Номер провадження: 11-кп/813/175/22
Справа № 505/3127/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарів судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 20.02.2020 року, стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Котовськ Одеської області, українця, з середньо-спеціальною освітою, військовослужбовця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий на адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 115, ч. 4 ст. 407 КК України,

установив

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції:

ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.115, ч.4 ст.407 КК України та йому призначено покарання:

-за ч.1 ст.115 КК України - у виді позбавлення волі строком на 10 ( десять ) років;

-за ч.4 ст.407 КК України -у виді позбавлення волі строком на 4 ( чотири ) роки.

На підставі ст.70 ч.1 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років з відбуванням покарання у кримінально виконавчій установі.

Також даним вироком вирішено питання речових доказів та судових витрат.

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції

Відповідно оскаржуваного вироку, ОСОБА_8 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи її на посаді номера обслуги гранатометного взводу 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні солдат, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, прибувши в військову частину з шпиталю, без належно оформленого дозволу від командирів з 10.03.2018 близько 12 год. 00 хв., самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 та ухилявся від проходження військової служби до моменту затримання правоохоронними органами, тобто до 18.04.2018 року ,за виключенням періоду 01,02 квітня 2018 року , коли звертався до медпрацівника у військовій частині , проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Крім того, ОСОБА_8 , 20.03.2018 року, близько 23.00 годині, перебуваючи на кухні квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 та яка належить на праві користування громадянину ОСОБА_10 , в ході вживання спиртних напоїв, діючи умисно, на ґрунті виниклих неприязних стосунків із ОСОБА_10 , усвідомлюючи негативні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, керуючись раптово виниклим єдиним умислом на протиправне заподіяння смерті іншій людині - ОСОБА_10 , демонтувавши дерев`яну ніжку кухонного столу та тримаючи її за край вхопивши двома руками, наніс біля 4-5 ударів в область голови ОСОБА_10 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, перелому кісток склепіння черепа, від яких ОСОБА_10 помер на місці.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_9 , діючий в інтересах захисту обвинуваченого посилається на те, що вирок відносно ОСОБА_8 є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Так, апелянт зазначає, що:

Щодо вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України:

- в ході судового розгляду встановлено, що собака, яку бачила у квартирі загиблого ОСОБА_10 громадянка ОСОБА_11 не може та не могла належати обвинуваченому, бачити у квартирі загиблого обвинуваченого ОСОБА_8 свідок ОСОБА_11 теж не могла з причин того, що наданий нею опис антропометричних даних особи не відповідає даним обвинуваченого, але суд не зважив на зазначені протиріччя та взагалі не прийняв до уваги свідчення громадянки ОСОБА_12 ;

- показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які на думку суду доводять винуватість ОСОБА_8 , жодним чином не вказують на його причетність до вчинення злочину передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та інших кримінальних правопорушень;

- в ході судового розгляду, а саме 14.01.2020 та 20.01.2020 року, було допитано осіб, які нібито були присутні при проведенні огляду місця події 16.04.2018 року, а саме квартири АДРЕСА_5 , а саме громадянок ОСОБА_15 та ОСОБА_16 відповідно. Однак, у судовому засіданні, в режимі відео конференції 14.01.2020 року, ОСОБА_15 показала, що фактично у огляді участі не приймала, протокол підписала під впливом введення в оману з боку працівників поліції, свідок ОСОБА_16 пояснила, що також не приймала участі в огляді житла ОСОБА_10 , а підписала протокол в якості пойнятої, коли огляд було завершено та все вилучене перебувало вже в опечатаному стані;

- виходячи з матеріалів кримінального провадження, дата смерті загиблого ОСОБА_10 достеменно не встановлена, а судом ці протиріччя не були усунені;

- висновки судово-медичної експертизи від 23.07.2018 року № 580 та від 31.05.2018 року № 237 не можуть бути належними доказами винуватості ОСОБА_8 , оскільки встановити групову приналежність крові, виявленій на вказаному предметі (знаряддя вбивства) не надалося можливим, та зазначений предмет є знаряддям вчинення кримінального правопорушення - є малоймовірним;

- слідів рук ОСОБА_8 на предметах, які гіпотетично могли слугувати знаряддям вчинення злочину, та на предметі (ніжка столу), який зазначено судом як знарядді вчинення злочину, не виявлено, що свідчить про неможливість посилання на зазначені докази як на ті, що доводять провину обвинуваченого;

- письмові докази: протоколи огляду місця події від 16.04.2018 року (прибудинкова територія), обшуку від 17.04.2018 року, протокол обшуку від 17.04.2018 року, постанова про визнання речових доказів та долучення їх до кримінального провадження від 17.04.2018 року (щодо металевих ключів), протокол пред`явлення особи для впізнання від 20.04.2019 року, висновок судово-медичної експертизи від 04.07.2018 року № 547, висновок судово-медичної експертизи від 27.06.2018 року № 513, висновок судово-психіатричної експертизи від 12.07.2018 року № 48; висновок судово-психіатричної експертизи від 31.05.2018 року № 234, жодним чином не доводять винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину;

Щодо вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України:

-08.03.2018 року обвинувачений ОСОБА_8 залишив військову частину та поїхав у м. Подільськ саме з дозволу командира взводу, але ніякого письмового рапорту або дозволу від керівництва військової частини не отримував, останній раз перебував у військовій частині 10.04.2018 року;

-покази свідка ОСОБА_17 свідчать про сталість підходу залишення в/ч за усною домовленістю з керівництвом військової частини, без подання будь-яких рапортів або клопотань у військовому підрозділі, що ставить під розумний сумнів суб`єктивно сторону інкримінованого злочину, а саме розуміння обвинуваченим ОСОБА_8 того, що залишення ним підрозділу відбулося самовільно;

-свідчення ОСОБА_17 спростовують відомості викладені у вироку суду щодо періодів перебування ОСОБА_8 поза межами військової частини, що в свою чергу приводить до невідповідностей висновку суду показам зазначеного свідка;

-суд не звернув жодної уваги на відсутність у доповіді командира в/ч НОМЕР_1 від 23.04.2018 року № 1650 дати її складання та те, що вказану доповідь було зареєстровано лише 23.04.2018 року, тобто вже після затримання обвинуваченого ОСОБА_8 . Аналогічна ситуація щодо датування складених документів спостерігається у копії рішення командира в/ч НОМЕР_1 за результатами проведення службового розслідування, яке нібито закінчено від 20.04.2018 року та акту про проведення службового розслідування за фактом самовільного залишення частини солдатом ОСОБА_8 , в якому не відображено ані дату складання ані дату затвердження;

- суд взагалі не звернув увагу на суттєві протиріччя інших матеріалів та реєстрацію документів службового розслідування, нібито проведеного за фактом самовільного залишення обвинуваченим ОСОБА_8 військової частини. Так, з матеріалів службового розслідування вбачається, що воно розпочато 27.02.2018 року за наказом № НОМЕР_2 ТВО командира ВЧ НОМЕР_1 . Проведення доручено головному сержанту ОСОБА_18 . Однак, в рапорті ОСОБА_18 на ім`я командира 2-го механізованого батальйону зазначено, що службове розслідування проводиться ним на підставі наказу № 40 від 22.02.2018 року;

- серед наданих матеріалів перебувають пояснення військовослужбовців ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , в яких не зазначено ані посадову особу, якій надається пояснення, ані дату його надання, що може свідчити про невизначеність з цього приводу осіб, які нібито проводили службове розслідування;

- матеріали службового розслідування, та покази свідків, на думку сторони захисту не можуть вважатись такими, що доводять обставини інкримінованого злочину поза всяким розумним сумнівом. Відтак в ході судового розгляду не вдалося достеменно визначити об`єктивну сторону інкримінованого злочину, а саме тривалість нібито самовільного залишення ОСОБА_8 військової частини.

Крім того, адвокат зазначає, що протягом судового розгляду справи до Роздільнянського районного суду Одеської області ним було подано низку клопотань про визнання доказів недопустимими (перелічені в апеляційній скарзі). Однак жодному з цих клопотань судом не надано оцінку ані під час судового розгляду, ані в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. Підстави для затримання обвинуваченого ОСОБА_8 не відповідають дійсності, чинному міжнародному та національному законодавству, що в свою чергу призводить до незаконності затримання.

На підставі викладеного, адвокат ОСОБА_9 просить: дослідити докази (перелічені в апеляційній скарзі) та надати їм належну оцінку. Вирок Роздільнянського районного суду Одеської області 20 лютого 2020 року, стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 115, ч. 4 ст. 407 КК України скасувати. Визнати невинуватим та виправдати ОСОБА_8 у пред`явленому обвинуваченні.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29.05.2020 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 було йому повернуто через неусунення недоліків у строк, встановлений ухвалою суду від 29.04.2020 року (Т.5 а.п. 104).

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного судуобвинуваченого ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити.

Прокурор та потерпілий заперечували проти апеляційної скарги та просили вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду

Частинами першою та другою ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України, … суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Так, встановивши вину обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, що йому інкримінуються, суд першої інстанції обґрунтував своє рішення дослідженими ним доказами, а саме:

- показаннями допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_11 , яка пояснила, що ОСОБА_8 не знала. ОСОБА_20 жив на третьому поверсі в будинку в їх під`їзді. Відносини з ОСОБА_20 були дружні. В ОСОБА_20 збиралась сумнівна компанія. В той вечір у ОСОБА_21 в квартирі був шум, це було близько 23 години до першої, можливо другої години ночі , десь в цей час (точно уже сказати не може) вирішила зайти до ОСОБА_22 , присоромити його , піднялась на третій поверх, відкрила двері вхідні в квартиру , позвала " ОСОБА_23 ", але в коридорі була собака, в цей час від других дверей в квартирі вийшов незнайомий чоловік з ніжкою від стола в руці, це була ніжка білого кольору. В квартиру не заходила. Вирішила взяти ліхтарик, спустилась до себе в квартиру і знову піднялась до ОСОБА_20 в квартиру , але в квартиру не потрапила , молодий чоловік не пустив. Згодом через деякий час з його квартири почався доноситись неприємний запах. До цього ключі ОСОБА_24 забрав за два дні до трагедії. В квартирі був стілець, ніби ним хтось бив об стіл. Шум був довго. Собака, яка перекрила їй вхід в квартиру була чорної масті, породу точно вказати не може. ОСОБА_25 була прив`язана до чогось в квартирі. ОСОБА_20 випивав дуже часто і сильно. Електричне світло у його квартирі було відрізано, тобто в квартирі не було світла. Чоловік був середнього росту близько 175 -180 см, а може трохи вищий , це був молодий чоловік . Пізніше вона дізналась, що ОСОБА_20 гуляв з ОСОБА_8 . Коли спробувала зайти другий раз у квартиру ОСОБА_10 , то їй молодий чоловік почав грубити. В що саме був одягнений чоловік, який знаходився в квартирі не звернула уваги, але точно знає, що за ці дні до того вечора в квартирі нічого не відбувалось.

- показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_26 , який пояснив, що він дійсно 08.04.2018 року купив у ОСОБА_8 собаку по кличці Лорд, породи доберман чорної масті з підпалами за 1500 грн. Бачив ОСОБА_8 давно, він гуляв з вказаною собакою, собаці всього 7 місяців , Гроші за собаку передав ОСОБА_8 в присутності його батька. На собаці при передачі йому був звичайний поводок та нашийник. Огляд собаки проводився з його дозволу, заперечень з його сторони не було.

- показаннями допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_12 , мати обвинуваченого пояснила, що про вчинення сином правопорушень нічого не знає, нічого їй не відомо, ОСОБА_8 , її син, вічливий, добрий. На 08.03.2018 року привітав з святом , прибувши в м. Подільськ , подарував тюльпани , сказав, що був у госпіталі , приїхав додому в гості. 20.03.2018 року ОСОБА_8 прийшов додому близько опівночі ( точно час вказати не може), був п`яний, на ньому ніяких тілесних пошкоджень не бачила. Згодом їй повідомили про затримання сина.

