Справа № 301/2418/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

06.06.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/53/22 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 08.12.2021, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , визнано винним та призначено покарання за ч.2 ст.240 КК України.

Зазначеним вироком місцевого суду від 08.12.2021 ОСОБА_6 визнано винним та призначено покарання за ч.2 ст.240 КК України у виді обмеження волі строком на один рік і шість місяців.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням протягом однорічного іспитового строку з покладенням на нього на підставі ч.1 ст.76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати, пов`язані із залученням експерта, в розмірі 18 999,95 грн.

Речові докази: взірці піщано-гравійної суміші, які поміщено до спецпакету НПУ ГСУ № 2161462 та передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів відділення поліції № 1 Хустського РУП в Закарпатській області після набрання вироком законної сили ухвалено знищити.

Згідно вказаного вироку ОСОБА_6 визнано винним в тому, що він напередодні 14 липня 2020 року, з метою реалізації свого злочинного наміру на здійснення незаконного видобування корисних копалин загальнодержавного значення піщано-гравійної суміші, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, достовірно знаючи про відсутність у нього передбачених законодавством України дозвільних документів на видобування корисних копалин загальнодержавного значення та повноважень на проведення таких робіт, діючи всупереч вимогам ст.13 Конституції України, ст.ст. 19,56 Кодексу України про надра, ст.ст. 3,40 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 59 «Про затвердження Положення про порядок надання гірничих відводів», домовився з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про здійснення незаконного забору піщано-гравійної суміші з русла річки «Іршавка», що в межах адміністративної території Брідської сільської ради, ввівши останніх в оману, а саме: повідомив їм про те, що всі необхідні документи для такої діяльності в нього наявні та все погоджено з відповідними державними органами.

14 липня 2020 року, біля 10 години, ОСОБА_6 показав ОСОБА_8 , який приїхав на транспортному засобі «КАМАЗ», номерний знак НОМЕР_1 та ОСОБА_9 , який приїхав на транспортному засобі екскаваторі «LIEBHERR», номерний знак НОМЕР_2 , жовтого кольору, на місце забору піщано-гравійної суміші, а саме: русло річки «Іршавка» в межах адміністративної території Брідської сільської ради, що на відстані від краю проїзної частини дороги близько 57 метрів.

Після цього ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на вищевказаних транспортних засобах заїхали в русло річки «Іршавка», де ОСОБА_9 за допомогою ковша екскаватора «LIEBHERR», номерний знак НОМЕР_2 , здійснив видобування корисних копалин загальнодержавного значення з дна прибережної захисної смуги річки «Іршавка», а саме: сировини піщано-гравійної, яка відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.12.1994 № 827 «Про затвердження переліків корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення» відноситься до корисних копалин загальнодержавного значення та навантажив дану сировину на кузов автомобіля марки «КАМАЗ», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_8 , після чого останній відвіз та розвантажив вищевказану сировину на земельній ділянці з кадастровим номером :07:001:0057, яка знаходиться в межах адміністративної території Брідської сільської ради с. Дешковиця, урочище «Нище Шішіна».

Продовжуючи свою діяльність та реалізуючи свою попередню мету щодо незаконного видобування корисних копалин загальнодержавного значення піщано-гравійної суміші, 15 липня 2020 року ОСОБА_6 , перебуваючи в руслі річки «Іршавка», в межах адміністративної території Брідської сільської ради, що на відстані від краю проїзної частини дороги близько 57 метрів, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, достовірно знаючи про відсутність у нього передбачених законодавством України дозвільних документів на видобування корисних копалин загальнодержавного значення та повноважень на проведення таких робіт, з допомогою ОСОБА_8 та ОСОБА_9 здійснив незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення з дна прибережної захисної смуги річки «Іршавка», а саме: сировини піщано-гравійної, яка відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.12.1994 № 827 «Про затвердження переліків корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення» відноситься до корисних копалин загальнодержавного значення та без відповідних дозвільних документів навантажив дану сировину на кузов автомобіля марки «КАМАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_8 , після чого останній відвіз та розвантажив вищевказану сировину на земельній ділянці з кадастровим номером :07:001:0057, яка знаходиться в межах адміністративної території Брідської сільської ради с. Дешковиця, урочище «Нище Шішіна».

Загальний об`єм самовільно забраної піщано-гравійної суміші становить 114,48 м3.

Не погоджуючись зі вказаним вироком місцевого суду від 08.12.2021 щодо ОСОБА_6 , його захисник ОСОБА_7 звернувся до Закарпатського апеляційного суду з апеляційною скаргою та доповненням до неї, в яких просить вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 08.12.2021 щодо ОСОБА_10 скасувати, а провадження у даній справі закрити на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 посилається на те, що всі висновки місцевого суду щодо доведеності вини ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України ґрунтуються на припущеннях. Доказів винуватості ОСОБА_10 не здобуто, а ті докази, які досліджені під час судового розгляду не підтверджують та не доводять вину ОСОБА_11 .

