слід розглядати крізь призму положень інституту доказового права у його нерозривному зв`язку з кримінально процесуальними правовідносинами.

Аналогічна позиція викладена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі N 223-1446/0/4-12 від 05 жовтня 2012 року "Про деякі питання порядку здійснення судового розгляду в судовому провадженні у першій інстанції відповідно до Кримінального процесуального кодексу України", де зазначено, що відомості, матеріали та інші фактичні дані, отримані органом досудового розслідування в непередбаченому процесуальним законом порядку чи з його порушенням, є очевидно недопустимими, а це відповідно до ч. 2 ст. 89 КПК тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Зазначене правило застосовується і щодо доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ст. 87 КПК України) за умови підтвердження сторонами кримінального провадження їх очевидної недопустимості. В іншому випадку суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення (п. 8).

Правила оцінки доказів, особливо вимога дотримуватися передбаченого законом порядку при отриманні доказів, мають за мету запобігання неправомірному втручанню держави та заохочення доброчесної поведінки правоохоронних органів (постанова ККС ВС від 29.09.2020 у справі N 601/1143/16).

У контексті такого елементу допустимості доказів як належний процесуальний порядок отримання доказів, суд додатково звертає увагу, що метою встановлення та дотримання такого порядку є насамперед (1) унеможливлення істотного порушення прав і свобод людини в ході збирання (отримання) доказів та (2) забезпечення достовірності отриманих фактичних даних.

У зв`язку із цим, при наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли такі порушення: (1) прямо та істотно порушують права і свободи людини; чи (2) зумовлюють сумніви у достовірності отриманих фактичних даних, які неможливо усунути.

Із врахуванням зазначеного саме різні критерії визнання доказів недопустимими, які наведені вище, обумовлюють диференційований порядок вирішення питання щодо їх недопустимості: (1) під час будь-якого судового розгляду у разі встановлення очевидної недопустимості доказу (частина 4 статті 87, частина 2 статті 89 КПК) - у випадках, коли: 1) такі докази, отримані внаслідок істотного та очевидного порушення прав та свобод людини і 2) їх недопустимість обумовлена такими обставинами, які у будь-якому випадку не можуть бути усунуті в ході подальшого судового розгляду; (2) у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по суті (частина 1 статті 89 КПК) - якщо при отриманні доказів допущено процесуальні порушення, які: 1) тягнуть інші порушення прав людини та потребують оцінки на підставі всієї сукупності доказів; 2) зумовлюють сумніви у достовірності здобутих відомостей та суд має вирішити питання щодо можливості усунення вказаного сумніву на підставі сукупності інших зібраних допустимих доказів. У разі, якщо б була можливість визнати доказ недопустимим лише на підставі формального порушення порядку його отримання без співставлення його з іншими доказами, не було б необхідності передбачати в КПК вирішення цього питання саме у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по суті.

При вирішенні питання щодо допустимості похідних доказів, суд має встановити не лише те, що первісний доказ отриманий з істотним порушенням фундаментальних прав і свобод людини і використовувався в процедурах, які призвели до отримання похідного доказу, а також те, що похідний доказ здобутий саме завдяки тій інформації, яка міститься в первісному доказі, що визнаний недопустимим на підставі частин 1-3 статті 87 КПК. Визнання недопустимими первісних доказів за іншими правилами допустимості, передбаченими КПК, саме по собі не дає підстав для визнання недопустимими похідних доказів на підставі частини 1 статті 87 КПК /правова позиція, викладена ККС ВС у постановах від 08.10.2019 у справі N 639/8329/14-к та від 12.11.2019 у справі N 236/863/17/.

При визнанні того чи іншого доказу недопустимим, суд має зазначати конкретну норму процесуального закону, порушення якої, з урахуванням наслідків такого порушення та можливістю (неможливістю) їх усунення, дає підстави дійти висновку щодо недопустимості того чи іншого доказу (постанова ККС ВС від 25.09.2018 у справі N 210/4412/15-к). Щодо існування інших (умовних) підстав для визнання доказів недопустимими, судам необхідно у кожному конкретному кримінальному провадженні з`ясувати, до яких наслідків порушення вимог кримінального процесуального закону призвели і чи є ці наслідки незворотними (тобто такими, що не можуть бути усунені під час судового розгляду). Якщо мова йде про визнання доказів, отриманих під час слідчих (розшукових) дій, недопустимими, це здебільшого стосується наявності сумнівів у достовірності відомостей, отриманих в результаті їх проведення (постанова ККС ВС від 05.08.2020 у справі N 334/5670/18).

Відповідно до ч. 1 ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст. 89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Клопотання захисника зводиться до оцінки процесуальних порушень, вчинених на думку захисника під час проведення досудового розслідування.

В той же час, суд вважає за необхідне зазначити, що доводи, викладенні захисником, безумовно підлягають оцінці при наданні судом аналізу доказів під час ухвалення остаточного рішення суду за наслідками розгляду кримінального провадження, так як можуть впливати на визнання належності та допустимості зазначеного в ньому доказу.

Відповідно до ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

На час розгляду даного клопотання судовий розгляд кримінального провадження триває. Конкретних ознак очевидної недопустимості доказів суду не наведено, а тому суд вважає передчасним вирішувати питання про їх недопустимість.

Керуючись ст. ст. 87, 89, ч. 2 ст. 349 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотань захисника ОСОБА_5 про припинення дослідження доказів та визнання їх недопустимими - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, прийняте за результатами розгляду справи.

Суддя