- показаннями допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_13 пояснив, що він жив в одному будинку з ОСОБА_20 . Це було 20 березня 2018 року , він бачив , як ОСОБА_8 стояв разом з ОСОБА_20 ( це його сусід , який живе на третьому поверсі будинку) та говорили між собою. ОСОБА_8 був з собакою чорної масті, велика, шерсть коротка. Раніше він вже бачив ОСОБА_8 з вказаною собакою. ОСОБА_10 любив випити. ОСОБА_8 і ОСОБА_10 знав так, як працював разом з батьками ОСОБА_8 . Погода була сонячна . Сусіди згодом сказали, що в квартирі ОСОБА_10 був великий шум. Це був останній раз коли він бачив ОСОБА_10 живим. Пам`ятає той день дуже добре тим, що в той день отримав аванс, це було 20.03.2018 року.

- показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_14 , який пояснив, що ОСОБА_10 жив над ними в одному будинку . Ізоляція така в будинку , що коли він ходив по квартирі то в нього ( ОСОБА_27 ) все було чути. 20.03.2018 року він прокинувся біля опівночі /23 година може пізніше ) від гуркоту в квартирі ОСОБА_10 . Щось ніби упало. Його дружина ОСОБА_28 ( свідок по справі ) сказала, що її ОСОБА_10 уже достав і пішла до нього на розбірки. З її слів у квартирі світла не було. В квартирі були якийсь молодий чоловік та собака. Вона попередила, що викличе міліцію. Через хвилин 10-15 після того , як жінка повернулась в квартиру, у квартирі у ОСОБА_10 знову щось зашуміло. Жінка пішла другий раз, але двері уже були зачинені, хтось їх держав з внутрішньої сторони. Жінка пішла додому і шум припинився. ОСОБА_10 більше не бачив з 20.03.2018 року подумав, що він пішов або до когось в гості, або гуляти. Згодом сусідка його сказала, що з квартири ОСОБА_10 дуже смердить і просила викликати поліцію. Він викликав поліцію. Сина ОСОБА_10 дуже давно не бачив , той практично не приїзжав з Києва. Говорили, що напередодні шуму в квартирі, ОСОБА_10 бачили в одній компанії з ОСОБА_8 . Після 20.03.2018 року у квартирі ОСОБА_10 нікого не бачив і шумів не було.

- показаннями допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_15 , яка пояснила, що вона не знала раніше ОСОБА_8 , вона є старшою по будинку ( керує ОСББ ), її попросили бути понятою. Але вона вважала , що вона присутня , як старша по дому. Вона підтверджує те, що крім неї були ще й інші люди , а саме ОСОБА_11 , ОСОБА_16 та поліція, люди були перед самим входом в квартиру покійного ОСОБА_21 і в квартирі. Вона особисто прочитала протокол і особисто без примусу підписала протокол біля щитової на сходах.

- показаннями допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_16 , яка пояснила ( в режимі відео конференції), що вона приймала участь в слідчих діях , вона була пойнятою, убили її сусіда, разом з нею була в якості пойнятої ОСОБА_15 та була поліція (2-3 слідчих). Поліція проводила огляд квартири АДРЕСА_6 , де жив покійний ОСОБА_10 , в кімнату ( кухню ) де лежав труп не заходила , бо була дуже смерділо, вона пройшла в сусідню кімнату - залу. В квартирі довго не можна було знаходитись ( дуже смерділо ), вона перебувала в залі , слідчі вилучали предмети та докази клали в пакети. ОСОБА_15 теж була в квартирі ( це вона стверджує ) , ми заходили у вказану квартиру з нею вдвох. Після того, як вона прочитала та підписала протокол , вона пішла по своїх справах, а ОСОБА_15 ще залишалась на сходах. Огляд в квартирі проводився за їх участі.

- показаннями допитаного в судовому засіданні судмедексперта ОСОБА_29 , який пояснив, що він проводив судово- медичну експертизу та обстеження трупа ОСОБА_10 . На тілі у ОСОБА_10 були множинні рани на голові і 2 рани вдавлені , тіло було в гнойовому виді (стані ), а причиною смерті були нанесені удари по голові твердим предметом, який міг бути дерев`яним, білого кольору ,яким могла бути і ніжка від стола. Стверджує, що смерть наступила з 20.03.2018 року в ніч на 21.03.2018 року. В лікарському свідоцтві вказав дату 29.03.2018 року. Однак пояснює, що дата в лікарському свідоцтві про смерть має більш статистичне значення чим юридичне.

- показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_30 , який пояснив, що він служив разом з ОСОБА_8 в одному батальйоні. ОСОБА_8 на початку березня 2018 року, а саме до 08 березня 2018 року, самовільно покинув розташування військової частини , коли ОСОБА_8 поставили в наряд. Він просто з наряду і зник. Подали в розшук ОСОБА_8 . В розташування військової частини ОСОБА_8 так і не повернувся. ОСОБА_8 часто порушував дисципліну , завжди був чимось не задоволений. Йому точно відомо про те, що ОСОБА_8 самовільно покинув частину. Відлучатися з частини можна тільки за дозволом командира частини, він особисто його не відпускав.

- показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_31 , який пояснив, що ОСОБА_8 приїхав з шпиталю і заступив в наряд. Військовослужбовці пішли на обід в їдальню, ОСОБА_8 після обіду не вернувся з столової. Командир взводу ОСОБА_18 сказав , що ОСОБА_8 пропав. З того часу він ОСОБА_8 в військовій частині не бачив. Все це було в березні 2018 року в першій декаді. Він приїхав в частину з відпустки 07 квітня 2018 року, але ОСОБА_8 в частині так і не з`являвся.

- показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_32 , який пояснив, що ОСОБА_8 прибув у військову частину з шпиталю в числах 5-8 березня 2018 року. ОСОБА_8 став питати, що йому робити з медичними документами Він ( військовий фельдшер) відправив його у медичну частину військової частини. Він проживав разом з ОСОБА_8 на одному поверсі казарми. Згодом йому сказали, що ОСОБА_8 самовільно покинув розташування військової частини . З ОСОБА_8 завжди був собака породи доберман, чорної масті , ще з АТО. В частині сказали, щоб собак на території частини не було. Вказану розмову добре пам`ятає.

- показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_33 , який пояснив , що він особисто ОСОБА_8 нікуди з частини не відпускав, в березні 2018 року після 10.03.2018 року його вже не було в частині. ОСОБА_8 з`явився в частині на початку квітня 2018 року та знову зник з частини. Після 10.04.2018 року він його не бачив.

Крім показів свідків, судмедексперта, вина обвинуваченого ОСОБА_8 суд обґрунтував своє рішення наступними дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, а саме:

- витягом з кримінального провадження №0000493 (том.№1, а.к.п.136), щодо внесення 16.04.2018 року відомостей до ЄРДР за повідомленням зі служби 102 про те, що 16.04.2018 року о 06:00 год. ОСОБА_34 подзвонив та зазначив, що з квартири, де проживає його батько ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець АДРЕСА_4 . відчувається сильний трупний запах. При прибутті СОГ у вказаній квартирі був виявлений труп гр. ОСОБА_10 , з ознаками насильницької смерті та гнилісними змінами шкіри;

- протоколом огляду місця події з фототаблицями від 16.04.2018 року (том.№1, а.к.п.145-148 з фото таблицями на а.к.п 149-186) за участю понятих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , відповідно до якого огляду підлягала територія домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , де при вході в приміщення кухні на відстані 1,2 м на підлозі знаходиться труп гр. ОСОБА_10 . Також при детальному огляді квартири було виявлено та вилучено речі: безколірні потожирові сліди, нашарування папілярних ліній, які знаходились на чистих сухих поверхнях чотирьох скляних ваз та на ніжці дерев`яного стільця в кухні, оброблені магнітним порошком та перекопійовані на одинадцяти відрізках липкої стрічки, три частини табурету та одну частину столу зі слідами бурого кольору з кухні квартири, нашарування крапок бурого кольору зі стіни кухні, керамічну вазу з нашаруванням бурого кольору, серцевину замка з вхідних дверей з одним ключем недопалок з підлоги кухні квартири, металеві ножиці зі слідами бурого кольору;

- протоколом огляду місця події від 16.04.2018 року (том №1, а.к.п.187-188 з фото таблицями на а.к.п. 189-192),за участю понятих ОСОБА_35 та ОСОБА_36 відповідно до якого огляду підлягала ділянка місцевості розташована на відстані півтора метра від автомобільної дороги по провулку Короленка та знаходиться знаходиться на відстані 4-х метрів західної сторони будинку АДРЕСА_7 , де на відстані 3 метрів від будинку було виявлено та вилучено 3 залишки скла;

- протоколом огляду від 16.04.2018 року. (том.№ 1, а.к.п.193-194 з фототаблицями на а.к.п.195-200) за участю понятих ОСОБА_37 та ОСОБА_38 трупа гр. ОСОБА_10 , виявленого в кв. АДРЕСА_5 , в ході якого для проведення експертиз було відібрано фрагмент тім`яної області черепа та клапоть шкіри тім`яної області голови із наявним на них ушкодженнями;

- копією лікарського свідоцтва про смерть № 98 від 16.04.2018року (том№1, а.к.п.201), виданого на ОСОБА_10 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , причина смерті : відкриті переломи сплетіння черепу. Забійні рани тім`яної ділянки голови. Напад з використанням тупого предмету з метою нанесення тілесних ушкоджень. ;

- постановою про визнання речових доказів і прилучення їх до кримінального провадження від 16.04.2018 року (том №1, а.к.п.205), відповідно до якої виявлені та вилучені під час огляду домоволодіння по АДРЕСА_7 , а саме: З частини табурету та частину столу зі слідами бурого кольору з кухні квартири, які опечатано до 4 поліетиленових пакетів чорного кольору, клапани яких зав`язані та скріплені бирками з підписами слідчого, понятих та спеціаліста. Також в ході огляду місця події було вилучено керамічну вазу на якій видніється нашарування бурого кольору, та було опечатано її до сейф- пакету білого кольору №0002776. А також вилучено з вхідних дверей квартири серцевину замка з 1 ключем та запаковано до сейф-пакету «Національної поліції» №4388973, частини скла в кількості 3 штук, які було опечатано до сейф пакету №0009139 визнано та залучено до кримінального провадження № 0000493 в якості речового доказу;

- постановою про визнання речових доказів і прилучення їх до кримінального провадження від 17.04.2018року (том №1, а.к.п.206), відповідно до якої виявлені та вилучені під час огляду домоволодіння де проживає ОСОБА_12 , за адресою: АДРЕСА_2 4 металевих ключа, які опечатано до сейф- пакету «Національна поліція» №4388979. визнано та залучено до кримінального провадження № 0000493 в якості речового доказу;

- постановою про визнання речових доказів і прилучення їх до кримінального провадження від 19.04.2018року (том №1, а.к.п.207), відповідно до якої виявлені та вилучені під час огляду ході огляду ділянки місцевості розташованої на відстані 40 м. південніше в`їзних воріт ТОВ «Беліков» по пров. Короленко в м. Подільськ, Одеської області предмет зовні схожий на ніжку від столу білого кольору, який опечатано до поліетиленового пакету чорного кольору, клапан якого зав`язано та скріплено биркою з підписами слідчого, понятих та спеціаліста визнано та залучено до кримінального провадження № 0000493 в якості речового доказу;

- постановою про визнання речових доказів і прилучення їх до кримінального провадження від 20.04.2018року (том №1, а.к.п.208), відповідно до якої виявлені та вилучені під час огляду ході огляду домоволодіння ОСОБА_10 частину від дерев`яної ніжки зі слідами бурого кольору з кухні квартири, яку опечатано до поліетиленового пакету чорного кольору, клапан якого зав`язано та скріплено биркою з підписами слідчого, понятих та спеціаліста, визнано та залучено до кримінального провадження № 0000493 в якості речового доказу;

- протоколом обшуку від 17.04.2018року (том№1 а.к.п.211- 214) за участю понятих ОСОБА_39 та ОСОБА_40 відповідно до якого обшуку підлягала квартира АДРЕСА_8 , що належить ОСОБА_41 в ході якого було виявлено та вилучено: 5 предметів схожих на патрони мисливсько- спортивної зброї , калібру 5,6, які поміщено до сейфу пакету №4388947; змиви бурого кольору , які поміщено до паперового конверту , два полімерних до сейф- пакетів № 4388976, 4388977, в яких знаходяться 2 мобільних телефони б/у різних моделей та марок;

- протоколом обшуку від 17.04.2018року (том№1а.к.п.215-218) за участю понятих ОСОБА_42 та ОСОБА_43 відповідно до якого обшуку підлягала територія домоволодіння, де проживає ОСОБА_8 , розташована за адресою: АДРЕСА_9 в ході якого було нічого не було виявлено та вилучено;

- протоколом огляду місця події від 19.04.2018 року (том №1, а.к.п.220-221 з фототаблицею на а.к.п.222-226),за участю понятих ОСОБА_44 та ОСОБА_38 відповідно до якого огляду підлягала ділянка місцевості розміром 3х4 метра розташована на відстані 40-41 метрів південніше в`їзних воріт ТОВ «Беліков» по пров. Короленко м. Подільськ Одеської області в ході якого було виявлено та вилучено предмет , схожий на ніжку білого кольору зі слідами зелено- коричневого кольору ;

- протоколом огляду від 20.04.2018 року (том №1, а.к.п.228-229 з фото-таблицею на а.к.п.230-235),за участю понятих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 відповідно до якого огляду підлягало житлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_7 в ході якого було виявлено та вилучено дерев`яну частину від кухонної ніжки зі слідами бурого кольору ;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання з фотознімками від 20.04.2018року (том№1, а.к.п. 237) за участю понятих ОСОБА_45 . ОСОБА_46 відповідно до якого гр. ОСОБА_13 під фото№3 впізнав особу чоловічої статі , яка 20.03.2018року біля 15:00 годин перебувала на проїжджій частині по провулку Короленко в м. Подільськ Одеської області разом з ОСОБА_10 ;

- довідкою до протоколу пред`явлення для впізнання від 20.04.2018року (т.1, а.к.п. 238) відповідно до якої на фотознімку під номером 3 зображений гр. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-висновком судово-медичного експерта відділення судово - медичної цитології лабораторії Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи № 297 від 09.07.2018 року (том №, а.к.п.67-69), згідно якого, згідно висновку експерта №547 від 18.06.2018 року експертизи речових доказів, проведеної у відділенні судово-медичної імунології, кров підозрюваного ОСОБА_8 за системою АВ0 відноситься до групи В с ізогемаглютиніном анти-А. Дійсним дослідженням його зразку крові встановлено наявність супутнього антигену Н. Дослідженням його зразку слини встановлено, що він відноситься до категорії видільників (Se). На недопалку сигарети з фабричним маркуванням «Київ червоні», вилученому в ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_4 , знайдена слина і епітеліальні клітини та встановлена їх належність особі (особам) чоловічої генетичної статі.При визначенні групової належності слини виявлені антигени А,В ізосерологічної системи АВ0, властиві групі крові АВ з супутнім антигеном Н, що не виключає походження слини від чоловіка (чоловіків), в крові якого яких) містяться вищевказані антигени, незалежно від категорії видільництва (Se). Отже, враховуючи отримані результати дослідження та групову залежність підозрюваного ОСОБА_8 (відомостей про групову належність потерпілого ОСОБА_10 не отримано), не виключається змішення слини підозрюваного ОСОБА_8 зі слиною чоловіка (чоловіків) з групою крові А( II) або АВ (IV) з супутнім антигеном Н;

- висновком судово-медичного експерта відділення судово - медичної імунології лабораторії Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи №547 від 04.07.2018 року (том №, а.к.п71-72), згідно якогокров підозрюваного ОСОБА_8 відноситься до групи В з ізогемаглютиніноманти-А за ізосерологічною системою АВО;

- висновком судово-медичного експерта відділення судово - медичної імунології лабораторії Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи №513 від 27.06.2018 року (том № 2, а.к.п.74-76), згідно якого в зіскрібку речовини бурого кольору зі стіни вкухні, вилученому 16.04.2018 р. в ході огляду місця події за адресою : АДРЕСА_2 , виявлені сліди крові. При встановленні видової приналежності якої високочутливим методо електропреципітації зі всіма преципітуючими сироватками, які є : наборі відділення, отримано негативні результати, що не дає можливою встановити видову приналежність виявлених слідів крові. На ножицях та двох марлевих тампонах зі змивами зовнішньої сторони дверей до кімнати №1, вилучених 16.04,2018р. ї ході огляду місця події за адресою : АДРЕСА_2 , кров не виявлена;

- висновком судово-медичного експерта відділення судово - медичної імунології лабораторії Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи №580 від 23.07.2018 року (том № 2, а.к.п.78-81), згідно якого на дерев`яній ніжці від столу, вилученій 19.04.2018 р. ході огляду ділянки місцевості, що розташована на відстані 40 метрів і південь від в`їздних воріт до підприємства ТОВ «Беліков» по провулку Короленка у м. Подільськ Одеської області виявленні: крові людини ( Акт судово - медичного досліджені електрофоретичним методом №15 від 9.07.2018 р.) при встановленні видової приналежності яких високочутливим методом реакцією абсорбції - елюції антигени А,В Н та ізогемаглютиніни анти-А і анти-і не були виявлені, що не дає можливості висловитись про груп виявлених слідів крові;

- висновком судово-психіатричних експертів № 48 КП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я Одеської облради від 12.07.2018 року (том №2, а.к.п.82-88), відносно гр. ОСОБА_8 згідно висновків якого, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період часу, який відноситься до скоєння кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, на хронічне психічне захворювання, тимчасовий розлад психічної діяльності, недоумство або інший хворобливий стан психіки не страждав, у зв`язку з чим він був здатен повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними.Як слід з матеріалів кримінального провадження, а також зі слів самого ОСОБА_8 під час дійсного комплексного судового психолого-психіатричного дослідження, в період часу, який відноситься до скоєння кримінального правопорушення в якому він підозрюється, він знаходився в стані простого (непатологічного) алкогольного сп`яніння. Однак його дії не були обумовлені будь-якими розладами психотичного рівня (маячення, галюцинації), якісно та кількісно порушеною свідомістю, тому він був здатен повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними.В даний час ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , також не страждає на хронічне психічне захворювання, недоумство. Здатен усвідомлювати своїта керувати ними. За своїм психічним станом може приймати участь у проведенні слідчих дій, стати перед слідством та судом.Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує;

- висновком судово-медичного експерта КУ «Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи №983 від 20.06.2018 року (том № 2, а.к.п.89-91 зі схемою на а.к.п. 92-93), відповідно до якого на підставі даних судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 , 1962 р.н.було встановлено, що : смерть ОСОБА_10 знаходиться в причинному зв`язку з виявленими пошкодженнями, і настала в результаті відкритої черепно-мозкової травми, в вигляді (множинних ран волосяної частини голови, втиснутих переломів лобної та тім`яної кістки зліва, масивних крововиливів під оболонки головного мозку. Безпосередньою пличиною смерті являється ускладнення травми - набряк, здавлення речовини головного мозку та припинення функції центральної нервової системи.При проведенні судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 було встановлено, що всі органи та тканини трупа знаходяться в стані гнильних змін - шкіряні покрови орудно-зелені з множинними пухирями гнильних газів, всі органи та тканини в стані гнильного розпаду, пронизані гнильними газами,дряблі.ослизлі,збільшені в розмірах,органи та тканини трупа пропитані кров*ю ( імбібіровані ) трупа .Беручи до уваги стан гнильних змін органів та тканин трупа, данні матеріалів кримінального провадження № 000493 від 16.04.2018 р.(протокол допиту свідка ОСОБА_47 ( стор. 164-1 65): протокол допиту підозрюваного ОСОБА_8 (стор.343-344); протокол проведення слідчого експерименту(стор.337-340). можуть свідчити, що смерть ОвчараС. ОСОБА_48 орієнтовно могла настати 20-21.03.2018 р. При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_10 було виявлено наступне: а ) відкрита черепно-мозкова травма : забиті рани лобної та тім`яної ділянки голови зліва, крововиливи в м які тканини голови, втиснутий перелом лобної кістки зліва, втиснутий перелом тім`яної кістки зліва, крововиливи під оболонки головного мозку.Описані вище пошкодження - сукупність пошкоджень, спричинених в область голови, належать до ушкоджень загрозливих для життя , і на підставі п.2.1.3 «б» Правил ...» (1995 р.) відповідно мають ознаки Тяжких тілесних ушкоджень.Характер пошкоджень, виявлений при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_10 в області волосяної частини голови зліва та пошкодження кісток склепіння черепа зліва, а також результати медико-криміналістичного дослідження клаптя шкіри голови з пошкодженнями і кісток черепа ( акт № 216 від 22.05.2018 р.) та представлених матеріалів кримінального провадження № 0000493 від 16.04.2018 р.( протокол допиту підозрюваного ОСОБА_8 та протокол проведення слідчого експерименту.) , свідчать про те, що виявлені пошкодження є наслідком дії тупого предмету з чітким ребром і з плоскою контактуючою поверхнею ,обмеженою дугоподібним ребром, яким можливо могла бути ніжка від столу, пофарбована білою фарбою (... піднявшись я схопив в руки ніжку від столу та почав наносити удари нею в область голови ОСОБА_10 як саме це відбувалось я не пам`ятаю ,так як знаходився в сильному алкогольному сп`янінні, однак пам`ятаю як наносив удари останньому по голові, коли той лежав на підлозі на спині .скільки ударів було мною нанесено я не пам`ятаю...) .При судово-токсикологічному дослідженні в крові від трупа виявлено 3.36 %о етилового алкоголю. Зазначена концентрації алкоголю за життя могла б відповідати тяжкому ступеню отруєння. При оцінці даних слід врахувати, що вони мають відносне значення, оскільки об`єкт знаходився в гнильному стані.

- актом судово- медичного дослідження (обстеження) №2131/98 від 24.04.2018року (том №2 а.к.п. 94) відповідно до висновку якого при судово-токсилогічному дослідженні м`язів стегна від трупа ОСОБА_10 в м`язах стегна виявлений етиловий спирт 3,36% .

- висновком експерта №120 від 24.04.2018 року Одеського науково-дослідницького експертно-криміналістичного центру (том № 2, а.к.п.98-103 з фото таблицями на а.к.п.103(зв.б.)- 111) згідно якого слід долонної поверхні руки розмірами 30x58 мм, розташований на відрізку прозорої липкої стрічки розмірами 38x58 мм, слід кисті руки розмірами 37x48 мм, розташований на відрізку прозорої липкої стрічки розмірами 37x52 мм, слід пальця руки розмірами 17x23 мм, розташований на відрізку прозорої липкої стрічки розмірами 35x40 мм та слід пальця руки розмірами 15x20 мм, розташований на відрізку прозорої липкої стрічки розмірами 27x37 мм, вилучені в ході огляду місця події від 16.04.2018 р. в домоволодінні гр. ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_4 , придатні для ідентифікації особи, яка їх залишила; слід поверхні руки розмірами 14x16 мм, розташований на відрізку прозорої липкої стрічки розмірами 13x26 мм та окремі папілярні лінії розташовані на відрізку прозорої липкої стрічки розмірами 17x56 мм, окремі папілярні лінії розташовані на відрізках прозорих липких стрічок розмірами 37x47 мм, 38x40 мм, 38x39 мм, 37x37 мм та 14x47 мм, непридатні для ідентифікації особи, яка їх залишила. Слід пальця руки розмірами 15x20 мм, розташований на відрізку прозорої липкої стрічки розмірами 27x37 мм, залишений мізинцем правої руки особи дактилоскопічна карта якої заповнена на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слід пальця руки розмірами 17x23 мм, розташований на відрізку прозорої липкої стрічки розмірами 35x40 мм, залишений середнім пальцем правої руки особи дактилоскопічна карта якої заповнена на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слід кисті руки розмірами 37x48 мм, розташований на відрізку прозорої липкої стрічки розмірами 37x52 мм, залишений кистю правої руки особи дактилоскопічна карта якої заповнена на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; слід долонної поверхні руки розмірами 30x58 мм, розташований на відрізку прозорої липкої стрічки розмірами 38x58 мм залишений долонею правої руки особи дактилоскопічна карта якої заповнена на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-висновком судово-медичного експерта відділення судово - медичної криміналістики Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи № 237 від 31.05.2018 року (том №,2 а.к.п.113-115, з фото таблицями на а.к.п. 116-119) згідно якого при проведенні судово-медичного дослідження клаптя шкіри тім`яної ділянки та кісток склепіння черепа, вилучених від трупа ОСОБА_10 , 1962р.н.,було виявлено: на клапті шкіри - забита рана, утворена тупим травмуючим предметом з чітким ребром, можливо, обмеженим тригранним кутом; забита рана, утворена тупим травмуючим предметом з чітким ребром, можливо, пофарбованим білою фарбою; дві забити рани утворені тупим травмуючим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею невеликих розмірів (наприклад, стероїдної чи нечітким тригранним кутом).На фрагменті склепіння черепа виявлено два втиснутих перелами, утворені від дії тупого травмуючого предмета з плоскою контактуючою поверхнею, обмеженою: дугоподібним ребром .Імовірність того, що досліджені пошкодження могли бути заподіяні дослідженою ніжкою, не виключається повністю, але видається малоймовірною. Травмуюча сила діяла в напрямку зовні всередину відносно тіла потерпілого. Питання щодо взаємного розташування особи нападника та потерпілого в моменту спричинення тілесних ушкоджень є в компетенції експерта, який досліджував труп. З рани №2 на клапті шкіри тім`яної ділянки вилучена лусочка білого кольору, яка нагадує фарбу, а з рани №3 - стороння частка з деревини.

- висновком судово-медичного експерта відділення судово медичної криміналістики Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи № 232 від 31.05.2018 року (том №,2 а.к.п.121-124, з фото таблицями на а.к.п. 125-135) згідно якого при проведенні судово-медичного дослідження клаптя шкіри тім`яної ділянки кісток склепіння черепа, вилучених від трупа ОСОБА_10 , 1962р.н. були виявлено: на клапті шкіри - забита рана, утворена тупим травмуючим предметом з чіткий ребром, можливо, обмеженим тригранним кутом; забита рана, утворена тупим травмуючим предметом з чітким ребром, можливо, пофарбованим білою фарбою; дві забиті рани, утворені тупим травмуючим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею невеликих розмірів (наприклад, сфероидної чи нечітким тригранним кутом). На фрагменті склепіння черепа виявлено два втиснутих перелами, утворені від дії тупого травмуючого предмета з плоскою контактуючою поверхнею, обмежене дугоподібним ребром. Не виключається, що досліджені пошкодження могли бути заподіяні дослідженні предметами. Травмуюча сила діяла в напрямку зовні всередину відносно тіла потерпілого. Питання щодо взаємного розташування особи нападника та потерпілого в момент спричинення тілесних ушкоджень є в компетенції експерта, який досліджував труп. З рани №2 на клапті шкіри тім`яної ділянки вилучена лусочка білого кольору, яка нагадує фарбу, а з рани №3 - стороння частка з деревини;

-актом судово-медичного дослідження № 216 від 22.05.2018 року (том №,2 а.к.п.136-138, з фото таблицями на а.к.п. 139-141) згідно якого при поведені судово-медичного дослідження клаптя шкіри тім`яної ділянки та кісток склепіння черепа, вилучених від трупа ОСОБА_10 , 1962р.н. було виявлено: на клапті шкіри - забита рана, утворена тупим травмуючим предметом з чітким ребром, можливо, обмеженим тригранним кутом; забита рана, утворена тупим травмуючим предметом з чітким ребром, можливо, пофарбованим білою фарбою; дві забиті рани, утворені тупим травмуючим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею невеликих розмірів (наприклад, сфероїдним чи нечітким тригранним кутом).На фрагменті склепіння черепа виявлено два втиснутих перелами, утворені від дії тупого травмуючого предмета з плоскою контактуючою поверхнею, обмеженою дугоподібним ребром.

- висновком судово-медичного експерта відділення судово - медичної цитології лабораторії Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи №288 від 21.06.2018 року (том № 2, а.к.п.143-144), згідно якого на недопалку сигарети з фабричним маркуванням «Київ-червоні», вилученому в ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_4 знайдена кров, встановити видову належність якої різними серіями сироваток, наявних в лабораторії, не виявилося можливим, що найбільш ймовірно зв`язано з дуже малою кількістю крові;

- висновком судово-психіатричних експертів № 234 КП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я Одеської облради від 31.05.2018 року (том № 2, а.к.п.145-148), відносно гр. ОСОБА_8 згідно висновків якого, підозрюваний ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для верифікації його актуального психічного стану, потребує проведення йому комплексної стаціонарної судової психолого-психіатричної експертизи;

- протоколом отримання зразків для експертизи від 19.04.2018 року(т.2а.к.п. 150) відповідно до якого у ОСОБА_8 добровільно було відібрано зразки нігтьових пластин з лівої та правої руки та поміщено до паперового конверта, який долучається до протоколу;

- протоколом отримання зразків для експертизи від 19.04.2018 року( т.2а.к.п. 151) відповідно до якого у ОСОБА_8 добровільно було відібрано зразки слідів рук на 1 аркуші формату А4 , необхідних для проведення трасологічної експертизи ( за експертною спеціальністю 4,6) , які долучаються до даного протоколу;

- протоколом отримання зразків для експертизи від 25.06.2018 року( т.2а.к.п. 155) відповідно до якого ОСОБА_8 самовільно надав біологічні слиновиділення до пластикового контейнеру;

- постановою про визнання речових доказів і прилучення їх до кримінального провадження від 06.06.2018року (том №2, а.к.п.158), відповідно до якої виявлені та вилучені під час огляду 16.04.2018 року домоволодіння ОСОБА_10 недопалок з підлоги кухні, який було опечатано до паперового конверта білого кольору визнано та залучено до кримінального провадження № 0000493 в якості речового доказу;

- постановою про визнання речових доказів і прилучення їх до кримінального провадження від 24.08.2018року (том №2, а.к.п.159), відповідно до якої виявлені та вилучені під час огляду зіскоби з стіни кухні сліду бурого кольору, металеві ножиці зі слідами бурого кольору, контрольні змиви бурого нашарування з зовнішньої сторони дверей до кімнати №1, які було опечатано до паперових конвертів білого кольору які було опечатано до паперових конвертів білого кольору, 10 нігтьових зрізів з лівої та правої руки ОСОБА_8 , які було опечатано до паперових конвертів білого кольору, зразки крові підозрюваного ОСОБА_8 , які опечатано до паперового сейф-конверта білого кольору визнати та залучити до кримінального провадження №0000493 в якості речового доказу;

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 05.07.2018року (т.3, а.к.п.4-5) відповідно до якого в приміщені ПрАТ «ВФ Україна», розташованого за адресою: м.Київ, вул. Лейтузька 15, інформація на електронному носію DVD-R4.7 Gв вилучена на підставі ухвали слідчого судді ОСОБА_49 Котовського міськрайонного суду в Одеській області від 07.06.2018року по о/п 505/1088/18 номер № 1-ос/505/383/18GD-18/06178/oі;

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 05.07.2018року (т.3, а.к.п.7-8) відповідно до якого в приміщені ПрАТ «ВФ Україна» розташованого за адресою: м. Київ, вул. Лейпцизька 15, була вилучена інформація на електронному носію DVD-R4.7 Gв вилучена на підставі ухвали слідчого судді ОСОБА_49 Котовського міськрайонного суду в Одеській області від 07.06.2018року по о/п 505/1088/18 номер № 1-ос/505/392/18 GD-18-06178/oі;

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 05.07.2018року (т.3, а.к.п.10-11) відповідно до якого в приміщені ПрАТ «ВФ Україна» розташованого за адресою: м.Київ, вул. Лейпцизька 15, була вилучена інформація на електронному носію DVD-R 4,7 Gв вилучена на підставі ухвали слідчого судді ОСОБА_49 Котовського міськрайонного суду в Одеській області від 07.06.2018року по о/п 505/1088/18 номер № 1-ос/505/386/18 GD-18-06178 /oі;

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 05.07.2018року (т.3, а.к.п.13-14) відповідно до якого в приміщені ПрАТ «ВФ Україна» розташованого за адресою: м.Київ, вул. Лейпцизька 15, була вилучена інформація на електронному носію DVD-R4.7 Gв вилучена на підставі ухвали слідчого судді ОСОБА_49 Котовського міськрайонного суду в Одеській області від 06.06.2018року по о/п 505/1088/18 номер № 1-ос/505/384/18 GD-18-06178/oі;

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 05.07.2018року (т.3, а.к.п.16-17) відповідно до якого в приміщені ПрАТ «ВФ Україна» розташованого за адресою : м.Київ, вул. Лейпцизька 15, була вилучена інформація на електронному носію DVD-R4.7 Gв вилучена на підставі ухвали слідчого судді ОСОБА_49 Котовського міськрайонного суду в Одеській області від 06.06.2018року по о/п 505/1088/18 номер № 1-ос/505/385/18 GD-18-06178/oі;

- доповіддю ТВО командира в/чА0666 від 23.04.2018року №1650 ( т.3 а.к.п.46)про кримінальне правопорушення, яке трапилося в в/ч НОМЕР_1 , відповідно до якого .20.02.2018року під час ранкового шинкування особового складу став відомий факт самовільного залишення в/ч військовослужбовцем військової служби за контрактом солдатом ОСОБА_8 ;

- витягом з наказу командира в/ч польова пошта НОМЕР_3 від 10.05.2015року №94 (т.3 а.к.п.50)згідно якого п.19 військовослужбовця військової служби за контрактом солдата ОСОБА_8 , призначено наказом ІНФОРМАЦІЯ_4 (по особовому складу) від 21.04.2017року №78-РС на посаду навідник кулеметного взводу 2 механізованого батальйону , ВОС-101281А, який прибув з військової частини польова пошта НОМЕР_4 в розпорядження командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 , з 10.05.2017року зарахувати до списків особистого складу частини на Яворівському навчальному полігоні, на всі види забезпечення, і вважати таким, що з 10.05.2017року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 530,0 на місяць, шпк «солдат»;

- копією рішення командира в/ч/ НОМЕР_1 від 20.04.2018року (т.3 а.к.п.62) відповідно до якого було вирішено вважати ОСОБА_8 таким, що незаконно відсутній на службі з 20.02.2018 року. За самовільне залишення частини солдата ОСОБА_8 вивести за штат у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 та зняти з усіх видів забезпечення з 20.02.2018 року ;

