Справа № 466/5698/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/126/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 ухвалу Шевченківського районного суду міста Львова від 31 січня 2023 року про продовження строку тримання під вартою,

встановила:

вищевказаною ухвалою частково задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою з визначенням застави обвинуваченому

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Мирноград Донецької області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

та продовжено строк тримання під вартою на 60 діб до 31 березня 2023 року включно, із визначенням розміру застави.

У разі внесення застави у вищевказаному розмірі покладено на обвинуваченого ОСОБА_6 наступні обов`язки: прибувати до суду за кожною вимогою; не відлучатися із населеного пункту (м. Львів), в якому він проживає, без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора та суд про зміну місця свого проживання; не спілкуватися з потерпілим та свідками у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

У задоволені клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання відмовлено.

На ухвалу суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою скасувати.

В обґрунтування апеляційних вимог обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що ухвала Шевченківського районного суду м. Львова необґрунтована з наступних підстав: у клопотанні про продовження строку прокурор перераховує ризики, наведені у минулих клопотаннях, без належного обґрунтування; звертає увагу, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, оскільки до затримання проживав у місті Львові зі співмешканкою, з якою має спільну дитину; вважає при продовженні строку тримання під вартою прокурор повинен навести нові аргументи існування ризиків та обґрунтувати їх об`єктивними фактами.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Зважаючи на відсутність клопотань прокурора, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 про розгляд апеляційної скарги за їх участі, колегія суддів вважає за можливе провести розгляд апеляційної скарги без участі сторін.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали контрольного провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів контрольного провадження № 466/5698/22 в провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

У вказаному кримінальному провадження ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави, який неодноразово продовжувався, востаннє ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 07 грудня 2022 року.

Суд дійшов обґрунтованого й правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою, врахувавши при цьому, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, у разі визнання ОСОБА_6 винуватим, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років позбавлення волі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, які дозволяють застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також встановив наявність ризиків того, що перебуваючи на волі, обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування та суду оскільки не має постійного місця проживання, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Суд оцінив у сукупності та навів у своєму рішенні обставини, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Правових підстав для відмови у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою (як про це просить апелянт), колегія суддів не вбачає.

При цьому покликання обвинуваченого на наявність у нього міцних соціальних зв`язків, а саме: співмешканки ОСОБА_9 , з якою у них у березні народилася дитина, самі по собі не можуть слугувати підставою для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, адже наведені обставини не можуть підтверджувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого та відсутність ризиків, з якими закон пов`язує можливість застосування або продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що прокурор не довів існування ризиків є необґрунтованими, оскільки питання щодо продовження строків тримання під вартою розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів провадження вбачається, що при продовженні строків тримання під вартою ОСОБА_6 судом першої інстанції враховано не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинуваченого під вартою.

Всупереч доводам апеляційної скарги, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 дотримався вимог кримінального процесуального закону, розглянув питання доцільності продовження обвинуваченому тримання під вартою та постановив ухвалу у відповідності до вимог чинного законодавства, на підставі повної і об`єктивної оцінки наявних у суду матеріалів.

Так, враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше неодноразово судимий за злочини проти власності, востаннє вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 квітня 2018 року за ч. 2 ст. 185 КК України, згідно зі ст. 71 КК України, до покарання у виді 5 років 5 місяців позбавлення волі, по відбутті покарання звільнився із місць позбавлення волі, однак на шлях виправлення не став та повторно обвинувачується у вчиненні нового умисного злочину проти власності, а також стадію розгляду кримінального провадження, наявні достатні підстави вважати, що у разі непродовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого, перебуваючи на свободі, він зможе переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, що виправдовує необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, і наведеним ризикам неможливо запобігти шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

На думку апеляційного суду, визначена ОСОБА_6 застава у розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 124 050 грн відповідає вимогам ч. 4 ст. 182 КПК України, практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, у рішенні «Мангурас проти Іспанії» від 20 листопада 2010 року Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а, зокрема, явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого.

Водночас, ЄСПЛ визнано законними та обґрунтованими дії національних судів, щодо обрання обвинуваченому розміру застави, який перевищував його наявні активи та поточні доходи, тощо, беручи до уваги особливий характер справи заявника, шкоду, завдану кримінальним правопорушенням та зазначено, що навіть якщо сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Судове рішення відповідає вимогам ст. 370 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги й підстав для скасування ухвали суду про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Львова від 31 січня 2023 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4