ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1279/22 Справа № 211/7016/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
особи, щодо якої розглядається заява ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)
захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою першого заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 лютого 2022 року про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
за ознаками суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, у кримінальному провадженні № 0000493,
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 лютого 2022 року було задоволено клопотання слідчого та застосовано щодо ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом, а саме до Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державна установа «Центр психіатричного здоров`я і моніторингу», що знаходиться за адресою: 49006, м. Дніпро, вул. Надії Алєксєєнко, буд. 84.
Рішення суду обґрунтовано наступним.
ОСОБА_7 , 03.08.2021 року приблизно об 11 годині 30 хвилин, знаходячись на відкритій ділянці місцевості у парку «Чорнобильців» по вулиці Магістральній у Довгинцівському районі м. Кривого Рогу, де на одній з лавок побачив раніше незнайомого йому потерпілого ОСОБА_10 , поряд з яким знаходилась спортивна сумка чорного кольору, всередині якої були особисті речі ОСОБА_10 , а саме: мобільний телефон «Ergo» моделі «F284 Balance Dual Sim» IMEI-1: НОМЕР_1 , IMEI-2: НОМЕР_2 в корпусі чорного кольору та шкіряний чоловічий гаманець у вигляді портмоне чорного кольору, з відділеннями для купюр та карток. У цей час у ОСОБА_7 виник раптовий корисливий умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна та звернення його на свою користь.
Після чого, ОСОБА_7 03.08.2021 року, приблизно об 11 годині 30 хвилин, знаходячись на відкритій ділянці місцевості у парку «Чорнобильців» по вулиці Магістральній у Довгинцівському районі м. Кривого Рогу, який перебував в стані неосудності, тобто не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання у формі шизофренії параноїдної, реалізовуючи свій раптово виниклий злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, не усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, не передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки у вигляді заподіяння матеріальної шкоди ОСОБА_10 , не розуміючи, що його дії носять відкритий характер, схопив з лавочки, на якій знаходився потерпілий ОСОБА_10 , належну останньому спортивну сумку чорного кольору з особистими речами ОСОБА_10 , які зазначені вище, після чого місце вчинення кримінального правопорушення залишив, обернувши викрадене майно на свою користь.
Діями ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_10 заподіяно матеріальної шкоди на загальну суму 1177,00 гривень.
В діях ОСОБА_7 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, відповідальність за вчинення якого, передбачена ч.1 ст. 186 КК України.
Враховуючи висновок судово-психіатричної експертизи № 141 від 21.10.2021 року, згідно якого ОСОБА_7 у період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, страждав і в теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі шизофренії параноїчної; зазначене хронічне психічне захворювання позбавляло ОСОБА_7 можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння; за своїм психічним станом ОСОБА_7 у теперішній час також не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними; потребує застосування до нього примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з наданням психіатричної допомоги із посиленим наглядом, тому суд прийшов до висновку про необхідність задовольнити клопотання слідчого та застосувати до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Прокурор не погодився з даним рішення суду. В апеляційній скарзі просить ухвалу змінити, виключити з мотивувальної частини ухвали посилання на спрямованість умислу та мотиву ОСОБА_7 при вчиненні суспільно-небезпечного діяння.
Зазначити в резолютивній частині, що ухвала може бути оскаржена протягом 30 днів з дня її проголошення усіма учасниками кримінального провадження до Дніпропетровського апеляційного суду.
В іншій частині ухвалу залишити без змін.
Посилається на те, що умисна форма вини передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.
Мотив злочину - це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином. Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.
Відповідно до висновку комісійної судової психолого-психіатричної експертизи №141 від 21.10.2021 ОСОБА_7 у період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, страждав і в теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі шизофренії параноїчної. Зазначене хронічне психічне захворювання позбавляло ОСОБА_7 можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння. За своїм психічним станом ОСОБА_7 у теперішній час також не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними. Потребує застосування до нього примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з наданням психіатричної допомоги із посиленим наглядом.
Із зазначеним станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст. 24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони кримінального правопорушення.
Отже, висновки суду першої інстанції про таке психічне ставлення неосудної особи до вчиненого суспільно небезпечного діяння не ґрунтуються на правильному тлумаченні закону про кримінальну відповідальність, яке б відповідало його точному змісту, а відтак є свідченням неправильного застосування такого закону.
Крім того, в резолютивній частини ухвали судом першої інстанції неправильно зазначено строк апеляційного оскарження, вказавши строк 7 днів, що суперечить правилам ч. 2 ст. 395 КПК України.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримала апеляційну скаргу сторони обвинувачення, просила їх задовольнити.
Захисник адвокат ОСОБА_8 та особа, щодо якої розглядається питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 , також підтримали апеляційну скаргу прокурора та просили її задовольнити.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про необхідність задоволення апеляційних вимог, виходячи з наступного.
Апеляційний суд у відповідності до ч. 1 ст. 404 КК України переглядає судове рішення в межах поданої апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з ухвали, судом першої інстанції вказані вимоги закону біли дотримані не в повному обсязі.
Вимогами ст. 19 КК України передбачено, що осудною визнається особа, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.
Згідно зі ст. ст. 23, 24 КК України, умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та волову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання.
Усвідомлення означає розуміння не лише фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу конкретного злочину, а і його негативного соціального значення у виді суспільної небезпеки.
Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності). Бажання полягає у прагнення досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення.
Умисна форма вини передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.
Мотив злочину це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином. Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.
Мотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомлення вольової діяльності людини. Прояв таких ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.
Як було встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_7 є неосудною особою, в період часу скоєння інкримінованих діянь страждав і в теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання. В період, до якого відносяться інкриміновані йому діяння, не міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.
З зазначеним станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформульованого умислу в розумінні ст. 24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину.
Висновки суду про таке психічне ставлення неосудної особи до вчиненого суспільно небезпечного діяння не ґрунтується на правильному тлумаченні закону про кримінальну відповідальність.
За таких підстав, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги прокурора в цій частині.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі "Кузнецов та інші проти Росії" від 11.01.2007 р., та у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" від 27.09.2001 р., де зазначено, що мотивованість судового рішення пов`язана з належним здійсненням правосуддя, тобто у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. А також у справі "Беллет проти Франції", від 04.12.1995 р., де висвітлюються питання про забезпечення доступу до суду.
Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог п.1 ч.2 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга може бути подана на вирок або ухвалу про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру - протягом тридцяти днів з дня їх проголошення.
Разом з цим судом першої інстанції в резолютивній частині ухвали помилково зазначено, що на ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом 7 днів.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги прокурора та необхідності зміни ухвали суду про застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру.
Керуючись ст.ст. 395, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу першого заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.
Ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 лютого 2022 року про часткове задоволення клопотання слідчого та застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом щодо ОСОБА_7 - змінити.
Виключити з мотивувальної частини ухвали посилання на спрямованість умислу та мотиву дій ОСОБА_7 при вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України.
Зазначити в резолютивній частині, що ухвала може бути оскаржена протягом 30 днів з дня її проголошення усіма учасниками кримінального провадження до Дніпропетровського апеляційного суду.
В іншій частині ухвалу залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4