Також захисник вважає, що під час судового розгляду даного кримінального провадження та дослідження доказів, а саме показів обвинуваченого та свідків вина у вчирненні ОСОБА_12 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України не знайшла свого підтвердження відповідними доказами.

Зокрема судом не дано належної оцінки показанням свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які в судовому засіданні показали, що ОСОБА_13 перший раз бачать, з ним не знайомі, він їх на розчистку русла річки «Іршавка» не наймав, розрахунки з ними не проводив.

Також місцевим судом не взято до уваги, що ОСОБА_13 жодного відношення до земельної ділянки з кадастровим номером :07:001:0057, на якій проводилися роботи, не має, йому вказана земельна ділянка не належить, власником земельної ділянки є ОСОБА_14 .

Крім того, слідством не встановлено хто саме винаймав ОСОБА_8 та ОСОБА_9 для проведення робіт по розчистці русла ріки, досудове слідство з метою встановлення всіх обставин вчинення даного кримінального правопорушення навіть не спромоглося допитати ОСОБА_15 , який є власником земельної ділянки, куди відвозилися корисні копалини І загальнодержавного значення.

Жоден свідок, який був допитаний в судовому засіданні, не вказав на причетність ОСОБА_10 до вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Таким чином, враховуючи викладене, захисник ОСОБА_7 вважає, що вина ОСОБА_10 жодним доказом, наданим стороною обвинувачення не доведена, судом винесено вирок виключно на припущеннях сторони обвинувачення.

Крім того, обвинувальний акт по обвинувачення ОСОБА_10 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України не відповідає вимогам ст.291 КПК України.

У вказаному обвинувальному акті не вказано органу, уповноваженого на здійснення функцій держави, якому, внаслідок самовільного користування надрами та порушенням природоохоронного законодавства завдано збитків, а також держава в особі певного конкретного органу, уповноваженого на здійснення функцій держави, не визнана потерпілою стороною у даному кримінальному провадженні.

У звязку з тим, що в обвинувальному акті не зазначено потерпілого, якому внаслідок неправомірних дій завдано шкоду, даний обвинувальний акт, на думку захисника, не відповідає вимогам ст.291 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав повністю уточнену апеляційну скаргу свого захисника ОСОБА_7 , прокурора ОСОБА_5 , яка заперечила проти апеляційної скарги захисника повністю, вважає ухвалений у даній справі вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 законним і обґрунтованим, який просила залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає з таких підстав.

Апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 в незаконному видобуванні корисних копалин загальнодержавного значення, ґрунтується на сукупності наведених у вироку доказів, безпосередньо досліджених під час розгляду місцевим судом даної кримінальної справи.

Вина ОСОБА_6 підтверджується наступними дослідженими судом першої інстанції доказами.

З показань свідка ОСОБА_16 наданих місцевому суду вбачається, що він, працюючи інспектором Іршавського відділення поліції, 15.07.2020 разом з іншим працівником поліції ОСОБА_17 виїхав в с. Брід для перевірки повідомлення про незаконний видобуток гравію з русла ріки. На місці в руслі ріки виявили екскаватор, який здійснював видобуток гравію і його завантаження на автомашину «КАМАЗ». У водіїв спитали, чи мають вони дозвільні документи на видобуток гравію, на що водій екскаватора передзвонив комусь і сказав, що людина, яка наймала їх для виконання роботи, має всі дозвільні документи і незабаром такі привезе. Оскільки водії транспортних засобів не могли надати дозвіл на відповідний видобуток, викликано слідчо-оперативну групу, яка і проводила відповідне документування події. Всі події знімали на боді камеру. Після дзвінка водія екскаватора на місце події приїхав обвинувачений ОСОБА_18 , який пояснив, що має всі документи на видобуток гравію, що вони з дозволу голови сільради розчищають русло ріки, а видобутий таким чином гравій возять на будівельний майданчик, розташований неподалеку. Саме на обвинуваченого ОСОБА_19 водій екскаватора показав як на особу, яка наймала їх для видобутку гравію. Де саме розвантажували гравій свідок не бачив, цим займалися інші працівники поліції, однак ОСОБА_18 слідчому сам показав земельну ділянку, на яку відвозили видобутий гравій.

