ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/804/23 Справа № 181/301/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подану на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2022 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зокрема щодо

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Васильківка Васильківського району, Дніпропетровської області, громадянину України, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 187 КК України, -

встановила:

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2022 року було продовжено, зокрема обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 19 лютого 2023 року включно.

Мотивуючи прийняте рішення, суд врахував, що обвинувачений ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, які згідно до ст. 12 КК України, віднесено до тяжкого та особливо тяжкого злочинів, за які законом передбачене найсуворіше покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років з конфіскацією майна, дані про особу обвинуваченого, та встановив, що ризик залишення обвинуваченим місця свого проживання з метою переховування від суду об"єктивно існує, запобігання якому у цьому випадку більш м"яким запобіжним заходом не є можливим, тому, з огляду на відсутність обставин, які б перешкоджали тримання обвинуваченого під вартою, задовольнив клопотання прокурора.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою змінити обвинуваченому запобіжний захід на домашній арешт.

В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги захисник посилається на незаконність та необґрунтованість судового рішення. Вказує на те, що ризики встановлені ухвалою суду, є необґрунтованими, та доказів на підтвердження їх існування стороною обвинувачення надано не було. Водночас, захисник зазначає, що обвинувачений, після проведення у нього обшуку, переховуватися від органів досудового розслідування не став, самостійно з"являвся до слідчого для допиту та до слідчого судді для розгляду клопотання про обрання йому запобіжного заходу, проте ці обставини належними чином судом враховані не було.

Разом з тим, апелянт звертає увагу, що суд не надав належної оцінки особі обвинуваченого, який одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, батьків похилого віку, був депутатом, раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, що свідчить про наявність у нього міцних соціальних зв"язків та можливість застосування до обвинуваченого більш м"якого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту. Окрім того, зауважує, що ОСОБА_7 перебуває під вартом протягом 2 років, що є порушення розумних строків розгляду провадження щодо нього, як того вимагає закон та практика ЄСПЛ. З огляду на викладене, на думку захисника, ухвала підлягає скасуванню.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Згідно зі ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Цих вимог кримінального процесуального закону, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, зокрема щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції дотримався в повній мірі.

Як вбачається з матеріалів, у провадженні Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської областіперебуває кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000458 від 25 жовтня 2018 року,зокрема щодо ОСОБА_7 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263КК України.

На стадії досудового розслідування, ухвалою слідчого судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.12.2020 ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який за наслідками розгляду клопотання сторони обвинувачення неодноразово продовжувався в установленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

У відповідності до ст. 178 КПК України, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, які згідно до ст. 12 КК України, віднесено до тяжкого та особливо тяжкого злочинів, за які законом передбачене найсуворіше покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років з конфіскацією майна, дані про особу обвинуваченого, й що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися та продовжують існувати, та дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою й відсутність процесуальної можливості застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

Враховуючи викладене, висновки суду про те, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є обґрунтованими.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, та те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Разом з цим, доводи скарг про те, що ризики у провадженні є недоведеними, не заслуговують на увагу, оскільки ризики, вказані в ухвалі, судом встановлені та підтверджуються наявними у провадженнями доказами, відповідно до яких, ці ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Інші доводи скарги не спростовують існуючі ризики та не свідчать про можливість забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого більш м"яким запобіжним заходом.

За таких обставин, суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.

Водночас, враховуючи те, що судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення й судовий розгляд триває, а також положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів вважає за необхідне, звернути увагу суду на необхідність дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжити термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала є вмотивованою і обґрунтованою, постановленою у відповідності до вимог закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не убачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 418,419, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2022 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зокрема щодо ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3