- копією акту про проведення службового розслідування за фактом самовільного залишення частини солдатом ОСОБА_8 (т.3 а.к.п.66-68) відповідно до висновку якого був затверджений факт самовільного залишення військової частини ОСОБА_8 з 20.02.2018року;

- копією витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 смт АДРЕСА_3 №1023 від 20.04.2018року (т.3 а.к.п.75-76) відповідно до якого вважати солдата ОСОБА_8 , таким, що незаконно відсутній на службі з 20.02.2018 року за самовільне залишення частини солдата ОСОБА_8 вивести за штат у розпорядження командира військової частими НОМЕР_1 та зняти з усіх видів забезпечення з 20.02.2018 року;

- копією контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України на посадах осіб рядового складу (т.3 а.к.п. 77-80) укладеного 28.02.2017року Міністерством оборони України в особі ТВО Командира військової частини польова пошта НОМЕР_4 з ОСОБА_8 ;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 19.04.2018року ( т.3 а.к.п. 95-98 з відеозаписом до протоколу на а.к.п.99-102, т.3) відповідно до якого в присутності понятих ОСОБА_50 та ОСОБА_39 та захисника ОСОБА_51 , ОСОБА_8 добровільно розповів та показав як 20.03.2018року знаходячись в квартирі АДРЕСА_5 він наніс декілька ударів в область голови гр-ну ОСОБА_10 під час слідчого експерименту було проведено відео зйомку, котра долучена до протоколу ;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 08.09.2018 року ( т.3 а.к.п. 119-122 з фото таблицею до протоколу на а.к.п.123-129, т.3) відповідно до якого в присутності понятих ОСОБА_52 та ОСОБА_53 , свідок ОСОБА_11 добровільно розповіла та показала, як 20.03.2018 року близько 23:00 години вона почула звук ударів предметів об підлогу та чути нерозбірливу мову з квартирі АДРЕСА_5 . Далі 21.03.2018року біля 01:20 годин почула звук битого скла, що доносився з балкону вище зазначеної квартири де проживав ОСОБА_10 . Тоді вона піднялась до квартири АДРЕСА_6 , відчинила двері, які не були замкнені, світла в квартирі не було у зв`язку з відключенням за несплату і стала кликати ОСОБА_10 . Їй ніхто не відповів, а з кухні почула звук, схожий на храп. В цей час з кухні в коридор вийшов молодий худорлявий чоловік зростом 175- 180 см, в його правій руці була ніжка від дерев`яного табурету білого(світлого ) кольору. Обличчя його не було видно через відсутність світла. Чоловік почав рухатися в її сторону і зупинився під стіною біля входу до ванної кімнати. В той момент з боку спальні до входу підійшов собака породи «Доберман» чорної масті, котра сіла неподалік входу в коридор. Це зупинило свідка йти далі в квартиру . Вона звернула увагу, що на підлозі в кухні знаходиться розламана табуретка . Чоловік весь час стояв біля входу до ванної кімнати та нічого не говорив. Свідок повернулася до своєї квартири, взяла ліхтарик та повернулася назад. Але вхідні двері квартири АДРЕСА_6 хтось з середини сильно штовхнув і вони зачинилися після чого вона не намагалася їх більше відчиняти, лише крикнула, щоб не шуміли, бо вона викличе поліцію, більше з квартири ОСОБА_10 шуму не лунало;

Дослідивши докази у кримінальному провадженні з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства таоцінивши їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 злочинів, передбачених ч.4 ст. 407, ч. 1 ст. 115 КК України, за обставин, наведених у вироку.

В судовому засіданні суду 1-ої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях не визнав та надав наступні показання: по епізоду за ч.1 ст.115 КК України пояснив, що він приїхав додому, посварився з батьками із за собаки , вирішив відвести собаку до бабусі. Зайшов в кафе, зустрів військових, почали випивати, до них приєднався ОСОБА_10 . Всі військові пішли з кафе, він залишився з ОСОБА_20 , який запропонував йому купити пляшку горілки і піти до нього додому, щоб продовжити п`янку. Вони зайшли до ОСОБА_22 в квартиру за адресою АДРЕСА_4 , закуски взагалі не було. Пили, дивились альбоми, він заснув. Хтось почав його будити. ОСОБА_25 заскавчав і попросився вивести на двір. ОСОБА_20 сидів рядом. Він встав і пішов з собакою на двір, а згодом і додому. Вдома заснув, а коли проснувся то його мати спитала де рюкзак. Він їй нічого не відповів, вивів собаку на прогулку і почав згадувати де дів рюкзак. Згадав про ОСОБА_20 і пішов до нього. У ОСОБА_20 ніхто не відкривав двері, він взяв за ручку і відкрив двері . В квартирі побачив вбитого ОСОБА_20 , потрогав тіло воно було вже холодне. Собака взяв в рот ніжку від стола (яку він в подальшому по дорозі викинув) , а він взяв рюкзак , пляшку від горілки та два стакани одноразових (які по дорозі згодом викинув на смітник). Взяв ключі від квартири ОСОБА_20 і закрив квартиру на замок ззовні. По дорозі викинув пляшку і стакани і поїхав з міста. Згодом повернувся в місто, його затримала поліція, працівники поліції на нього тиснули психологічно, у нього були на тілі синці. Мусив себе оговорити тому що вони себе вели ніби він їх колега, говорили, що прикриють його, а тому він взяв вину на себе.

По епізоду за ч.4 ст.407 КК України пояснив, що проходив службу у військовій частині та з дозволу командира взводу залишив військову частину 08.03.2018 року , але ніякого рапорту про відпуску чи наказу командира частини на залишення військової частини не отримував. З шпиталю прибув у частину, про повернення не докладав керівництву, 08.03.2018 року поїхав у місто Подільськ (Котовськ). Останній раз в військовій частині був 10.04.2018 року. Затримали 18.04.2018 року. В ОСОБА_21 знаходився біля 3 годин, а відбитки на вазі могли появитися, коли до неї доторкнувся. В квартирі ОСОБА_20 засипав, а коли проснувся то подумав, що крім них в квартирі ще хтось є. Від ОСОБА_20 до його квартири ходу всього на всього 10 хвилин. Дивились альбом в квартирі ОСОБА_20 , але світла в квартирі не було. 21.03.2018 року дійсно забрав свої речі з квартири ОСОБА_20 та інші речі, які згодом викинув на смітник.

Апеляційний суд вважає, що у цьому кримінальному провадженні дотримано вимог статей 10, 22 КПК, створено необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою в поданні доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Всі клопотання учасників процесу розглянуті відповідно до вимог закону.

Судом провадження розглянуто повно та дотримано змагальності його розгляду. Доводи, наведені в апеляційній скарзі щодо інших порушень кримінального процесуального закону, не є такими, що тягнуть скасування оскаржуваного судового рішення.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги про те, що протокол огляду місця події від 16.04.2018 року, а саме квартири АДРЕСА_5 повинен бути визнаним неналежним доказом, оскільки дозвіл власника на проведення огляду відсутній та у судовому засіданні, в режимі відео конференції 14.01.2020 року, ОСОБА_15 показала, що фактично у огляді участі не приймала, протокол підписала під впливом введення в оману з боку працівників поліції, свідок ОСОБА_16 пояснила, що також не приймала участі в огляді житла ОСОБА_10 , а підписала протокол в якості пойнятої, коли огляд було завершено та все вилучене перебувало вже в опечатаному стані, апеляційним судом встановлено наступне.

З тих самих підстав, сторона захисту просить визнати недопустимим доказом протоколом огляду від 20.04.2018 року (том №1, а.к.п.228-229), за участю понятих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 відповідно до якого огляду підлягало житлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_7 в ході якого було виявлено та вилучено дерев`яну частину від кухонної ніжки зі слідами бурого кольору

Згідно з положеннями ст. 86, ст. 87 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може послатися суд при ухваленні судового рішення. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, в тому числі внаслідок порушення права особи на захист та шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених КПК, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

Критеріями допустимості доказів є, зокрема, належні джерело, суб`єкт, процесуальна форма, фіксація та належні процедура й вид способу формування доказової основи. Тобто, надаючи оцінку доказам, суд перевіряє дотримання, передбаченого кримінальним процесуальним законом, порядку їх отримання.

Так, огляд місця події є однією з перших та невідкладних слідчих дій. За змістом статей 214, 223, 237 КПК огляд є слідчою (розшуковою) дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження. У невідкладних випадках огляд місця події може бути проведений до внесення відомостей до ЄРДР, що здійснюється після огляду. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Відповідно до вимог ст. 13 КПК не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим судовим рішенням, окрім випадків, передбачених цим Кодексом.

Як виняток ч. 3 ст. 30 Конституції України передбачає, що у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, можливий інший, встановлений законом, порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду і обшуку.

Такий виняток встановлено саме у ч. 3 ст. 233 КПК. Слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді.

Однак законодавцем окрім можливості проникнення до житла чи іншого володіння особи на підставі судового рішення, передбачено іншу процесуальну гарантію захисту прав особи, а саме можливість проникнути до житла чи іншого володіння особи за добровільною згодою особи, яка ним володіє.

Згідно з ч. 1 ст. 233 КПК ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ним володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.

Закон не визначає спеціальних засобів доказування добровільності згоди на проникнення до житла або іншого володіння особи. Тому наявність чи відсутність згоди, а також її добровільність чи вимушеність мають бути встановлені виходячи з сукупності обставин, за яких відбувалося проникнення до житла чи іншого володіння особи, і ці обставини можуть доводитись або спростовуватися сторонами за допомогою будь-яких засобів доказування.

Верховний Суд, в постанові від 12 лютого 2019 року у справі № 159/451/16-к (провадження № 51-1173км18) дійшов висновку, що для з`ясування допустимості доказів, отриманих під час огляду в житлі чи іншому володінні особи, якщо наявність та/або добровільність згоди володільця ставиться стороною під сумнів, суд має виходити із сукупності всіх обставин, що супроводжували цю слідчу дію, враховуючи, але не обмежуючись, наявністю письмового підтвердження такої згоди.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілий ОСОБА_10 був володільцем житла, в якому проводився огляд. Підставою для проведення огляду місця події (житла) стало повідомлення служби 102 про те, що 16.04.2018 року о 06:00 год. ОСОБА_34 подзвонив та зазначив, що з квартири, де проживає його батько ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець АДРЕСА_4 . відчувається сильний трупний запах. При прибутті СОГ у вказаній квартирі був виявлений труп гр. ОСОБА_10 , з ознаками насильницької смерті та гнилісними змінами шкіри.

Так, при проведенні огляду були присутні поняті ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , а також син ОСОБА_10 ОСОБА_34 (Т.1 а.п. 145).

Місце виявлення трупа завжди вважається місцем події незалежно від того, де настала смерть певної людини.

Відсутність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно даних про реєстрації права власності н квартиру на ім`я ОСОБА_10 або ОСОБА_34 не може свідчити про те, що потерпілий або його син не були законними володільцями майна та про порушення порядку отримання дозволу на проведення огляду житла.

На противагу доводам захисника, колегія суддів звертає увагу на те, що кримінальним процесуальним законом не встановлено такої обов`язкової ознаки житла чи іншого володіння особи, як їх належність особі на праві власності (що включає право володіння, користування і розпорядження майном) чи на праві володіння, як одного з елементів юридично забезпеченого права власності і як вид права на чужі речі (статті 317, 395 Цивільного кодексу України).

Такої самої позиції дотримується і Європейський суд з прав людини, який у своїх рішеннях, визначаючи, зокрема, поняття «житло», тлумачить його як місце (помешкання), де особа постійно проживає, незалежно від форми чи підстави такого проживання, утримує і облаштовує його, навіть якщо це здійснено з порушенням національного законодавства (справа «Барклі проти Сполученого Королівства» 1996 року).

Оцінюючи показання свідка (понятої) ОСОБА_15 , які вона надавала суду 1-ої інстанції в режимі відеоконференції про те, що вона не приймала участі при проведенні огляду місця події 16.04.2018 року та працівники поліції ввели її в оману, апеляційний суд оцінює їх критично, оскільки підпис ОСОБА_15 міститься на кожному аркуші протоколу огляду та у всіх необхідних графах, що вона пояснити суду не змогла, а емоційно реагувала на кожне запитання з цього приводу, а також категорично відмовилась від особистої участі в судовому засіданні, де вона могла дослідити свої підписи в протоколі та відповісти на питання з цього приводу.

При цьому, свідок ОСОБА_16 в суді 1-ої інстанції пояснила (в режимі відео конференції), що вона приймала участь в слідчих діях , вона розуміла зміст слідчої дії та те, що була понятою, Вона усвідомлювала, що поліція проводила огляд квартири АДРЕСА_6 , де жив покійний ОСОБА_10 , в кімнату ( кухню ) де лежав труп вона дійсно не заходила, через смердіння та очікувала в сусідній кімнаті, а після цього на сходах. Після того, як вона прочитала та підписала протокол , вона пішла по своїх справах, а ОСОБА_15 ще залишалась на сходах.

Апеляційний суд зауважує, що дійсно поняті повинні бути присутніми кожну хвилину проведення слідчої дії, однак у даному конкретному кримінальному провадженні, враховуючи його обставини, а також те, що труп потерпілого знаходився у закритому приміщенні майже місяць, можливо припустити, що сторонні особи, які є понятими могли на деякий час виходити з приміщення квартири.

Натомість, обидві поняті не заперечують проти того, що зміст протоколів оглядів їм відомий та добровільно підписаний.

Отже, зазначена слідча дія була невідкладною, підставою для її проведення було повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, зафіксоване у належній процесуальній формі, та здійснювалася вона з метою перевірки отриманої інформації, відтак проведення вказаної слідчої дії відповідає приписам статей 233, 237 КПК, що було вірно встановлено судом першої інстанції та зазначено в судових рішеннях.

Як убачається з матеріалів справи, огляди місця події 16 і 20 квітня 2018 року за місцем проживання ОСОБА_10 було проведено слідчим відповідно та з урахуванням зазначених вимог закону на підставі усного дозволу сина потерпілого з участю двох понятих. Протоколи огляду місця події підписані всіма учасниками слідчої дії, а виявлені при огляді квартири речі та предмети були упаковані в спеціальні пакети та опечатані.

Під час апеляційного розгляду захисником Галкиним подавались окремі клопотання щодо визнання протоколів оглядів місця події 16 і 20 квітня 2018 року недопустимими доказами з підстав того, що слідчим не проводилась відеофіксація слідчої дії. При цьому, захисник посилався на норми КПК, які передбачають вимоги щодо проведення обшуку.

Апеляційний суд зауважує, що підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі. Без наявності такої інформації проведення огляду місця події не допускається. Така позиція відображена і в постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.06.2018 року у справі № 740/5066/15-к, пр. №51-3331км18.

Схожіть обшуку та огляду обумовлюється спільністю завдань цих слідчих (розшукових) дій - пошук і виявлення об`єктів, які мають значення доказу у кримінальному провадженні. Разом з тим обшук, на відміну від огляду, має примусовий характер, який проявляється в тому, що обстеження житла чи іншого володіння особи, а також особистий обшук можуть проводитися без згоди обшукуваної особи, всупереч її волі, з втручанням в сферу її інтересів.

Як і при обшуку під час проведення огляду для участі в даній дії може бути запрошений потерпілий, підозрюваний, захисник, законний представник та інші учасники кримінального провадження. З метою одержання допомоги з питань, що потребують спеціальних знань, слідчий, прокурор для участі в огляді (обшуку) може запросити спеціалістів.

Форма фіксації для слідчих (розшукових) дій однакова - це складення відповідного протоколу, до якого в разі необхідності заносяться заяви, зауваження, заперечення осіб, у присутності яких відбувалися дії.

Натомість, всупереч показанням свідків (понятих), жодних зауважень щодо протоколів оглядів місця події 16 і 20 квітня 2018 року ними не подавалось.

При огляді слідчий, прокурор або за їх дорученням залучений спеціаліст має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення оглянутого місця чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження.

Разом з тим, до протоколів оглядів місця події 16 і 20 квітня 2018 року додані фото-таблиці. Обов`язкова відео-фіксація огляду місця події нормами КПК не передбачена, у зв`язку з чим в цій частині доводи захисника є хибними.

Таким чином, при проведенні оглядів місця події вимоги ч.6 ст. 107 КПК щодо застосування засобів фіксування кримінального провадження не порушені, оскільки їх хід був зафіксований на фотоапарат, фотографії роздруковані та долучені до протоколів у виді відповідних фото-таблиць.

За таких обставин, проведені органами досудового розслідування 16.04.2018 року та 20.04.2018 року огляди місця події здійснені відповіднодо вимог кримінального процесуального закону, а тому згідно з ч. 1 ст. 233 КПК встановлені внаслідок таких слідчих дій докази є допустимими та можуть бути використані при винесенні процесуальних рішень. Відтак, й висновки судової експертизи та експертного дослідження, які були проведені на підставі даних протоколу огляду місця події, також є допустимими доказами, а тому підстав для застосування до них доктрини «плодів отруйного дерева», на чому наголошує у скарзі захисник, немає.

Необґрунтованими є й твердження сторони захисту про неможливість використання в якості доказу даних протоколу слідчого експерименту, проведеного під час досудового розслідування за участю ОСОБА_8 , через те, що він показував та розказував про обставини вбивства ОСОБА_10 під психологічним тиском працівників поліції.

За правилами ст. 240 КПК з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Відповідно до частини другої цієї норми під час проведення слідчого експерименту можуть проводитися вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складатися плани і схеми, виготовлятися графічні зображення, відбитки та зліпки, які додаються до протоколу.

Згідно з ч. 1 ст. 107 КПК рішення про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час досудового розслідування приймає особа, яка проводить відповідну процесуальну дію. За клопотанням учасників процесуальної дії застосування технічних засобів фіксування є обов`язковим.

Зі змісту протоколу слідчого експерименту (Т. 3 а.п. 95), наявного в матеріалах провадження вбачається, що вказана слідча дія була проведена 19.04.2018 року за участю обвинуваченого, захисника та двох понятих, тобто з додержанням вимог закону. Хід слідчого експерименту було зафіксовано на відеокамеру та записано на диск, який долучений до протоколу.

З цього відеозапису вбачається, що під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_8 у квартирі потерпілого добровільно розповів учасникам слідчої дії про обставини вчинення ним злочину, показав де, коли і які дії він вчиняв щодо потерпілого ОСОБА_10 .. При цьому жодних зауважень щодо правильності фіксації слідчим проведення цієї слідчої дії у протоколі від учасників не надходило, що підтверджується відповідним записом та підписами учасників у ньому.

Аналізуючи відеозапис слідчої дії - слідчого експерименту апеляційним судом встановлено, що під час його проведення ОСОБА_8 добровільно не лише розповідав про обставини вчинення злочину, але й відтворював обстановку події, що відбулася, демонстрував свої дії та механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, а також розповідав про свої дії на наступний день. Таким чином, судом першої інстанції правильно визнано протокол слідчого експерименту допустимим доказом та покладено дані, що містяться в ньому, в основу обвинувального вироку.

Відповідна позиція узгоджується з висновком об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеному у постанові від 14 вересня 2020 року (справа № 740/3597/17), щодо розмежування між показаннями та протоколом слідчого експерименту як окремими самостійними процесуальними джерелами доказів.

За кримінальним процесуальним законом процедура проведення слідчого експерименту містить низку процесуальних гарантій, дотримання яких виключає обґрунтовані сумніви щодо правомірного отримання відомостей від суб`єкта за відсутності протиправного тиску на учасника кримінального провадження, за його волею та вільним волевиявленням, за умов усвідомлення ним права мовчати і не свідчити проти себе, забезпечення права на захист і правову допомогу, справедливості кримінального провадження в цілому. До системи таких гарантій належить також участь понятих, здійснення безперервного відеозапису слідчої (розшукової) дії, як складові судового контролю за дотриманням засад кримінального провадження, детальне і ґрунтовне роз`яснення прав та процесуальних наслідків участі особи в проведенні слідчого експерименту тощо.

Так, обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні апеляційного суду наполягав на тому, що до нього з боку працівників поліції застосовувався фізичний та психологічний тиск, у зв`язку з чим його показання не були добровільними.

Натомість, з відеозапису слідчого експерименту вбачається, що обвинувачений є пригніченим, що зумовлюється обставинами справи, однак всі показання надає добровільно в присутності захисника, також він вільно пересувається по дорозі до місця, де він позбувся доказів, не проявляє ознаки фізичного болю при будь-яких діях.

Окрім того, на підставі ухвали суду від 07.05.2019 року було внесено до ЄРДР відомості про кримінальне провадження №0000171 від 17.05.2019 року щодо повідомлення застосування до ОСОБА_8 фізичного та психологічного насильства працівниками Подільського ВП ГУНП в Одеській області та за результатом перевірки винесена постанова слідчого третього слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві, ОСОБА_54 від 20.09.2019 року про закриття кримінального провадження за відсутністю в діяннях працівників Подільського (колишнього Котовського) ВП ГУНП в Одеській області складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 365 КК України (Т.4 а.п. 93-97). Вказана постанова не була оскаржена обвинуваченим.

Окрім того, апеляційний суд враховує, що згідно висновку судово-психіатричних експертів № 234 КП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я Одеської облради від 31.05.2018 року (том № 2, а.п.148), відносно гр. ОСОБА_8 соматичний та неврологічний стан підозрюваного на момент початку експертизи без ознак патології внутрішніх органів та без видимих ознак порушення центральної нервової системи.

Не знайшли свого підтвердження й доводи апеляційної скарги про порушення права на захист ОСОБА_8 під час досудового розслідування у зв`язку з його незаконним затриманням 18.04.2018 року близько 23 години та порушенням права на захист при його затриманні.

Відповідно до ч. 2 ст. 176 КПК затримання є тимчасовим запобіжним заходом, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі ст. 207 КПК ніхто не може бути затриманий без ухвали слідчого судді, суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Як зазначено в ст. 208 КПК, уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках: якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, у тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин; якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України.

За приписами ч. 4 ст. 208 КПК уповноважена службова особа, що здійснила затримання особи, повинна негайно повідомити затриманому зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснити право мати захисника, отримувати медичну допомогу, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього, негайно повідомити інших осіб про його затримання і місце перебування відповідно до положень ст.213 цього Кодексу, вимагати перевірку обґрунтованості затримання та інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 було затримано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК та при його затриманні слідчим було дотримано вимоги, передбачені ст. 208 КПК, про що відповідно до приписів ч. 5 зазначеної норми складено протокол від 19.04.2018 року. (Т.3 а.п. 91)

Відповідно до положень ст. 211 КПК, строк затримання особи без ухвали слідчого судді, суду не може перевищувати сімдесяти двох годин з моменту затримання, тому, з урахуванням вказаних приписів, ухвалою слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 20.04.2018 року ОСОБА_8 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого надалі продовжувався у порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом.

В ухвалі вказано, що строк дії ухвали слідчого судді становить 60 (шістдесят) днів і обчислюється з моменту затримання, тобто з 01 години 00 хвилин 19.04.2018 року.

Ці дані про фактичний час затримання ОСОБА_8 також вказані в протоколі про його затримання.

Згідно журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених Подільського ВП № 1-0246-2018 рік (Т. 5 а.п. 23-24), ОСОБА_55 був доставлений до ВП 19.04.2018 року о 06 годині. При складенні протоколу про його затримання о 14 годині 19.04.2018 року вже був присутнім його захисник ОСОБА_51 , про що свідчить підпис захисника у протоколі. Зауважень до протоколу стороною захисту не подавалось.

Таким чином безпідставними є і посилання сторони захисту про порушення органом досудового розслідування положень ст. 208 КПК та права на захист засудженого, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані про затримання останнього 18.04.2018 року. У той же час посилань на конкретні факти чи обставини які це доводять апеляційна скарга захисника не містить.

Під час апеляційного розгляду, захисник посилався на порушення права на захист ОСОБА_8 , яке виразилось в тому, що 10.09.2018 року йому було вручено повідомлення про зміну підозри та в той же день стороною обвинувачення здійснено надання доступу до матеріалів досудового розслідування, у зв`язку з чим обвинуваченому фактично не наданий час для підготовки свого захисту.

Так, положення ст.290 («Відкриття матеріалів іншій стороні») КПК не чітко регулюють питання перебігу строків під час ознайомлення з матеріалами досудового розслідування. Це, в свою чергу, може становити загрозу порушення таких засад кримінального провадження як розумність строків та забезпечення права на захист. Однак, «права на захист», невичерпний перелік яких міститься у п.«b» §3 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, були запроваджені насамперед для встановлення рівності, наскільки це можливо, між стороною обвинувачення та захисту. Засоби, які повинні бути надані обвинуваченому, обмежуються лише тими, які надають або можуть надати допомогу в підготовці захисту (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Mayzit v. Russia», п.79).

Пункт «b» §3 ст.6 конвенції стосується двох складових справжнього захисту питань можливостей і часу. Це положення передбачає, що дії, пов`язані з ґрунтовним захистом обвинуваченого, можуть включати усе, що «необхідне» для підготовки до судового розгляду. Обвинувачений повинен мати можливість організувати свій захист у належний спосіб і без обмежень щодо можливостей вживати усіх засобів захисту під час судового розгляду, а також впливати на його результат («Can v. Austria», звіт комісії, п.53; «Gregaиeviж v. Croatia», п.51). Питання щодо належного характеру наданих обвинуваченому можливостей і часу слід вивчати з огляду на обставини кожної справи («Іглін проти України», п.65; «Galstyan v. Armenia», п.84).

Верховний Суд у постанові від 6.04.2021 (справа №520/2598/17) вказує на те, що хоча ефективність захисту не є тотожною досягненню за результатами судового розгляду бажаного для обвинуваченого результату, але полягає в наданні йому належних та достатніх можливостей з використанням власних процесуальних прав та кваліфікованої юридичної допомоги, яка в передбачених законом випадках є обов`язковою, захищатися від обвинувачення в передбачений законом спосіб. Подальша незгода обвинуваченого з раніше обраними та узгодженими з адвокатом позицією і тактикою захисту, резюмував ВС, не свідчить про його неефективність.

ЄСПЛ також наголошував, що поміж засобів, які мають бути надані обвинуваченому, є можливість ознайомлюватись із результатами слідства, накопиченими протягом усього часу його провадження, з метою підготувати свій захист («Huseyn and Others v. Azerbaijan», п.175; «OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», п.538).

Згідно матеріалів провадження, 25.09.2019 року обвинуваченому ОСОБА_8 був наданий доступ до матеріалів досудового розслідування. Згідно розписки 25.09.2018 року він, а також його захисник ознайомились з матеріалами в повному обсязі (т.1 а.п.31).

26.09.2018 року обвинувальний акт направлений до суду.

Таким чином, повідомлення про змінену підозру та надання в той же день матеріалів досудового розслідування жодним чином не перешкодили ОСОБА_8 , який на всіх стадіях провадження був забезпечений захисником, ефективно захищатись від висунутого обвинувачення, про що свідчать його клопотання та пояснення в матеріалах провадження.

Щодо доводів захисника про порушення порядку об`єднання кримінального провадження, апеляційний суд вважає ці доводи необґрунтованими.

Захисник, в свою чергу посилається на те, що відомості про кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 115 КК України, були внесені в ЄРДР за № 0000493 від 16.04.2018 року, та 19.04.2018 року ОСОБА_8 було оголошено про підозру.

Натомість, як зазначає захисник 10.09.2018 року, ОСОБА_8 було повідомлено про змінену підозру вже у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115 КК, ч.4 ст. 407 КК України, при цьому захисник вважає це порушенням, оскільки на момент об`єднання проваджень йому було повідомлено про підозру лише у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Апеляційний суд наголошує, що об`єднання чи виділення матеріалів досудового розслідування (кримінального провадження) це передбачені кримінально-процесуальним законом процесуальні рішення і процесуальна діяльність прокурора на стадії досудового розслідування й суду під час судового провадження, наслідком яких є об`єднання або виділення як процесуальної діяльності сукупності матеріалів - результатів діяльності слідчого, слідчого судді, прокурора в ході досудового розслідування та суду під час судового розгляду, наслідком яких є зміна обсягу кримінального провадження.

Частина 1 ст. 217 КПК встановлює перелік підстав для об`єднання в одному провадженні матеріалів досудового розслідування. Отже, в разі необхідності в одному провадженні можуть бути об`єднані матеріали досудових розслідувань: 1) щодо кількох осіб, підозрюваних у вчиненні одного кримінального правопорушення; 2) щодо однієї особи, підозрюваної у вчиненні кількох кримінальних правопорушень; 3) за якими не встановлено підозрюваних, проте є достатні підстави вважати, що кримінальні правопорушення, щодо яких здійснюються ці розслідування, вчинені однією особою (особами).

При цьому, законодавець не визначає обов`язковою умовою для об`єднання проваджень, оголошення у кожному з них про підозру особі, як на підставу для об`єднання в одному провадженні матеріалів досудового розслідування.

При цьому, законодавець у ч. 6 ст. 217 КПК акцентує увагу на тому, що не може бути оскаржене рішення прокурора про об`єднання чи виділення матеріалів досудового розслідування. Можливість оскарження також не передбачена ч. 1 ст. 303 КПК.

Суд оцінює висновки сторони захисту щодо подій, які передували події правопорушення, їх оцінку діям органу досудового розслідування, співставлення на основі показів свідків та обвинуваченого проміжків часу між певними подіями виключно як власні умовиводи, які не тільки не підтверджені жодними належними та допустимими доказами але й повністю протирічать дослідженим в судовому засіданні доказам. Суд розцінює вказані доводи виключно, як намагання уникнути кримінальної відповідальності обвинуваченим.

Так, категорично заперечуючи свою причетність до вбивства ОСОБА_10 , обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні надавав покази щодо обставин, що передували події та після, на думку суду невимушено, щиро, послідовно показуючи про обставини, які з ним відбулись, тобто пам`ятаючи все майже до хвилини. Натомість, час, який можна співставити з часом вбивства, обвинувачений взагалі не пам`ятає, а також і те, в який саме час прийшов додому.

Апеляційний суд, оцінюючи фактичні обставини справи, що передували подіям 21.03.2018 року, враховує численні показання свідків, які пояснювали, що разом із потерпілим ОСОБА_10 бачили лише ОСОБА_8 із собакою, інших осіб з ними не було, а також поведінку обвинуваченого, який побачивши труп потерпілого, почав позбуватись доказів його присутності в квартирі, та не повідомив правоохоронні органи про вбивство. Окрім того, обвинувачений відразу повернувся до військової частини, де перебував майже місяць, нікому не розповівши про події, що стались, що обґрунтовано ставить під сумнів його версію події та непричетність до вчинення злочину.

Версія обвинуваченого про те, що якась інша особа прийшла до квартири та вчинила вбивство ОСОБА_10 об`єктивно спростовуються показаннями свідків, а також протоколом проведення слідчого експерименту від 08.09.2018 року за участю свідка ОСОБА_11 відповідно до якого вона пояснила, що 20.03.2018року близько 23:00 години вона почула звук ударів предметів об підлогу та чути нерозбірливу мову з квартирі АДРЕСА_5 . Далі 21.03.2018 року біля 01:20 годин почула звук битого скла, що доносився з балкону вище зазначеної квартири де проживав ОСОБА_10 . Тоді вона піднялась до квартири АДРЕСА_6 , відчинила двері, які не були замкнені, світла в квартирі не було у зв`язку з відключенням за несплату і стала кликати ОСОБА_10 . Їй ніхто не відповів, а з кухні почула звук, схожий на храп. В цей час з кухні в коридор вийшов молодий худорлявий чоловік зростом 175 - 180 см, в його правій руці була ніжка від дерев`яного табурету білого(світлого ) кольору. Обличчя його не було видно через відсутність світла. Чоловік почав рухатися в її сторону і зупинився під стіною біля входу до ванної кімнати. В той момент з боку спальні до входу підійшов собака породи «Доберман» чорної масті, котра сіла неподалік входу в коридор. Це зупинило свідка йти далі в квартиру . Вона звернула увагу, що на підлозі в кухні знаходиться розламана табуретка . Чоловік весь час стояв біля входу до ванної кімнати та нічого не говорив. Свідок повернулася до своєї квартири, взяла ліхтарик та повернулася назад. Але вхідні двері квартири АДРЕСА_6 хтось з середини сильно штовхнув і вони зачинилися після чого вона не намагалася їх більше відчиняти, лише крикнула, щоб не шуміли, бо вона викличе поліцію , більше з квартири ОСОБА_10 шуму не лунало. Вказані показання ОСОБА_11 також підтвердила в судовому засіданні.

При цьому, апеляційний суд враховує те, що свідок бачила чоловіка в квартирі потерпілого, поряд із яким знаходилась собака.

Твердження сторони захисту про те, що це не була собака, належна ОСОБА_8 , а будь-яка інша собака, є голослівними та спростовані матеріалами кримінального провадження, які поза розумним сумнівом підтверджують, що в момент вбивства саме ОСОБА_8 був присутній в квартирі потерпілого та саме він його вчинив.

Суд вважає, що вказані покази свідка обвинувачення є очевидно правдоподібними та достовірними за своїм змістом, які оцінюються судом з урахуванням показів інших свідків та обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він дійсно перебував у квартирі потерпілого разом із собакою, який на думку суду є одним з головних доказів винуватості обвинувачених.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги про те, що виходячи з матеріалів кримінального провадження, дата смерті загиблого ОСОБА_10 достеменно не встановлена, а судом ці протиріччя не були усунені, колегія суддів вважає їх голослівними.

Так, згідно лікарського свідоцтва про смерть № 98 від 16.04.2018 року в ньому попередньо дата смерті ОСОБА_10 зазначена 29.03.2018 року, причина смерті: відкриті переломи сплетіння черепу. Забійні рани тім`яної ділянки голови. Напад з використанням тупого предмету з метою нанесення тілесних ушкоджень. Натомість, в судовому засіданні суду 1-ої інстанції був допитаний судмедексперт ОСОБА_29 , який пояснив, що він проводив судово- медичну експертизу та обстеження трупа ОСОБА_10 . На тілі у ОСОБА_10 були множинні рани на голові і 2 рани вдавлені , тіло було в гнойовому виді (стані ) , а причиною смерті були нанесені удари по голові твердим предметом , який міг бути дерев`яним, білого кольору, яким могла бути і ніжка від стола. Стверджує, що смерть наступила з 20.03.2018 року в ніч на 21.03.2018 року. В лікарському свідоцтві вказав дату 29.03.2018 року, однак пояснив це тим, що дата в лікарському свідоцтві про смерть має більш статистичне значення чим юридичне.

Окрім того, об`єктивно дата смерті ОСОБА_10 в ніч з 20.03.2018 року на 21.03.2018 року підтверджується показаннями як самого обвинуваченого ОСОБА_8 , який 21.03.2018 року, коли, як він пояснював прийшов за речами до квартири потерпілого, той вже був мертвим, а також численними показаннями свідків, які бачили ОСОБА_10 напередодні вбивства 20.03.2018 року, після чого потерпілого ніхто не бачив, а його труп був виявлений лише 16.04.2018 року.

Також апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що висновки судово-медичної експертизи від 23.07.2018 року № 580 та від 31.05.2018 року № 237 не можуть бути належними доказами винуватості ОСОБА_8 , оскільки встановити групову приналежність крові, виявленій на вказаному предметі (знарядді вбивства) не надалося можливим, та зазначений предмет є знаряддям вчинення кримінального правопорушення - є малоймовірним. Позиція апеляційного суду обумовлена тим, що саме ОСОБА_8 забрав ніжку стола з місця вчинення злочину, достеменно розуміючи, що вона є знаряддям вчинення злочину, викинув її та вона була виявлена лише через місяць після вчинення злочину, на підставі чого, обвинувачений міг змити зі знаряддя злочину сліди причетності до його вчинення.

Також, захисник в апеляційний скарзі наполягає на тому, що письмові докази: протоколи огляду місця події від 16.04.2018 року (прибудинкова територія), обшуку від 17.04.2018 року, протокол обшуку від 17.04.2018 року, постанова про визнання речових доказів та доручення їх до кримінального провадження від 17.04.2018 року (щодо металевих ключів), протокол пред`явлення особи для впізнання від 20.04.2019 року, висновок судово-медичної експертизи від 04.07.2018 року № 547, висновок судово-медичної експертизи від 27.06.2018 року № 513, висновок судово-психіатричної експертизи від 12.07.2018 року № 48; висновок судово-психіатричної експертизи від 31.05.2018 року № 234, жодним чином не доводять винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Всі перелічені вище письмові докази, у співвідношенні з показаннями свідків та матеріалами справи мають доказове значення у цьому провадженні.

Так, умисне вбивство, передбачене статтею 115 КК, з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямими умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особі, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

Частиною 2 ст. 17 КПК передбачено, що винуватість особи має бути доведена поза розумним сумнівом. На переконання Суду, у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 цей стандарт доведення винуватості цілком дотримано. Адже за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що були дослідженні в суді, суд 1-ої інстанції обґрунтовано висновку про те, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість ОСОБА_8 у вбивстві потерпілого ОСОБА_10 .

Апеляційний суд вважає голослівними доводи апеляційної скарги про те, що 08.03.2018 року обвинувачений ОСОБА_8 залишив військову частину та поїхав у м. Подільськ саме з дозволу командира взводу, але ніякого письмового рапорту або дозволу від керівництва військової частини не отримував, останній раз перебував у військовій частині 10.04.2018 року, оскільки вони спростовуються матеріалами провадження, результатами службових перевірок, а також показаннями свідків ОСОБА_26 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , допитаних в судовому засіданні суду 1-ої інстанції, які чітко пояснювали, що обвинувачений дозволу від командира на залишення військової частини не отримував.

Аналіз вказаних показів, судом направлений на всі сторони цих свідчень, визначаючи в послідовному порядку їх належність до справи, як доказів, їх придатність для висновку про винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованих правопорушень, їх повноту, правдоподібність, щирість і нарешті, достовірність.

На думку сторони захисту, свідчення ОСОБА_17 спростовують відомості викладені у вироку суду щодо періодів перебування ОСОБА_8 поза межами військової частини, що в свою чергу приводить до невідповідностей висновку суду показам зазначеного свідка. Однак, апеляційний суд вважає вказані доводи необґрунтованими, оскільки періоди, вказані свідком були приблизними, перевірялись іншими доказами та такі періоди встановлені під час проведення службового розслідування.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд не звернув жодної уваги на відсутність у доповіді командира в/ч НОМЕР_1 від 23.04.2018 року № 1650 дати її складання та те, що вказану доповідь було зареєстровано лише 23.04.2018 року, тобто вже після затримання обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки вказана доповідь складена в межах проведення службового розслідування, а судом надавалась оцінка лише висновку, складеному за його результатами.

Також згідно витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 смт АДРЕСА_3 №1023 від 20.04.2018 року (т.3 а.к.п.75-76) слід вважати солдата ОСОБА_8 , таким, що незаконно відсутній на службі з 20.02.2018 року за самовільне залишення частини солдата ОСОБА_8 вивести за штат у розпорядження командира військової частими НОМЕР_1 та зняти з усіх видів забезпечення з 20.02.2018 року.

Вказаний наказ стороною захисту не оскаржений.

Стаття 407 КК з об`єктивної сторони містить два склади злочину: 1) самовільне залишення військової частини або місця служби; 2) нез`явлення вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або лікувального закладу.

Самовільне залишення частини полягає у тому, що офіцер, прапорщик, військовослужбовець за контрактом у службовий час, а військовослужбовець строкової служби в будь-який час залишає територію військової частини або місце служби, не одержавши дозволу відповідного начальника.

Матеріалами кримінального провадження підтверджується, що солдат ОСОБА_8 неодноразово самовільного залишав військову частину, що ним і не оспорюється, а лише пояснюється тим, що він отримував на це усний дозвіл командира, що чинним законодавством не передбачено.

Всі інші доводи апеляційної скарги зводяться к тому, що суд не звернув увагу на суттєві протиріччя інших матеріалів та реєстрацію документів службового розслідування, нібито проведеного за фактом самовільного залишення обвинуваченим ОСОБА_8 військової частини, однак апеляційний суд оцінює їх критично, оскільки доказове значення у даному провадженні має акт про проведення службового розслідування за фактом самовільного залишення частини солдатом ОСОБА_8 (т.3 а.к.п.66-68) відповідно до висновку якого був затверджений факт самовільного залишення військової частини ОСОБА_8 , якому у співвідношенні із показаннями свідків судом надається оцінка.

При цьому, суд навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також навівоцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів з зазначенням підстав, з яких приймав ці докази.

Також, судом встановлено, що з 10.03.2018 року близько 12 год. 00 хв., ОСОБА_8 самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 та ухилявся від проходження військової служби до моменту затримання правоохоронними органами, тобто до 18.04.2018 року, за виключенням періоду 01,02 квітня 2018 року, коли звертався до медпрацівника у військовій частині, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби

В апеляційний скарзі захисник зазначає, що матеріали службового розслідування, та покази свідків, на думку сторони захисту не можуть вважатись такими, що доводять обставини інкримінованого злочину поза всяким розумним сумнівом. Відтак в ході судового розгляду не вдалося достеменно визначити об`єктивну сторону інкримінованого злочину, а саме тривалість нібито самовільного залишення ОСОБА_8 військової частини.

Натомість, для складу злочину, передбаченого ст. 407 КК, необхідно, щоб залишення військової частини або місця служби мало самовільний характер, тобто було вчинене без дозволу начальника, що в даному провадженні і мало місце.

Початком злочину вважається момент фактичного самовільного залишення військової частини або місця служби, а кінцем - день повернення в частину або затримання поза межами частини.

При цьому, тривалість самовільного залишення військової частини, не є кваліфікуючою ознакою складу злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, оскільки ОСОБА_8 інкримінується самовільне залишення, військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

Таким чином, суд апеляційної інстанції належним чином перевірив всі доводи апеляційної скарги захисника, які є аналогічними тим, що зазначені ним у раніше поданих клопотаннях про визнання доказів недопустимими та промові у судових дебатах, повторно дослідив та проаналізував докази, надавши їм оцінку на предмет допустимості, а сукупності зібраних доказів на предмет достатності для підтвердження обвинувачення, та погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_55 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, ч.4 ст. 407 КК за обставин, вказаних у вироку.

При цьому апеляційний суд не надавав іншої, ніж суд першої інстанції, оцінки дослідженим письмовим доказам та показанням свідків, а лише оцінив ці докази кожен окремо та в сукупності і дійшов обґрунтованого висновку, що доказів, які є належними та допустимими і обґрунтовано покладені місцевим судом в основу вироку, достатньо для визнання ОСОБА_55 винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні та ці докази у своїй сукупності беззаперечно «поза розумним сумнівом» доводять його винуватість.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції послався у вироку на те, що ОСОБА_8 є військовослужбовцем , за місцем проживання характеризується задовільно, на утриманні має малолітню дитину, на обліку в лікаря - психіатра та лікаря - нарколога не перебуває, не хворіє , стан здоров`я добрий, осудним, є суб`єктом злочинів передбачених ч.1 ст.115, ч.4 ст.407 КК України, раніше не судимий. Також суд першої інстанції зазначив, що злочини ОСОБА_8 вчинив навмисне з прямим умислом, тобто усвідомлював небезпечний характер вчиненого, наслідки вчиненого і своєї поведінки. Суд врахував поведінку обвинуваченого до і після вчинення вказаних правопорушень, обвинувачений ОСОБА_8 намагався знищити докази своєї причетності до скоєного злочину, яке кваліфікується за ч.1 ст.115 КК України.

Обставин, які пом`якшують покарання, колегією суддів встановлено відсутність майнових претензій з боку потерпілого, служба в АТО, наявність на утриманні малолітної дитини, задовільну характеристику, за відсутності обставин, які обтяжують покарання. Обставини, які обтяжують покарання, колегією суддів не встановлено.

Апеляційний суд, враховуючи положення ч. 1 ст. 3, ч.1 ст. 27 Конституції Україні, ст. 2 розділу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і зазначив, вважає, що у даному провадженні всі обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особу винного.

Зокрема, ст. 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Щоб бути справедливим, покарання не повинно перевищувати міру суворості, яка є достатньою для утримання людей від злочинів. Мета покарання полягає не в катуванні і муках людини і не в тому, щоб зробити неіснуючим вже скоєний злочин. Покарання не може бути марною жорстокістю і знаряддям злоби. Однією з головних складових мети покарання є прагнення перешкодити винному знову завдати шкоду суспільству й утримати інших від вчинення тих самих дій. Тому на думку суду слід застосовувати тільки такі покарання, які при збереженні пропорційності зі злочинами залишали б найбільш сильне і найбільш тривале враження на душу людей і були б найменш болісними для тіла злочинця.

Призначення вказаного покарання у виді позбавлення волі, буде відповідати загальним засадам кримінального провадження, тяжкості скоєних злочинів, їх обставинам, особі обвинуваченого, а також не тільки меті покарання передбаченого ст. 50 КК України, а й меті правосуддя, невід`ємною частиною якого є справедливість та верховенство права.

Підстав для застосування ст. ст. 69 КК України судом не встановлено, оскільки суд вважає, що особистості обвинувачених, обставини кримінальних правопорушень, свідчать про необхідність призначення покарання у вигляді позбавлення волі з реальним його відбуттям.

Апеляційний суд враховує, що на підставі ст.70 ч.1 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням остаточно суд 1-ої інстанції призначив ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років з відбуванням покарання у кримінально виконавчій установі.

Відповідно до ст. 63 КК України покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу, у зв`язку з чим апеляційний суд не вважає помилкою призначення в резолютивній частині вироку покарання із відбуванням у кримінально виконавчій установі.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_56 відповідно до положень ст.67 КК України суд визнав вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до приписів п. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

З огляду на те, що вирок суду першої інстанції набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, підстав для зміни запобіжного заходу, як на то вказує сторона захисту, немає.

Отже апеляційний суд вважає вирок суду законним та справедливим, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 підлягає залишенню без задоволення, а вирок суду 1-ої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Роздільнянського районного суду Одеської області, від 20 лютого 2020 року, стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 115, ч. 4 ст. 407 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання законної сили, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 І ОСОБА_57 О ОСОБА_58