УХВАЛА

Справа № 521/10717/22

Номер провадження:1-кп/521/1389/22

04.08.2022 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одесси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

при розгляді у підготовчому судовому засіданні кримінального провадження № 521/10717/22 відносно:

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Горлівка Донецької області, громадянина України, непрацюючого, одруженого, із вищою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2,3 ст. 190 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

До Малиновського районного суду міста Одеси надійшов обвинувальний акт разом з угодою про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0001897 від 09.07.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

Як вбачається з обвинувального акту та угоди про визнання винуватості, досудовим розслідуванням встановлено, що наприкінці вересня 2018 року потерпілий ОСОБА_7 познайомився із ОСОБА_8 , оскільки потерпілий здавав в оренду ОСОБА_8 та його дружині квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

В подальшому, у ОСОБА_8 виник злочинний умисел направлений на заволодіння шляхом обману грошовими коштами потерпілого під приводом укладення усного договору позики. З цією метою ОСОБА_9 , увійшовши у довіру до ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, шляхом обману, запропонував останньому позичити йому грошові кошти у сумі 7000 доларів США. На вказану пропозицію ОСОБА_8 потерпілий, будучи введений в оману, погодився та в листопаді 2018, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 у вечірній час доби, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, передав ОСОБА_8 обумовлені грошові кошти у сумі 7000 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 1 листопада 2018 року становить 196 770 гривень.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу направленого на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_7 , в березні 2019 року, ОСОБА_8 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном шляхом обману, повторно звернувся до потерпілого з проханням укласти усний договір позики грошових коштів. На вказану пропозицію ОСОБА_8 , потерпілий ОСОБА_7 , будучи введений в оману, погодився та в березні 2019 року, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4 , у вечірній час доби, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, передав ОСОБА_8 обумовлені грошові кошти у сумі 5 000 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 1 березня 2019 року становить 134 250 гривень.

Далі, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу направленого на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_7 , 09.02.2020, ОСОБА_8 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, шляхом обману, повторно звернувся до потерпілого з проханням укласти усний договір позики грошових коштів, запропонував останньому передати йому додатково 4300 доларів США, у рахунок придбання квартири за адресою АДРЕСА_1 , при цьому не повідомляючи потерпілому про наявність обтяжень зазначеного об`єкту нерухомості пов`язаного із договором іпотеки укладеного з іншою особою.

Потерпілий ОСОБА_7 , введений в оману діями за вмовлянням ОСОБА_8 погодився на пропозицію останнього, та не будучи обізнаним про дійсні його наміри знову передав 09.02.2020, перебуваючи за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Філатова, біля будинку № 60, у вечірній час доби, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, обумовлені грошові кошти в сумі 4300 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 9 лютого 2020 року становить 105 651 гривень.

Разом з тим, ОСОБА_8 свої зобов`язання не виконав, грошові кошти не повернув, розпорядившись ними на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_7 , майнову шкоду у розмірі 436 671 гривня.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що 15.05.2020, у денний час доби, ОСОБА_8 , увійшовши у довіру до ОСОБА_10 , перебуваючи біля будинку № 6, який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Гайдара, діючи з прямим умислом, направленим на заволодіння грошовими коштами потерпілої ОСОБА_10 , з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, шляхом обману, заздалегідь не маючи на меті виконувати взяті на себе зобов`язання, запропонував укласти потерпілий договір позики грошових коштів у розмірі 4000 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 15.05.2020 складає 106 680 гривень.

Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , представившись потерпілій вигаданим ім`ям, а саме ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , переконав потерпілу ОСОБА_10 у дійсності та законності своїх намірів, повідомивши завідомо неправдиві відомості про намір виконати взяті на себе обов`язки та повернути грошові кошти в раніше обумовлений строк, отримав від ОСОБА_10 грошові кошти у розмірі 4 000 доларів США, що на момент укладання договору згідно курсу НБУ становило 106 680 гривень, та з метою відвернення уваги від своїх злочинних намірів, надав потерпілій письмову боргову розписку із зобов`язанням повернути вказану суму, змінивши в борговій розписці свої анкетні данні на ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заволодівши грошовими коштами потерпілої, ОСОБА_8 свої зобов`язання не виконав, грошові кошти не повернув, розпорядившись ними на власний розсуд.

Під час підготовчого судового засідання сторони, кожна окремо, просили суд розглянути угоду про визнання винуватості за кримінальним провадження, укладену 07.07.2022 року між прокурором та обвинуваченим, згідно якої, прокурор Малиновської окружної прокуратури міста Одеси, отримавши письмову згоду від потерпілих на укладення угоди про визнання винуватості, з одного боку та підозрюваний ОСОБА_8 , з іншого, дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій підозрюваного за ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України.

