Справа № 755/4520/21
У Х В А Л А

28.10.2022 Дніпровський районний суд м. Києва (далі Суд) у складі головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 та прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні залі суду у м. Києві клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про надання дозволу на затримання обвинуваченого та оголошення в розшук з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді утримання під вартою у рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.12.2020 за № 0006050 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу (далі КК) України, установив:

прокурор групи прокурорів прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 , у порядку ст. 350 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) України звернувся з клопотанням про надання дозволу на затримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді утримання під вартою в рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР 08.12.2020 за № 0006050, котре умотивував дійсністю обставин визначених ст.ст. 177, 189, 194, 331 КПК, в т.ч. в ключі того, що обвинувачений залишив 28.02.22 територію України та до сьогодні суд не поінформував про нові засоби зв`язку, хоча до цього особисто приймав участь в даному процесі, тож, власне, знав про нього, як і про обов`язки визначені ст. 42 КПК.

Також прокурор порушив питання розшуку обвинуваченого, відповідно до ст. 335 КПК, у світлі залишення ним території України без інформування про своє нове місце знаходження нині.

Суд вивчивши матеріали провадження та ураховуючи вимоги ч. 3 ст. 189 КПК, якою визначено, що розгляд клопотання здійснюється в закритому судовому засіданні за участю прокурора, надходить наступних висновків.

Є дійсним факт, що дане кримінальне провадження розглядається за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 286 КК, та інкриміноване діяння карається штрафом від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

ОСОБА_4 , відповідно до даних обвинувального акту, раніше не судимий та, згідно відомостей реєстру, до нього на етапі слідства інші запобіжні заходи не застосовувалися.

Обвинувачений поінформований про цей процес так як приймав у ньому участь з 11.05.2021 до 26.01.22.

Пам`ятку про права та обв`язки визначені ст. 42 КПК отримав 11.05.2021.

В судові засідання перестав прибувати з 28.02.22, так як, згідно даних ДПС України, перетнув кордон 28.02.22 о 02:12 на виїзд, та з того часу суд не поінформував про нові засоби зв`язку, хоча, власне, знав про обов`язки визначені ст. 42 КПК з 11.05.21.

Відповідно вирішуючи питання подальшого розгляду справи в розрізі таких фактичних обставин та клопотань порушених прокурором Суд зауважує таке.

Щодо надання дозволу на затримання

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 188 КПК прокурор, […] має право звернутися із клопотанням про дозвіл на затримання […], обвинуваченого з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Це клопотання може бути подане: 1) одночасно з поданням клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою […].

Відповідно до ч. 4 ст. 189 КПК […] суд відмовляє у наданні дозволу на затримання […], обвинуваченого з метою його приводу, якщо прокурор не доведе, що зазначені у клопотанні про застосування запобіжного заходу обставини вказують на наявність підстав для тримання під вартою […], обвинуваченого, а також є достатні підстави вважати, що: 1) […], обвинувачений переховується від […] суду .

Частиною 2 статті 183 КПК визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: 1) до особи, яка […] обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що […], обвинувачений не виконав обов`язки, покладені на нього при застосуванні іншого, раніше обраного запобіжного заходу, або не виконав у встановленому порядку вимог щодо внесення коштів як застави та надання документа, що це підтверджує.

Відповідаючи на питання того, чи дійсним є факт переховування Суд враховує те, що Верховний суд України у справі № 5-1кс15 в постанові від 19.03.2015 указав, що при з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально-процесуальний статус особи, яка вчинила злочин, а саме це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку. Разом з тим на особу, яка вчинила злочин, законодавством не покладається обов`язок самовикриття, а тому, якщо вона до моменту виникнення вказаного обов`язку, в порядку реалізації конституційного права на свободу пересування, змінила місце свого проживання (навіть і з метою уникнення кримінальної відповідальності), про юридично значуще ухилення від слідства говорити не можна.

За таких умов та виходячи з того, що обвинувачений на час виїзду за межу України знав про це провадження та свій статус у ньому, в т.ч. приймав участь в ході його розгляду особисто, за період з 28.02.22 по дату розгляду указаного клопотання не виконав обов`язки, визначені ст. 42 КПК, щодо інформування суду про змінену адресу, або ж місце перебування, в ключі чого, на думку суду, в цій ситуації, ідеться про юридично значуще ухилення від суду, адже особа в установленому порядку визнана підозрюваним та обвинуваченим та була зобов`язана з`являтись за викликом, перебувати в межах досяжності. Зазначена особа усвідомлювала, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку з 28.02.22.

Наведене також указує на дійсність ризику переховування в розрізі норм ст. 177 КПК, адже за цих умов не може йти мова про реалізацію конституційного права на свободу пересування.

Однак, в цій ситуації, не дивлячись на установленість, як дійсних обставин визначених п. 1) ч. 4 ст. 189 КПК, Суд не убачає підстав для надання дозволу на затримання з огляду на норми п. 1) ч. 2 ст. 183 КПК, так як прокурором не доведено, що обвинувачений не виконав обов`язки, покладені на нього при застосуванні іншого, раніше обраного запобіжного заходу, або не виконав у встановленому порядку вимог щодо внесення коштів як застави та надання документа.

Тим самим на виконання вимог ч. 4 ст. 189 КПК суд відмовляє у наданні дозволу на затримання обвинуваченого з метою його приводу, так як прокурор не довів, що зазначені у клопотанні про застосування запобіжного заходу обставини вказують на наявність підстав для тримання під вартою в силу імперативних вимог п. 1) ч. 2 ст. 183 КПК, що також слугує і підставою для не розгляду по суті клопотання про обрання/застосування запобіжного заходу, оскільки останнє, у цьому випадку, є фактично додатком до клопотання про надавання дозволу на затримання, адже подане у порядку п. 1 ч. 2 ст. 188 КПК України, а не ст. 184 даного Кодексу.

Щодо питання розшуку

Згідно ст. 335 КПК у разі якщо обвинувачений ухилився від явки до суду, […]суд зупиняє судове провадження […] до його розшуку, […]. Розшук обвинуваченого, […], оголошується ухвалою суду, організація виконання якої доручається слідчому та/або прокурору.

Також Суд зазначає, що кримінальний процесуальний кодекс України не містить визначення розшуку, тож з метою визначення вказаного поняття, слід звернутися до Академічного тлумачного словника Української мови, де вказано, що розшук (юр.) - це система слідчих та оперативних заходів щодо виявлення злочинця, який зник і т. ін.

Таким чином, аналіз положень КПК України в сукупності із зазначеним визначенням поняття "розшук" дає підстави зробити висновок, що розшук - це система слідчих (розшукових), негласних слідчих (розшукових) та процесуальних дій, спрямованих на виявлення зниклої особи, що власне і має місце в цій справі, що, як наслідок, указує на слушність потреби оголошення особи в розшук у порядку ст. 335 КПК.

Водночас, чинним КПК України не регламентовано поняття «міжнародний розшук» та не розкрито зміст зазначеного терміну. Проте, термін «міжнародний розшук» використовується в цьому кодексі як обов`язкова підстава для здійснення спеціального досудового розслідування чи провадження (in absentia) (ч. 5 ст.139, 297-1, 297-4, 323 КПК України).

Установлення місця перебування обвинуваченого та доставлення його до суду є необхідною умовою для розгляду кримінального провадження в розумні строки. З цією метою відповідними суб`єктами здійснюється розшук особи, яка ухиляється від суду.

Розшук є родовим поняттям, він може здійснюватися на території України, бути міждержавним та/або міжнародним. Метою для усіх видів розшуку є отримання інформації про місцезнаходження розшукуваної особи та подальшого доставлення її до суду, правоохоронного органу.

Як указувалося судом вище, аналіз норм чинного законодавства дає підстави для висновку, що розшук є комплексом слідчих, оперативно-розшукових, розшукових, інформаційно-довідкових, сигнальних та інших заходів, які здійснюються правоохоронними органами в місцях можливого перебування розшукуваних осіб. У свою чергу, міжнародним розшуком є комплекс зазначених заходів, що заснований на нормах національного і міжнародного права та здійснюються поза межами держави-ініціатора за запитами спеціально уповноважених органів держав, силами правоохоронних органів запитуваних країн з використанням в т.ч., при наявності підстав, можливостей Міжнародної організації кримінальної поліції - Інтерпол.

Ураховуючи вищевикладене, Суд уважає, що існують достатні підстави для оголошення обвинуваченого в міжнародний розшук, з огляду на його ухилення від явки до суду та залишення з 28.02.22 території України.

Судове провадження на час розшуку, відповідно д ост. 335 КПК, слід зупинити.

З цих підстав Суд, керуючись ст. ст. 188-189, 335, 350, 369-372, 376 КПК України, постановив:

відмовити у задоволенні клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про надання дозволу на затримання обвинуваченого з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді утримання під вартою у рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.12.2020 за № 0006050.

Клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про оголошення в розшук обвинуваченого задовольнити.

Оголосити громадянина Нігерії ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , у міжнародний розшук.

Організацію виконання якого доручити Дніпровському УП ГУ НП в м. Києві та Дніпровській окружній прокуратурі міста Києва.

Судове провадження - зупинити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою статті 392 Кримінального процесуального Кодексу України.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали 17:00 год. 02.11.2022.

С у д д я ОСОБА_6