З показань свідка ОСОБА_20 вбачається, що 15.07.2020 разом з поліцейським ОСОБА_21 виїхав в с. Брід для перевірки повідомлення про незаконний видобуток гравію з русла ріки Іршавка. На місці події виявили в руслі ріки екскаватор та автомашину «КАМАЗ», кузов якої майже повністю був завантажений гравієм. Він зайшов у річку, зафіксував подію на боді камеру, потім підійшов до водіїв і спитав про наявність у них дозвільних документів на видобуток гравію. Водій екскаватора сказав, що вони тільки наймані працівники, що власник, для якого вони здійснюють видобуток гравію для підсипання огороду та укріплення берегу, має всі дозвільні документи та принесе їх. Водій «КАМАЗА» хотів поїхати з місця події і вивезти гравій, але працівники поліції не дали йому поїхати. Після приїзду слідчо-оперативної групи, приїхав на місце і сам обвинувачений ОСОБА_18 , який підтвердив, що це він найняв людей і цей транспорт для видобутку гравію, оскільки гравій йому потрібен, щоб укріпити берег річки та підняти рівень земельної ділянки. Земельну ділянку, на яку звозили гравійну суміш, він не бачив.

Показаннями свідків: ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 також доведено вину ОСОБА_6 у вчиненні ним за наведених вище обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України.

Згідно протоколу огляду місця події від 22.07.2020, оглянуто земельну ділянку, яка розташована в межах території Брідської сільради, с. Дешковиця, урочище «Нище Шішіна», кадастровий номер :07:001:0057. Під час огляду встановлено наявність бетонного об`єкту, який засипаний піщано-гравійною сумішшю, уздовж вказаного об`єкту доріжка також засипана піщано-гравійною сумішшю. Позаду об`єкта незавершеного будівництва наявна купа насипаної піщано-гравійної суміші. За допомогою спеціаліста державної екологічної інспекції здійснено вимірювання розмірів насипів та відібрано взірці суміші.

Вказаний огляд місця події проведений в присутності користувача земельної ділянки ОСОБА_6 , а протокол огляду місця події підписаний обвинуваченим ОСОБА_6 , який яких-небудь зауважень до протоколу огляду не вносив.

Дозвіл на проведення огляду вказаної земельної ділянки надано ухвалою слідчого судді Іршавського районного суду Закарпатської області від 21.07.2020 (т.1, а.с. 70-72).

Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 31.05.2016 власником земельної ділянки, яка розташована в АДРЕСА_2 , кадастровий номер :07:001:0057, для ведення особистого селянського господарства, є ОСОБА_14 . В судовому засіданні встановлено, що власник земельної ділянки ОСОБА_14 є рідним братом обвинуваченого ОСОБА_6 .

Апеляційний суд, давши оцінку зібраним по справі доказам в їх сукупності, вважає, що покази обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він не причетний до незаконного видобутку корисних копалин загальнодержавного значення на річці «Іршавка», апеляційний суд визнає такими, що не свідчать про відсутність у його діях складу передбаченого ч.2 ст.240 КК України кримінального правопорушення, наявність якого підтверджується сукупністю безпосередньо досліджених місцевим судом у судовому засіданні доказів.

При оцінці доказів у даній справі та перевірці посилань захисника ОСОБА_7 в поданій ним апеляційній скарз також враховується те, що в справі відсутні які-небудь дані про те, що свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_20 були підстави для обмови ОСОБА_6 . Показання цих осіб апеляційний суд вважає логічними, послідовними, такими, що не містять суперечностей і такими, що відповідають фактичним обставинам справи. Крім того апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийняв їх до уваги, надавши їм перевагу та визнавши їх разом з іншими дослідженими ним доказами достовірними, також приймає їх до уваги.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд вважає, що вищенаведені докази в їх сукупності, які є достовірними, допустимими, зібраними відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України, в тому числі із врахуванням вимог ст.ст. 85-89 КПК України, підтверджують вину ОСОБА_6 .

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст.240 КК України кваліфіковані правильно.

Перевіркою справи в апеляційному порядку не виявлено порушень норм Конституції України, у тому числі передбачених статтею 62 Конституції України, норм Кримінального процесуального кодексу України, які тягнуть скасування вироку з направленням справи на новий судовий розгляд, у тому числі істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення у частині доведеності вини, кваліфікації дій та призначеного покарання, і, зокрема, порушення права особи на захист.

Отже, доводи апеляційної скарги захисника про незаконність вироку та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону апеляційний суд відхиляє, оскільки суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження, в повному обсязі дослідив докази, дав їм належну оцінці та встановив фактичні обставини вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України.

Вищенаведене свідчить про те, що висновок суду щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні цього кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і ґрунтується на зібраних та досліджених у судовому засіданні доказах, які суд проаналізував та дав їм оцінку, відповідно до вимог ст.94 КПК України.

Доводи захисника ОСОБА_7 в його апеляційній скарзі про те, що обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_10 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України не відповідає вимогам ст.291 КПК України апеляційний суд відхиляє їх як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовані змістом вироку, визнає їх безпідставними та необґрунтованими.

Керуючись ст.404,407,418, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок щодо ОСОБА_6 від 08.12.2021 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а учасниками, які не були при цьому присутні в той самий строк з моменту вручення їм копії даної ухвали.

Судді: