Провадження № 1-кп/522/802/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2023 року Приморський районний суд м. Одеси у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по обвинувальному акту у кримінальному провадженні № 0000942 від 31.08.2022 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Київ, офіційно не працевлаштованого, освіта вища, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ч. 8 ст. 89 раніше судимий,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Чорноморськ, інженер ДП МТП м. Чорноморськ, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження № 0000942 від 31.08.2022, за обвинуваченням ОСОБА_6 за ст. 187 ч. 4 КК України та ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Прокурором подано клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 . Обґрунтовуючи вказане клопотання прокурор посилався на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 15 років, внаслідок чого у сторони обвинувачення є підстави вважати, що у ОСОБА_6 можуть виникнути передбачені ст. 177 КПК України спроби: переховуватись від суду, оскільки ОСОБА_6 не має стійких соціальних зв`язків; незаконно впливати на потерпілих, свідків чи інших учасників судового процесу, оскільки судовий розгляд кримінального провадження не закінчено та не проведено судове слідство, а обвинувачений ознайомлений з матеріалами кримінального провадження і йому відомі анкетні дані (в т. ч місця мешкання) потерпілих та свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, в т. ч. для уникнення кримінальної відповідальності за вчинення умисного злочину; вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий.

У судовому засіданні прокурор підтримав заявлені клопотання про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просив суд задовольнити їх.

Захисник ОСОБА_4 висловив заперечення відносно задоволення клопотання прокурора щодо ОСОБА_6 , оскільки ризики, на які посилається у клопотанні прокурором не доведені.

Захисник ОСОБА_8 також висловив заперечення щодо задоволення клопотання прокурора відносно ОСОБА_6 , оскільки ризики, на які посилається у клопотанні прокурором не доведені.

Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримали позицію своїх захисників.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_8 та ОСОБА_4 звернулися до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 з тримання під вартою без визначення розміру застави на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Своє клопотання захисники обгрнутовують тим, що до ОСОБА_6 мають бути застосовані «пільгови» інститути кримінального права, у зв`язку з тим, що під час його прибування у слідчому ізоляторі суттєво погіршився стан його здоров`я, що підтверджується довідкою з медичного закладу, яку він додав до свого письмового клопотання, а також, що ОСОБА_6 є особою призивнового віку, що перешкоджає йому перетинути державний кордон, а також, з урахуванням показів наданих потерпілим ОСОБА_9 у судовому засіданні, які на думку сторони захисту не відповідають сукупності доказів сторони обвинувачення, а саме відозапису, який було переглянуто під час судового засідання, та протоколу НСРД події кримінального правопорушення, які були долучені прокурором до матеріалів судового провадження. Вилучений в ході особистого обшуку пристрій схожий на пістолет у ОСОБА_6 йому не інкримінується, а також, ОСОБА_10 не висунуто обвинувачення за вчинення крадіжки пістолета, що спростовує посилання прокурора на витяг з ЄРДР про крадіжку пістолета у 2014 році.

Також, раніш існуючи ризки вичерпали свою дію, та на даний час їх не існують, з урахуванням комендантської години, яка може слугувати додатковою гарантією виконання ОСОБА_6 обов`язків передбачених ст. 194 КПК України до останього суд може застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_6 підримав клопотання своїх захисникі та просив його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав клопотання свого захисника ОСОБА_8 та просив його задовольнити.

Прокурор заперечив проти заявленого клопотання про зміну запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 .

Мотиви, з яких суд виходить при вирішенні клопотань прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотання про зміну запобіжного заходу.

Частина друга статті 29 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Зважаючи на вищевказані положення Основного закону слід визначити такі обов`язкові вимоги до правомірного тримання під вартою: по-перше, тримання під вартою має здійснюватися виключно на підставі належним чином вмотивованого рішення суду; по-друге, підстави та порядок застосування такого запобіжного заходу мають бути визначені в законі та повинні відповідати конституційним гарантіям справедливої судової процедури та принципу верховенства права.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження цілодобового домашнього арешту суд керується приписами ч.ч. 1-3 ст. 331 КПК України, згідно з якими під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України, запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України унормовано, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частина 2 ст. 177 КПК України визначає, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Отже, виходячи із вищевказаних положень чинного законодавства, звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які доводять, що заявлені раніше ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не гарантує запобігання цим ризикам.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, суд керується загальними приписами, якими врегульовано застосування запобіжних заходів, з урахуванням додаткових відомостей щодо продовження існування ризиків, які стали підставою для обрання обвинуваченими запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать, зокрема, про: наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (частина перша статті 194 КПК України).

В обґрунтування поданого клопотання прокурор посилається на те, що на теперішній час продовжують існувати такі заявлені органом досудового розслідування та попередньо підтверджені судом ризики, що визначені у частині першій статті 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілих та свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, у тому числі з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення умисного злочину; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Суд зазначає, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Тобто ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених статтею 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.

Водночас КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому. При чому ризик кримінального провадження як критерій застосування запобіжного заходу має прогностичний характер, спрямований на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, у цьому кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_6 .

При цьому, суд враховує правову позицію ЄСПЛ у рішенні у справі «Тодоров проти України», відповідно до якої «для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому лише тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку».

Однією з обставин, яка має враховуватись судом при оцінці ризику переховування, є суворість покарання, яке загрожує особі у випадку визнання її винною. Як неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна, і необхідність в утриманні під вартою відсутня («Панченко проти Росії» (Panchenko v. Russia), § 106, «Летельє проти Франції», п. 43). Таким чином, сама по собі тяжкість покарання, що може бути застосоване до особи за умови визнання її винуватості, не є самостійною і достатньою підставою для встановлення ризику втечі. Така обставина має значення лише у сукупності з іншими релевантними факторами.

Вагомими факторами при оцінці ризику переховування є дані про особистість обвинуваченого, адже саме за їх сукупного аналізу можна скласти уявлення про те, наскільки вагомою є вірогідність недобросовісної поведінки особи. З цього приводу Європейський суд зазначав, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova («Бекчиєв проти Молдови») § 58).

Дослідивши відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , а також фактичні обставини справи, суд вважає, що перебуваючи на свободі він може переховуватись від суду, оскільки відповідно до наявних матеріалів провадження він обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 15 років із конфіскацією майна.

Проте, виникнення у обвинуваченого ОСОБА_6 гіпертоничниї хвороби ІІ ст.2 ризику 4 з кризовим перебігом, може бути підставої для обрання міри запобіжного заходу не пов`язаною з тримання особи під вартою.

Отже, наведений прокурором ризик, визначений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, щодо обвинуваченого ОСОБА_6 суд вважає доведеним.

Після відкриття матеріалів кримінального провадження стороні захисту обвинувачені дізналися про обсяг зібраних доказів, у тому числі потерпілих та свідків, показання яких можуть підтвердити їх вину у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень.

Оцінюючи можливість впливу на свідків, суд виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків та дослідження їх судом.

Разом із цим, 08.09.2022 на стадії досудового розслідування до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, 03.11.2022 ухвалою Приморського районного суду м. Одеси до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, 23 грудня 2022 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_6 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Проте, для подальшого продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 прокурор лише формально зазначив його у клопотанні, жодним чином не обґрунтовав фактичними даними.

За таких обставин, наведений прокурором ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України суд вважає не доведеним.

Суд вважає, що вказаний ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, у тому числі з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення умисного тяжкого злочину, є не доведеним прокурором відносно обвинуваченого ОСОБА_6 .

Суд погоджується з доводами захисників та критично ставиться до обґрунтувань прокурором ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, який полягає у перешкоджанні кримінальному провадженню іншим чином, оскільки прокурором у клопотанні даний ризик лише формально зазначений, при цьому жодним чином не обґрунтований фактичними даними.

Стосовно зазначеного стороною обвинувачення ризику вчинення обвинуваченими інших кримінальних правопорушень, суд погоджується з доводами захисників та критично ставиться до обґрунтувань прокурором ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки прокурором у клопотанні даний ризик лише формально зазначений, при цьому жодним чином не обґрунтований фактичними даними.

З приводу того, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлені раніше ризики не зменшились або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, суд зазначає, що вказані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що частина ризиків відносно ОСОБА_6 зменшились та частина ризиків не продовжує існувати.

З приводу, більш м`яких запобіжних заходів, які зможуть запобігти ризикам, передбачених статтею 177 КПК України, суд зазначає наступне.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених статтею 177 КПК України (частина 1 статті 184 КПК України).

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК України, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Однак при цьому, суд також враховує, що у рішенні від 26.01.1993 року у справі «W. проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Суд вважає, що на даному етапі кримінального провадження запобіжний захід у вигляді тримання під вартою буде надмірний для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченому ОСОБА_6 , оскільки інтереси суспільства у забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого не переважають інтересам забезпечення поваги до його особистих свобод у поразумінні п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини.

Згідно з ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Зміна чи скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений на інший - більш або менш суворий.

Підставами для звернення з клопотанням про зміну запобіжного заходу є обставини, які або існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які не було відомо сторонам, або виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу. Такими підставами, наприклад, може бути суттєва зміна обставин, що їх було взято до уваги при обранні запобіжного заходу, а саме змінилася кваліфікація кримінального правопорушення, погіршився стан здоров`я обвинуваченого, змінився склад його родини чи утриманців, або майновий стан, інші обставини, які мають суттєве значення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Між тим, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно установленої практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, у цьому кримінальному провадженні відсутній суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, а тому суд приймає до уваги доводи сторони захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, та наявність обставин, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, а також, які існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу.

Таким чином, суду, вирішуючи питання щодо зміни запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 враховувує тяжкість злочину, в якому він обвинувачується, у сукупності з такими обставинами, як можливість застосування «пільгових» інститутів кримінального права, виникнення гіпертонічної хвороби ІІ ст.2 ст.ризику 4 з кризовим перебігом, він є особою призивного віку, та обмежений комендантською годиною, що виключає вірогідність поведінки обвинуваченим ОСОБА_6 , яка буду направлена на невиконання ним обов`язків, передбачених ст. 42 КПК України, та ст. 194 КПК України.

З метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, попередження переховування від суду, суд на даній стадії судового провадження вважає за доцільне змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, та задовольняє клопотання захисників про зміну запобіжного заходу ОСОБА_6 , та відмовляє в задоволенні клопотання прокурору про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 201, 202, 369-372, 392, 395 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді цілободового домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на ОСОБА_7 обов`язки відповідно до ст. 194 ч. 5 КПК України: прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місяця роботи; утримуватись від спілкування з свідками та потерпілим у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

У задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 - відмовити.

Клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 - задовольнити.

Запобіжний захід у вигляді у тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» відносно обвинуваченого ОСОБА_6 - скасувати.

Застосувати відносно ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язки відповідно до ст.194 ч.5 КПК України: прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місяця роботи; утримуватись від спілкування з свідками, потерпілим, підозрюваними у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Суддя:

10.04.2023