Рівненський апеляційний суд
У Х В А Л А

Іменем України

30 березня 2023 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретарів судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 03 березня 2023 року про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання у кримінальному провадженні № 0000412 від 16.06.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286, ч.1 ст.396 КК України, ?

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 03 березня 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Рівненській області ОСОБА_9 про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в період доби та обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком на два місяці із покладенням на підозрюваного наступних обов`язків:

- прибувати до слідчого, прокурора у даному кримінальному провадженні чи/або суду за першою вимогою;

- повідомляти слідчого, прокурора у даному кримінальному провадженні про зміну свого місця проживання, роботи.

Роз`яснено підозрюваному, що в разі не виконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В поданій апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 вважає, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що при прийнятті рішення слідчий суддя не врахував ризики, наведені в клопотанні, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному в разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, а також тяжкість наслідків, до яких призвела дорожньо-транспортна пригода за його участю. Вказує, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в період доби, а саме в нічний час, не перешкоджатиме підозрюваному працювати, оскільки надає можливість вільно пересуватися у денний час.

Наголошує, що судом не надано належної оцінки тому факту, що 26.07.2022 року вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.119, ч.2 ст.296 КК України та обрано покарання у вигляді позбавлення волі на 5 років із іспитовим строком 1 рік, який на час розгляду клопотання не закінчився. Крім того, вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що підозрюваний у 2009 році був засуджений за ч.3 ст.286 КК України та, незважаючи на це, знову допустив порушення Правил дорожнього руху, які призвели до смерті потерпілого.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати та ухвалити нову, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в період доби з 22 год. по 06 год. з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги, доводи підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 проти її задоволення, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч.1 ст.131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм застосуванням більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного і його поведінки.

У відповідності до вимог ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою, відповідно до ч.2 даної статті, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті (переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, щоб вирішити справу у відповідності до вимог закону, суд повинен взяти до уваги, крім даних, передбачених ст.177 КПК України, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки, характер справи, тяжкість покарання та наслідки вчинення протиправних діянь.

Зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Як вбачається із матеріалів провадження, які були предметом дослідження судом першої інстанції, слідчий суддя оцінив у сукупності всі обставини, в тому числі вагомість наявних доказів про обґрунтованість підозри у вчиненні злочину, ступінь його тяжкості, наявність передбачених ст.177 КПК України ризиків, особу підозрюваного, який має постійне місце проживання, на утриманні якого перебуває неповнолітня дитина, має позитивні характеристики.

Також під час апеляційного розгляду підозрюваний вказав та надав суду підтверджуючі документи про те, що у зв`язку з введенням на території України воєнного стану на підставі ЗУ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2023 року, який неодноразово продовжувався Указами Президента України, ОСОБА_8 з 28.03.2022 року залучений до виконання завдань територіальної оборони у складі добровольчого формування № НОМЕР_1 Звягельської територіальної громади, де виконує обов`язки щомісячно на постійній зайнятості та безоплатній основі протягом доби з 08.00 год. по 08.00 год. наступного дня, а також несе службу в нічний час доби згідно графіків нарядів, а домашній арешт в період доби не дозволить в повній мірі виконувати свою роботу.

Крім того, він є підприємцем, на базі якого проводяться ремонтні роботи військової техніки ЗСУ. Також систематично виїздить за кордон для закупівлі різної техніки та допомоги підрозділам ЗСУ, які купує за власні кошти.

Отже, з урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчий суддя прийшов до висновку, що слідчий та прокурор не довели того, що застосований до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Що стосується посилання прокурора в апеляційній скарзі на недостатність застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання для запобігання зазначеним у клопотанні ризикам, то вони не заслуговують на увагу, оскільки фактично ґрунтуються лише на припущеннях прокурора щодо можливої поведінки підозрюваного в майбутньому та не містять під собою ґрунтовних підстав.

Разом з тим, під час апеляційного розгляду захисник підозрюваного наголосив, що з часу обрання щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання та станом на час апеляційного перегляду останній належно виконує покладені на нього обв`язки та не порушує умови обраного запобіжного заходу, що також підтвердила і прокурор в судовому засіданні.

Тому, вирішуючи питання про достатність чи недостатність застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, апеляційний суд враховує всі вищезазначені обставини, що додатково дає підстави для висновку, що обраний ОСОБА_8 запобіжний захід може забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків та запобігти наведеним у клопотанні ризикам.

Однак, орган досудового розслідування не позбавлений права, в разі недотримання підозрюваним умов запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, звернутися до слідчого судді з клопотанням про зміну запобіжного заходу на більш суворий.

За таких обставин, слідчий суддя обґрунтовано відмовив у обранні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та підстав для скасування ухвали слідчого судді і постановлення нової ухвали по викладених в апеляційній скарзі доводах прокурора, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 03 березня 2023 року про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання у кримінальному провадженні № 0000412 від 16.06.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286, ч.1 ст.396 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3