ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2023 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

Суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

за участю учасників судового провадження:

секретаря судового

засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні (у режимі відеоконференції) кримінальне провадження №0003094 від 07.10.2022 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Заставнівського районного суду Чернівецької області від 10 січня 2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Самушин, Чернівецького району, Чернівецької області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не одруженого, має на утриманні одну неповнолітню дитину, не працевлаштованого, раніше судимого,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,-

УСТАНОВИЛА:

Короткий зміст оскарженого судового рішення.

Вироком Заставнівського районного суду Чернівецької області від 10 січня 2023 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч 4 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 встановлено рахувати з моменту його затримання та поміщення до ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор», тобто з 07 жовтня 2022 року.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів в загальному розмірі 3209,26 (три тисячі двісті дев`ять) гривень.

Вирішено долю речових доказів у кримінальному провадженні.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи апелянта.

На вказаний вирок обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України, більш м`яке, аніж фактично призначене судом.

_________________________________________________________________

ЄУНСС 716/1695/22 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_8

Номер провадження 11-кп/822/133/23 Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Вважає вирок районного суду надто суворим і таким, що порушує норми матеріального та процесуального права.

Зазначає, що щиро розкаявся, визнав вину у повному обсязі, надав потрібні докази, брав участь в слідчих експериментах, тим самим сприяв слідству в розкритті даного злочину.

Вказує на те, що при затриманні добровільно повернув працівникам поліції викрадені речі, які були повернуті потерпілому, надав характеристику з місця проживання та слідчого ізолятора, які характеризують його з позитивної сторони.

Звертає увагу, що під час судового розгляду справи надав до суду документи, які доводять факт батьківства, а також пішов на примирення з потерпілим, який в свою чергу у письмовій формі звернувся до суду з заявою, в якій просив суворо не карати, що доводить факт примирення сторін.

Стверджує, що потерпілий не звертався до суду з цивільним позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та будь-яких претензій до нього немає.

Враховуючи наявні обставини, що пом`якшують покарання, та відомості про особу обвинуваченого, вважає, що наявні законні підстави для призначення більш м`якого покарання, із застосуванням ст.69 КК України.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

Згідно вироку районного суду, 07 жовтня 2022 року близько 13 год. 00 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, повторно, діючи умисно, усвідомлюючи протиправне значення своїх дій, з корисливих мотивів, спрямованих на особисте збагачення, через розбите ним вікно, проник у будинок, що належить потерпілому ОСОБА_9 , який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . З вказаного житлового будинку обвинувачений ОСОБА_6 таємно викрав мобільний телефон марки «REDMI» із сім картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна», електричну машинку для стрижки «VIDAL SASSOON» та пляшку горілки ємкістю 1 літр, що належать потерпілому ОСОБА_9 .

Після цього ОСОБА_6 місце злочину покинув і розпорядився викраденим на власний розсуд, завдавши потерпілому матеріальної шкоди на суму 2770 гривень.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна за кваліфікуючими ознаками: вчинене повторно, з проникненням у житло, в умовах воєнного стану.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений ОСОБА_6 та в його інтересах захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу, просили задовольнити її повністю, застосувати ст. 69 КК України.

Прокурор заперечила проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити без змін вирок районного суду.

Потерпілий в судове засідання апеляційного суду не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату і час апеляційного розгляду. Відповідно до ч.4 ст.405 КПК України, його неприбуття не перешкоджає апеляційному розгляду.

Мотиви суду.

Заслухавши суддю-доповідача, позиції учасників судового провадження стосовно поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, заслухавши учасників судового провадження у судових дебатах, надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 та доведеність його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення апелянтом не оспорюються, то ці обставини колегією суддів в апеляційному порядку не перевіряються.

Що стосується покарання, призначеного ОСОБА_6 за ч.4 ст.185 КК України, колегією суддів встановлено наступне.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винуватою у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України, п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при ухваленні вироку вказаних вимог дотримався.

При призначенні покарання суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за корисливі злочини, не перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога, характеризується позитивно за місцем проживання та за місцем тримання під вартою, перебуває у фактичних шлюбних стосунках, має на утриманні одну малолітню дитину.

Обставинами, що пом`якшують покарання, судом першої інстанції визнано щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставинами, що обтяжують покарання, судом першої інстанції визнано вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння щодо особи похилого віку.

Що стосується доводів апеляційної скарги про необхідність застосувати положення ст.69 КК України при призначенні покарання, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими і відхиляє.

Згідно ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України за цей злочин.

З положень цієї статті вбачається, що сама по собі наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання, не може слугувати безумовною підставою для застосування положень ст.69 КК України, а судом оцінюються ці обставини лише в сукупності з відомостями про особу обвинуваченого.

Як встановлено з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 схильний до вчинення кримінальних правопорушень, оскільки раніше неодноразово судимий, а саме за ст.ст.115,186,187 КК України, однак на шлях виправлення не став, а вчинив новий злочин проти власності менш ніж через рік після відбуття покарання за попереднім вироком.

Вказана форма поведінки обвинуваченого свідчить про те, що в нього не відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь його соціальної небезпечності та дозволяли б призначити більш м`яке покарання, аніж передбачене санкцією інкримінованої йому статті.

Наведене дозволяє зробити висновок про те, що наявні обставини, які пом`якшують покарання, не знижують істотно ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину та особи обвинуваченого, а тому не можуть бути підставою для призначення покарання нижчого за найнижчу межу, передбачену санкцією ч.4 ст.185 КК України.

Діючи в межах своїх дискреційних повноважень, суд не знайшов підстав для застосування положень ст.69 КК України при призначенні покарання ОСОБА_6 та призначив покарання в найнижчих межах санкції ч.4 ст.185 КК України, яке за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Згідно проколу затримання обвинуваченого ОСОБА_6 від 07.10.2022 року вбачається, що при проведенні особистого обшуку затриманого у нього було вилучено викрадений мобільний телефон, що спростовує доводи апеляційної скарги про добровільне повернення викраденого майна.

Перебування обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння під час вчинення даного злочину підтверджується матеріалами кримінального провадження та показаннями ОСОБА_6 , що були надані ним під час розгляду справи в районному суді.

Районним судом було вірно досліджено всі дані про особу обвинуваченого, у тому числі, ті, на які він посилається у своїй апеляційній скарзі: щодо щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину, примирення з потерпілим, наявності на утриманні неповнолітньої доньки, позитивної характеристики з місця проживання та утримання під вартою.

Саме ці обставини слугували підставою для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 мінімального покарання в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України.

З матеріалів кримінального провадження колегією суддів не встановлено інших обставин чи відомостей про особу обвинуваченого, які б могли бути визнані такими, що істотно знижують суспільну небезпечність обвинуваченого та вчиненого ним діяння.

Таким чином, рішення суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування ст.69 КК України є належним чином вмотивованим.

Погоджуючись з позицією суду першої інстанції, колегія суддів враховує також практику Верховного Суду (постанова ВС від 09.10.2018 у справі № 756/4830/17-к), згідно якої визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав, які вказували б на неправильність застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосування положень ст. 69 КК України.

Істотних порушень, які б стали безумовною підставою для зміни чи скасування вироку, апеляційним судом не встановлено, а тому апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Заставнівського районного суду Чернівецької області від 10 січня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою у той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий [підпис] ОСОБА_1

Судді [підпис] ОСОБА_2

[підпис] ОСОБА_3

Згідно з оригіналом

Суддя Чернівецького

апеляційного суду _________________ ОСОБА_1

(посада) (М.П., підпис) (ПІБ)

21.03.2023 року

(дата засвідчення копії)