Як вбачається з угоди про визнання винуватості, підозрюваний ОСОБА_8 , під час досудового розслідування у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, ініціативно співпрацював з органами досудового розслідування, а саме - надав правдиві свідчення, тим самим щиро розкаявся у вчиненні злочину, що відповідно до ст. 66 КК України відноситься до обставин, які пом`якшують покарання; обставин, які обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні покарання враховується ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Крім того, укладання угоди про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним має суспільний інтерес, який полягає, зокрема у швидкому розгляді провадження судом після направлення обвинувального акту у даному кримінальному провадженні до суду. Поміж того, поведінка підозрюваного та потерпілого під час досудового розслідування дає підстави вважати, що останні примирилися, підозрюваний зобов`язується забезпечити відшкодування спричинене кримінальним правопорушенням.

Також, ОСОБА_8 , зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри (обвинувачення) та цивільний позов у повному обсязі у судовому провадженні.

Підозрюваний ОСОБА_8 , по місцю проживання характеризується позитивно.

Сторони угоди добровільно уклали угоду та погодились на призначення ОСОБА_8 , покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України у виді 4 років позбавлення волі; ч. 2 ст. 190 КК України у виді 2 років позбавлення волі; на підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

Сторони дійшли згоди, що існують підстави для звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Сторонами правильно розуміються положення ст. 75 КК України, а також перелік і порядок застосування обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Вивчивши угоду про визнання винуватості між обвинуваченим та прокурором у кримінальному провадженні, суд приходить до висновку, що зазначена угода не відповідає вимогам кримінального Закону, тому не може бути затвердженою. При цьому суд виходить з наступного.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Кримінально-правові норми, що визначають загальні засади та правила призначення покарання (ст.ст. 65-73 КК України) й звільнення від покарання та його відбування (ст.ст. 74-87 КК України) наділяють суд правом не лише призначити покарання, але й звільнити особу від покарання чи від його відбування.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційними повноваженнями суду, оскільки при визначенні виду і розміру покарання, ухваленні рішення про можливість чи неможливість звільнення особи від покарання чи його відбування потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, суспільної небезпечності і характеру злочину, ступеня його тяжкості, особи винного, обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.

При цьому під даними про особу обвинуваченого розуміються ті дані, які підтверджують соціальний статус особи, ступінь її небезпечності для суспільства, спосіб життя, родинний стан, стан здоров`я, поведінку особи до і після вчинення злочину, наявність попередніх судимостей, ставлення до праці, моральний вигляд, здійснення поганих або, навпаки, шляхетних вчинків, ставлення до людей, авторитет у колективі, де винний працював, та інші обставини, які існують на момент прийняття судового рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

Одночасно стаття 75 КК України наділяє суд правом прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, якщо при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, крім випадків засудження за корупційний злочин,враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, він дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Отже, ст. 75 КК України підкреслює важливість такої мети покарання як виправлення засудженого, тобто створення у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки. Одночасно застосування цієї статті закону України про кримінальну відповідальність має також узгоджуватися із загальними засадами призначення покарання, не повинно унеможливлювати досягнення інших цілей покарання та призводити до призначення покарання, яке є явно несправедливим через м`якість.

При розгляді угоди про визнання винуватості суд встановив, що сторони угоди при визначенні покарання безпідставно врахували як пом`якшуючу покарання обставину - щире каяття та не враховували конкретні обставини вчиненого злочину.

Так, на думку суду, щире каяття - це обставина, яка відображає психічний стан особи, яка вчинила злочин і передбачає глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї злочинної поведінки, почуття сорому, докорів сумління і готовність нести кримінальну відповідальність. Щире каяття проявляється у самозасудженні особою вчиненого злочину, його наслідків, прагненні усунути нанесену шкоду та рішенні не вчиняти більше злочинів.

Вказана форма посткримінальної поведінки особи свідчить про те, що в особи відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності. При цьому, щире каяття не є тотожним поняттям до визнання вини (визнання особою факту вчинення нею злочину).

Аналізуючи наявність зазначених чинників та оцінюючи посткримінальну поведінку ОСОБА_8 , суд не вбачає будь яких підтверджень щирого каяття обвинуваченого у вчиненому кримінальному правопорушенні.

При цьому, суд акцентує увагу, на тому, що за тривалий час, який минув з моменту вчиненого кримінального правопорушення, ОСОБА_8 ніяким чином не проявив намагання усунути матеріальну шкоду, якої він завдав потерпілим, а його твердження про наміри відшкодувати цю шкоду в майбутньому носять суто декларативний, нічим не підтверджений характер.

З огляду на зазначене, суд вважає, що при встановлених судом даних про особу обвинуваченого, відсутність даних, які б свідчили про існування обставин, що пом`якшують покарання, звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з підстав, зазначених у ст. 75 КК України, буде суперечити загальним засадам та правилам призначення покарання, вказаних у ст.ст. 65-73 КК України, тобто зазначена угода не відповідає вимогам кримінального Закону.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 474 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

В затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 від 27.07.2022 року у кримінальному провадженні №0001897 від 09.07.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2,3 ст. 190 КК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1