ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/418/23 (1-кс/953/493/23) Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/818/216/23 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: тримання під вартою
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 - ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 19 січня 2023 року про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Замірці, Дергачівьского р-ну, Харківської обл., громадянина України, із середньою освітою, раніше не судимого, який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

у вчиненні кримінального правопорушення передбачених ч.2 ст.307 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою постановлено клопотання слідчого задовольнити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на строк 59 днів, тобто до 16.03.2023р. включно.

Встановити ОСОБА_7 заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб , що складає 214720 грн., , яку необхідно внести на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Харківській області (Отримувач коштів (одержувач): ТУ ДСА України у Харківській області; Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 26281249; Банк отримувача (одержувача): ДКСУ м. Київ; Код банку отримувача (МФО одержувача): 820172; Рахунок отримувача (Р/р): ua0006674; призначення платежу - застава) до сплину терміну тримання під вартою.

В обґрунтування прийнятого рішення слідчим суддею назначено, що наявність ризику передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України прокурором доведено, а відтак наявні підстави для застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, слідчий суддя, врахувавши майновий та сімейний стан підозрюваного, його вік, ризики, передбачених п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, вважав за необхідне визначити ОСОБА_7 суму застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 214720 грн.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 просить поновити строк на подачу апеляційної скарги, ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що строк на апеляційне оскарження ним пропущено з поважних причин, оскільки він не був присутнім при оголошенні повного тексту оскаржуваного судового рішення та отримав його лише 23.01.2023 року та 26.01.2023 року подав апеляційну скаргу.

Обґрунтовуючи вимогу про скасування оскаржуваної ухвали автор апеляційної скарги зазначає, що стороною захисту було вказано на необґрунтованість підозри та на ту обставину, що вона ґрунтується на недопустимих доказах, які отримані з порушенням права підозрюваного на захист та із застосуванням недозволених методів слідства.

Також стороною захисту було подано клопотання про визнання доказів недопустимими, оскільки всі вони були отримані після затримання підозрюваного під примусом та без необхідної участі захисника.

При цьому слідчий суддя дослідивши доводи сторони захисту та наявні матеріали дійшов висновку про те, що всі докази по провадженню, отримані з вказаними порушеннями визнав підозру обґрунтованою, зазначивши, що даних, які б свідчили про очевидну недопустимість зібраних доказів, слідчому судді не надано та задовольнив клопотання слідчого

Вказані доводи підтверджуються як технічним записом судового засідання так і журналом судового засідання. Ці ж доводи сторони захисту не були спростовані прокурором, а в рішенні суду вмотивовано не відкинуті та взагалі не зазначено про постановку цих питань та їх дослідження.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника підозрюваного ОСОБА_7 - ОСОБА_8 , який просив поновити строк на апеляційне оскарження та задовольнити апеляційну скаргу, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк має бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Доводи автора апеляційної скарги про поважність пропуску строку на апеляційне оскарження колегія суду визнає обґрунтованими, оскільки, як вбачається з матеріалів провадження захисник підозрюваного ОСОБА_7 - ОСОБА_8 , не був присутнім при оголошенні повного тексту оскаржуваного судового рішення та отримав його лише 23.01.2023 року та 26.01.2023 року подав апеляційну скаргу.

Відтак строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин та він підлягає поновленню.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо незаконності оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає їх необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Порядок розгляду слідчим суддею клопотання про продовження строку тримання під вартою відповідає вимогам п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Мотиви прийнятого слідчим суддею рішення викладені в ухвалі, яка в цілому відповідає вимогам ст. 196 КПК України.

Так з матеріалів провадження вбачається, що Слідчим відділом Харківського районного управління поліції №1 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000448 від 17.01.2023, за ознаками складів кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч.2 ст. 307 КК України.

17.01.2023 о 11:20 години ОСОБА_7 затримано у порядку ст. 208 КПК України та останнього повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

18.01.2023 року ОСОБА_7 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри.

Обгрунтованість підозри підтверджується доказами, а саме: протоколами огляду місця події від 16.01.2023; висновкамиексперта № СЕ-19/121-23/1077-НЗПРАП від 18.01.2023, № СЕ-19/121-23/1078-НЗПРАП від 18.01.2023.

Колегія суддів не погоджується з урахуванням названих вище обставин та доказів обґрунтованості підозри із доводами сторони захисту щодо повної відсутності ризиків.

Так санкція ч.2 ст. 307 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі позбавленням волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Таким чином злочин, який інкримінується підозрюваному є тяжким та має підвищену суспільну небезпеку.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути,не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Також, як вбачається з оскаржуваної ухвали слідчим суддею вивчалась можливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.

Однак при розгляді даного питання слідчим суддею встановлено, що з метою запобігання встановлених слідчим суддею ризиків, а також забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та оцінюючи сукупність наведених обставин, застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим.

В той же час враховуючи існування ризику, передбаченого п. 1 ч.1ст.177КПК України, наявність якого не спростовано стороною захисту, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_7 , кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого підозрюється, враховуючи ,що дії ОСОБА_7 , за вчинення яких повідомлено підозру, носять характер тяжкого кримінального правопорушення, застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим.

Даних які б вказували на неможливість підозрюваного за станом здоров`я перебувати в умовах СІЗО станом як на час розгляду клопотання так і під час апеляційного розгляду не надано.

Також колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді щодо відсутності ризику, передбаченого п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки наявність такого ризику не доведено прокурором.

Правильними є і висновки суду про наявності обґрунтованої підозри, оскільки у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.2007 Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» № 42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Харті проти Сполученого Королівства» №№ 12244/86, 12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Матеріали кримінального провадження, на які посилалися прокурор, слідчий у клопотанні, дають підстави вважати підозру ОСОБА_9 , у вчиненні кримінальних правопорушень обґрунтованою, а обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, як на те посилається сторона обвинувачення, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, що не виключає можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу. Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ. Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14.03.1984 Суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

За таких обставин, ухвала слідчого судді винесена обґрунтовано, належним чином мотивована, відповідає вимогам КПК України, а тому підстав для її скасування або зміни з підстав зазначених в апеляційній скарзі колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 392, 404, 405, 406, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_7 - ОСОБА_8 про поновлення строку на апеляційне оскарження - задовольнити.

Поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 19 січня 2023 року.

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 19 січня 2023 року про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбачених ч.2 ст.307 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді