Провадження №1-кп/638/284/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2022 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ,

обвинуваченого ОСОБА_20 ,

захисників адвокатів ОСОБА_21 , ОСОБА_22 ,

потерпілих ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань суду об`єднане кримінальне провадження за обвинувальними актами №0003393 від 16.06.2018 року, №0000121 від 13.04.2018 року, №0000179 від 07.08.2018 року, №0001517 від 04.07.2018 року стосовно:

ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Харкова, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, який до затримання проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-06.10.2017 року Харківським районним судом Харківської області за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 гривень, ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25.07.2019 року, залишеної без змін ухвалою Харківського апеляційного суду від 11.02.2020 року, замінено основне покарання у виді штрафу на покарання у виді 50 годин громадських робіт,

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, -

встановив:

11 квітня 2018 року приблизно о 20 годині 35 хвилин ОСОБА_20 , знаходячись на платформі станції метро «Історичний Музей» Комунального підприємства «Харківський метрополітен» за адресою: м.Харків, м-н Конституції 17-М, побачив у кармані куртки раніше незнайомої йому неповнолітньої ОСОБА_27 мобільний телефон «Samsung Galaxy A7», яким вирішив таємно заволодіти. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою незаконного особистого збагачення, користуючись тим, що на платформі станції біля дверей входу у вагон електропотягу, який прибув на платформу, знаходилось багато пасажирів та ніхто з них не спостерігає за його злочинними діями, в момент, коли ОСОБА_27 заходила у вагон електропотягу, попередньо розташувавшись за спиною останньої з правої сторони, своєю правою рукою витягнув належний потерпілій мобільний телефон «Samsung Galaxy A7» та поклав його у правий карман своєї куртки та з місця вчинення кримінального правопорушення зник, спричинивши згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №3611 від 18.09.2018 року потерпілій ОСОБА_27 матеріальну шкоду у розмірі 6745,00 грн.

Крім того, 15 червня 2018 року приблизно о 21 годині 30 хвилин, знаходячись у дворі будинку АДРЕСА_2 , реалізуючи раптово виниклий злочинний прямий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднаного із проникненням у житло, з корисливих мотивів, діючи повторно, скориставшись тим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, вибив двері у будинок АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_23 , а саме: ноутбук фірми «Asus» A6J, вартістю згідно судово-товарознавчої експертизи №15677 від 19.07.2018 року 1600 гривень, м`ясорубку «Saturn» ST-FP0094, вартістю згідно судово-товарознавчої експертизи №15677 від 19.07.2018 року 899,19 грн., та мобільний телефон «Lenovo» AplusA1010 Black, вартістю згідно судово-товарознавчої екпертизи №15677 від 19.07.2018 року 890 гривень. Після чого із місця вчинення злочину зник, звернувши викрадене на свою користь та розпорядившись ним у подальшому за власним розсудом, спричинивши потерпілій ОСОБА_23 матеріальну шкоду на загальну суму 3389,19 грн.

Крім того, 20 червня 2018 року приблизно о 21 годині 00 хвилин, знаходячись на першому поверсі гуртожитку на загальному коридорі, розташованому за адресою: АДРЕСА_3 , реалізуючи раптово виниклий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи повторно, скориставшись тим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, зняв із мотузки, таким чином таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_26 , а саме: військова форма кольору хакі, китель та брюки, 48 розмір, 4 зріст, вартістю згідно судово-товарознавчої експертизи №15677 від 19.07.2018 року 467 гривень, дві майки чорного кольору, шорти чорного кольору, 32 розміру із написом «sport», футболка «Puma» синього кольору, які матеріальної цінності не представляють, тим самим звернувши викрадене майно на свою користь та розпорядившись ним у подальшому на власний розсуд, спричинивши при цьому ОСОБА_26 матеріальну шкоду у загальному розмірі 467 грн..

Крім того, влітку 2018 року ОСОБА_20 проводив ремонтні роботи разом із раніше знайомим йому ОСОБА_28 у будинку АДРЕСА_4 , що належить ОСОБА_29 . Приблизно о 17 годині 00 хвилин 03 липня 2018 року ОСОБА_20 разом із ОСОБА_28 знаходились за вказаною вище адресою. Під час проведення ремонтних робіт ОСОБА_20 побачив майно, що належить ОСОБА_28 , а саме перфоратор фірми «Титан ВР-800», шуруповерт електричний фірми «PROCRAFT РВ-1250», фен промисловий фірми «BauMasterHG - 2000», рюкзак мисливський та павербанк. В цей час у ОСОБА_20 виник злочинний намір на таємне викрадення вказаного майна. Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_20 діючи умисно, з корисливих мотивів, маючи на меті незаконне збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_28 відлучився по особистих справах і таким чином ОСОБА_20 залишився сам, після чого переконавшись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, таємно взяв, тим самим таємно викрав, майно, що належить потерпілому ОСОБА_28 вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №3858 від 16.10.2018 року - перфоратор фірми «Титан ВР-800» - 981,33 грн., шуруповерт електричний фірми «PROCRAFT РВ-1250» - 576 грн., фен промисловий фірми «BauMasterHG - 2000» - 416,40 грн., рюкзак мисливський, що не представляє матеріальної цінності для потерпілого та павербанк, який не представляє матеріальної цінності для потерпілого. Після чого ОСОБА_20 з місця скоєння злочину зник, продавши в подальшому викрадене майно та спричинивши тим самим потерпілому ОСОБА_28 збитки на суму 1973,73 грн.

Крім того, 27 липня 2018 року приблизно о 18 годині 30 хвилин ОСОБА_20 , знаходячись у вагоні електропотяга, який прямував у перегоні між станціями «Академіка Павлова» до станції «Студентська» Комунального підприємства «Харківський метрополітен», яка розташована за адресою: м.Харків, вул.Академіка Павлова, 136-М, побачив ОСОБА_25 , яка розмовляла по мобільному телефону «Samsung Galaxy Note 8» та закінчивши розмову, поклала вищевказаний мобільний телефон до рюкзаку, після чого у ОСОБА_20 виник злочинний намір, спрямований на таємне заволодіння вказаним мобільним телефоном. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного особистого збагачення, користуючись тим, що у вагоні біля дверей виходу багато людей та за його злочинними діями ніхто не спостерігає, попередньо розташувавшись за спиною ОСОБА_25 , своєю правою рукою відкрив змійку рюкзаку, котрий висів на плечі останньої та витягнув мобільний телефон «Samsung Galaxy Note 8» і поклав його у карман своєї куртки та у подальшому після зупинки електропотягу з місця вчинення кримінального правопорушення зник з викраденим майном, спричинивши згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №3610 від 18.09.2018 року матеріальну шкоду ОСОБА_25 на суму 15000 грн..

Також, 07 серпня 2018 року о 07 годині 52 хвилині ОСОБА_20 , попередньо домовившись з ОСОБА_30 про вчинення злочину, знаходячись на ескалаторі станції Харківського метрополітену «Університет», розташованому за адресою: м.Харків, вул.Сумська буд.39-М, діючи умисно, за попередньо змовою групою осіб, повторно, маючи злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливого мотиву, вважаючи, що їх дії не помітні для оточуючих, ОСОБА_20 викрав із сумки у ОСОБА_24 гаманець вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №19373 від 22.08.2018 року 25,00 грн., в якому знаходились грошові кошти в сумі 800 гривень, банківські картки, на рахунках яких не було коштів, проїзний квиток на метро та робоча перепустка, та передав його ОСОБА_30 .. В цей момент потерпіла ОСОБА_24 помітила вчинення останніми викрадення свого гаманця, почала вимагати його повернення від них. Після чого, ОСОБА_20 та ОСОБА_30 розуміючи, що їх було викрито у скоєнні крадіжки, діючи умисно, за попередньою змовою, у групі, повторно, з корисливого мотиву, з метою власної наживи, з умислом на відкрите викрадення чужого майна, не бажаючи повернути майно, здобуте злочинним шляхом, з місця скоєння злочину ОСОБА_20 зник, залишивши гаманець ОСОБА_30 , який сховав його при собі та не втік, так як ОСОБА_24 зупинила його і сказала залишатися поруч із нею. Після чого вона (вибігла) швидкою ходою вийшла на вулицю слідом за ОСОБА_20 та почала окликати його, вимагаючи повернути гаманець, але останній зник у невідомому напрямку. Тим часом ОСОБА_30 , скориставшись тим, що ОСОБА_24 зосереджена на ОСОБА_20 , який втікав з місця скоєння злочину, після того як злочинні дії були викриті ОСОБА_24 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу, витягнув кошти у сумі 800 гривень з гаманця та поклав у свою сумку, а гаманець сховав біля дерева. ОСОБА_24 не наздогнавши ОСОБА_20 , повернулась та біля виходу з метро «Університет» побачила ОСОБА_30 , який спостерігав за тим, що відбувалося, чекаючи на ОСОБА_20 .. На вимогу потерпілої ОСОБА_24 видати викрадені речі, ОСОБА_30 запропонував разом пошукати біля дерева. Потерпіла, запевнившись, що ОСОБА_30 причетний до викрадення її майна, викликала поліцію, по приїзду якої ОСОБА_30 зізнався у скоєнні злочину та добровільно показав місце знаходження викраденого гаманцю з банківськими картками, проїзним квитком і робочою перепусткою, та повернув грошові кошти в сумі 800 гривень.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_20 вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушеннях не визнав повністю.

Щодо епізодів крадіжки від 11.04.2018 року на станції метро «Історичний Музей» (потерпіла ОСОБА_27 ) та від 27.07.2018 року між станціями метро «Академіка Павлова» та «Студентська» (потерпіла ОСОБА_25 ) обвинувачений показав, що у зазначений час його на цих станціях метро не було та взагалі не перебував в тій частині міста, натомість знаходився у лікарні по роботі. Вказує, що на нього психологічно тиснули, тому він все визнав, тепер не визнає провину.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_27 повідомила, що обвинуваченого ОСОБА_20 раніше не бачила. На момент події вона була неповнолітньою та навчалась у школі на ХТЗ. У квітні місці 2018 року, точної дати не пам`ятає, у вечірній час вона разом із друзями їхала в метро. На станції метро «Історичний Музей» останній раз тримала свій телефон марки Самсунг Гелакси А7, золотого кольору, потім поклала його у карман та зайшла у вагон на станції метро «м-н Конституції». Проїхала пару зупинок та коли хотіла зателефонувати батькам, телефону вже не було у кармані. Коли саме відбулась крадіжка вона не відчула, також не бачила хто його викрав. Обвинуваченого ОСОБА_20 того дня в метро не бачила. Потім вона написала заяву, всі слідчі дії проходили без її участі, спілкувались з мамою, оскільки вона була неповнолітня.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_25 , повідомила, що обвинуваченого ОСОБА_20 знає за обставинами події, які мали місце в кінці липня-початку серпня 2018 року, точної дати не пам`ятає, між станціями метро «Студентська» та «Академіка Павлова». Зазначила, що їздить на роботу зі станції метро 23 Серпня, обвинуваченого вперше побачила, коли перебувала на станції метро «Університет», зайшла до вагону та стала біля дверей спиною, поруч стояв обвинувачений ОСОБА_20 , він запам`ятався своєю зовнішністю (худий, жовтий колір обличчя, лисий). Сам момент викрадення не бачила, однак між станціями « ОСОБА_31 » та « ІНФОРМАЦІЯ_2 » вона зателефонувала сину та повідомила, що через 2 хвилини буде вдома, потім поклала телефон до свого рюкзаку за лічені секунди до того, як відчинились двері. Запам`ятала, що коли під`їжджали до станції метро «Студентська», перед тим, як двері відчинились, обвинувачений стояв позаду рядом приблизно в метрі від неї, інших людей не було, в той час небагато людей було у вагоні. Потерпіла вийшла з вагону та помітила, що відділ у рюкзаку відчинений, помітила, що телефону немає та стала кричати по виходу за стекляні двері з метрополітену, зіштовхнулась ще раз з обвинуваченим та почала шукати поліцію.

Щодо епізоду крадіжки від 15.06.2018 року по АДРЕСА_2 (потерпіла ОСОБА_23 ) обвинувачений повідомив, що орендував флігель в одному дворі з потерпілою ОСОБА_23 та її родиною (хлопець з дівчиною да діти), яка мешкала у будинку на цьому ж подвір`ї по АДРЕСА_2 . Мешкав приблизно півтора місяці, з сусідами разом час не проводили, у гості не заходив, лише вітались, іноді спілкувались, конфліктів не було. Вважає, що він просто їм не сподобався, тому звинувачують саме його у вчиненні крадіжки. При цьому також зазначив, що ключ від воріт у нього був, а що відбувалось в будинку у потерпілої йому невідомо. Відомо, що в день події двері у сусідів були зачинені, візуально це побачив. Того дня він працював до 18 години вечора, потім поки дійшов додому, вже було темно, точного часу не пам`ятає. У подвір`ї нікого не було. Пішов до себе у флігель, включив телевізор, переодягся, повечеряв, після чого пішов до дівчини, яка мешкає поруч. При ньому була спортивна сумка з речами, повернувся додому часа через чотири, переночував та вранці пішов. Коли зустрів сусідів, вони його звинуватили у крадіжці. При цьому вважає, що в нього вони забрали телевізор, системний блок, 2 колонки, однак поліцію не викликав, не вважав за необхідне. Після цих обставин, більше до флігелю не повертався, оскільки закінчувався строк оренди та необхідно було власнику сплатити півтори тисячі гривень, натомість зазначає, що тимчасово тут проживав. Його дівчина повідомила, що їх виселяють та необхідно забрати речі, також повідомила, що телевізор стоїть у сусідів.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_23 , повідомила, що вона зі своєю родиною (дочка, зять та онук) проживала в будинку за адресою АДРЕСА_2 в одному дворі з обвинуваченим ОСОБА_20 , який мешкав по сусідству у флігілі зі своєю дівчиною. Вказує, що обвинувачений прожив приблизно місяць за цією адресою, не часто його бачили. Влітку 2018 року, точної дати не пам`ятає, повернулась з роботи додому близько 21 години 30 хвилин. У калітці зіштовхнулась із ОСОБА_20 , який ніс велику сумку. Останній сказав, що виїжджає на роботу до міста Дніпропетровська, зібрав речі та їде. Зайшовши у двір, потерпіла попрямувала до вхідних дверей будинку, при відкритті яких відчула, що ключ не так повертався. Зайшла до будинку та помітила, що двері шафи відкриті, речі розкидані та вже потім помітила, що двері були вибиті. Оглянувши приміщення побачила, що пропав телефон із сім-картою, ноутбук та нова електром`ясорубка. На той час дітей не було вдома, дочка із зятем працювали в нічну зміну. О 22 годині вона зателефонувала хазяїну будинку помідомила, що сталось, потім в поліцію, дятям. Поліція приїхала приблизно о першій годині ночі, все зафіксували. Також зазначила, що напередодні обвинувачений віддав зятю свій паспорт і сказав, щоб у нього полежав на зберіганні, який вони і віддали поліції. На наступний день викликали до відділу поліції її, потім зятя та дочку, сняли відбитки пальців. Того ж дня у літній кухні, де жив ОСОБА_20 , двері були відчинені, та на підлозі вони знайшли сім-карту з викраденого телефону. Потерпіла повідомила, що ОСОБА_20 до їхнього будинку жодного разу не заходив, паспорт віддівав зятю на порозі. Після події ОСОБА_20 особисто не бачила, діти бачили, розмовляли з ним. При вирішенні про розмір покарання поклалась на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_32 , допитана в судовому засіданні, повідомила, що вона з родиною жила з ОСОБА_20 в одному дворі за адресою: АДРЕСА_2 , потерпіла є її мамою. В день події, точної дати не пам`ятає, вони з чоловіком були на роботі. О 22 годині чи 23 зателефонувала мати та повідомила, що прийшла додому, двері були відчинені, шафи також, речі розкидані в будинку, потім побачила, що двері вибиті. Також мати розказала, що коли заходила у двір, то побачила ОСОБА_20 з великою сумкою, вони постояли, поспілкувались, обвинувачений сказав, що їде кудись. Потім мати пішла до будинку і все побачила. З будинку було викрадено телефон, електром`ясорубку та ноутбук, речі до теперішнього часу не повернуті. Також зазначила, що незадовго до події ОСОБА_20 віддав її чоловікові свій паспорт на зберігання, щоб не загубити, однак до будинку не заходив, просто на порозі віддав. На наступний день двері до флігелю, де мешкав ОСОБА_20 , були відчинені та коли вони ближче підійшли щоб перевірити чи вдома він, то побачили на порозі сім-карту потерпілої з викраденого мобільного телефону, яку забрали. Також зазначила, що обвинувачений до них у гості ніколи не заходив.

Свідок ОСОБА_33 , допитаний в судовому засіданні, повідомив, що проживає за одною адресою з потерпілою та ОСОБА_20 та є цивільним чоловіком свідка ОСОБА_32 .. Також показав, що він з дружиною у день події перебували на роботі у нічній зміні з 8 вечора до 8 ранку. ОСОБА_34 (потерпіла) та повідомила, що зустріла ОСОБА_20 з сумкою. Коли зайшла вона до будинку, то побачила всю ситуацію та зателефонувала нам одразу о 22 чи 23 годині, точно не пам`ятає. Свідок з дружиною приїхали і самі все побачили. Було викрадено електром`ясорубку, телефон та ноутбук. Також повідомив, що зранку у день події ОСОБА_20 прийшов до нього та попросив залишити йому паспорт на зберігання, на що останній погодився. При цьому ОСОБА_20 стояв на порозі, додому за заходив. Взагалі обвинувачений ніколи до будинку не заходив. На наступний день на порозі флігелю побачили карточку, коли підійшли ближче, до самого флігелю не заходили. В подальшому при розмові з його дружиною ОСОБА_20 зізнався, що викрав речі. Також зазначив, що в подальшому допомогав співмешканці ОСОБА_20 вивозити речі з флігелю, зокрема, телевізор.

Щодо епізоду крадіжки від 20.06.2018 року по АДРЕСА_3 (потерпілий ОСОБА_26 ) обвинувачений повідомив, що поблизу з його місцем проживання є гуртожиток, він сидів там випивав біля нього, знав, що в будинку є туалет на другому поверсі, оскільки в цьому будинку мешкав його товариш. Піднявся, сходив до туалету, в коридорі при цьому нічого не бачив. Вийшов на вулицю та пройшовши метрів 80 на куті перехрестя якась жінка вигукнула «Ось він», чоловік напав на нього. Потім пам`ятає лише як був у канданках, ніяких речей при ньому не було. Коли опам`ятався було вже темно, його сфотографували та привезли до відділу поліції.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_26 , повідомив, що мешкає за адресою АДРЕСА_3 , це приміщення колишнього гуртожитку, двоповерховий будинок з коридорною системою, загальним тамбуром, два крила зі спільними сходинками. Квартира свідка знаходиться у першому тамбурі. Зазначає, що ОСОБА_20 раніше не бачив, проживає за вказаною адресою з 2001 року. 20.06.2018 року о 21 годині вечора до нього постукала сусідка ОСОБА_35 з шостої квартири та повідомила, що бачила чоловіка, описала його зовнішність (худий, лисий). При цьому повідомила, що він ходив коридором та брав усі речі. Він вийшов на вулицю та побачив чоловіка за описом сусідки обвинувачений у справі, в руках у нього нічого не було, запитав його про речі, а він розвернувся та тікати. Свідок з сусідом його затримали та останній зізнався, що викрав речі, які викинув з балкону. Потім всі пішли за речами, не дочекавшись поліції, оскільки ОСОБА_20 повідомив куди їх подів. В подальшому приїхав наряд поліції, забрали речі, потім обвинуваченого оформили та повезли до відділу.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_36 повідомив, що ОСОБА_20 бачив один раз, коли той взяв речі його сусіда. Того дня влітку 2018 року, точної дати не пам`ятає, приблизно о 17 чи 18 годині свідок сидів у матері вдома за адресою АДРЕСА_5 , помітив через вікно як обвинувачений сидів біля вказаного будинку навпроти гаражу, в руках у нього нічого не було, через 5-10 хвилин його все не було, а через 10 хвилин почув крики сусідки ОСОБА_37 , яка казала ОСОБА_38 , що речі забрали, вийшли з мамою на вулицю. Обвинувачений побіг за гуртожиток, сусід за ним, потім побачив як сусід ОСОБА_39 тримає ОСОБА_20 щоб останній не втік. Вияснилось, що цей чоловік викрав речі ОСОБА_40 та чиїсь ще речі, точно не пам`ятає, бачив військову форму, дитячі кросівки, робу, полотенця, білизну. Коли тримали ОСОБА_20 речей в нього не було, вже скинув їх за гуртожиток. Вказані речі потім знайшли та викликали поліцію.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_41 повідомила, що є сусідкою потерпілого ОСОБА_26 .. У день події, точну дату не пам`ятає, у вечірній час приблизно о 21 годині це відбувалось, перебувала за місцем свого мешкання по АДРЕСА_3 , почула крики, вийшла на вулицю та дізналась, що у ОСОБА_42 викрали речі від нього же, підійшли з сусідкою ОСОБА_43 . Ще був її син ОСОБА_44 .. Сусід ОСОБА_45 спіймав обвинуваченого, як саме вона не бачила, та тримав його. Пішли глянути з сусідкою за будинок, там і знайшли речі, точно розгледіла військову форму, взуття. Потім обвинувачений зізнався, що то він викрав речі. Викликали поліцію, хто саме не пам`ятає. Свідок повідомила, що вказані речі висіли у будинку на коридорі.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_37 повідомила, що проживає по АДРЕСА_6 , у 2018 році, точної дати не пам`ятає, знаходилась за адресою свого мешкання, почула крики, вийшла до коридору, стояв сусід ОСОБА_45 та повідомив, що речі висіли, але хтось їх викрав. Зі слів ОСОБА_42 свідок зрозуміла, що він бачив зі спини як вибігав чоловік. Потім побігли наздоганяти його, сусід переслідував далі, а свідок з сусідкою ОСОБА_46 залишились стояти у дворі та вирішили піти оглянути територію за будинком, де і знайшли викрадені речі. ОСОБА_45 спіймав чоловіка біля будинку АДРЕСА_7 та тримав, підійшли інші люди, чоловік при цьому навприсядки сидів, нахилившись, нічого не говорив. Потім приїхала поліція, почали опитувати та вже свідки рядом не стояли. Було вже темно, чоловіка вона не розгледіла, та не пам`ятає як виглядав за спивом часу, тому свідок з точністю не могла запевнити, що обвинувачений був саме тим, кого спіймали того дня.

Щодо епізоду крадіжки від 03.07.2018 року за адресою АДРЕСА_4 (потерпілий ОСОБА_28 ) обвинувачений показав, що з ОСОБА_28 у нього склались не дружні відносини, останній до нього упереджено відносився через відносини з його дівчиною, тому і подав заяву на нього. Зазначає, що познайомився з ОСОБА_28 у 2016 році, не працював з ним, пару разів приходив допомагати йому як вантажник, разом не проживали, ключів від будинку не було. Наполягає, що нічого не брав, ніколи таких речей як перфоратор, промисловий фен та шуруповерт у нього не було.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_47 повідомив суду, що з потерпілим знайомий років НОМЕР_1 , він проживав на квартирі його дяді, також знає по будівельним роботам. ОСОБА_20 також давно знав. Пояснив, що проживає у будинку АДРЕСА_4 , вдома буває постійно, може уїхати, приїхати, ночує постійно. До події потерпілий ОСОБА_48 прийшов з ОСОБА_20 до нього та останній попросився пожити у свідка, на що ОСОБА_47 відмовив. Але після того, як потерпілий пояснив, що ручається за ОСОБА_20 , погодився. Приблизно через тиждень, точної дати не пам`ятає, влітку 2018 року, коли повертався додому, побачив автівку поліції. Як в подальшому пояснив ОСОБА_48 це саме він викликав поліцію, оскільки ОСОБА_20 його обікрав, забравши інструменти перфоратор, шуруповерт, фен. Про наявність цих речей у потерпілого знає напевно, останній купляв їх на ринку. Вказані речі були у гаражі постійно, також напередодні він особисто їх бачив та використовували їх по роботі. Потім вияснилось, що також зникли і кросівки свідка. Після цього ОСОБА_20 він більше не бачив, хоча останній не повідомляв, що має наміри поїхати кудись, потерпілий залишився проживати та працювати. Свідок також пояснив, що в день, коли пропали речі потерпілий та обвинувачений знаходились у будинку, хто ще був не пам`ятає. Зазначив, що будинок постійно був відкритим та будь-хто міг до нього зайти.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_49 повідомив, що обвинуваченого знає, як особу, у якої він купив інструменти влітку у червні місяці 2018 року. Зазначив, що приблизно в обідній час вийшов з двору на вулицю та побачив обвинуваченого, який кудись прямував. Останній був з великим рюкзаком та при ньому були інструменти. Зав`язалась розмова, обвинувачений повідомив, які в нього є інструменти, що він хоче їх позбутись за відсутністю потреби. Домовились за ціну у розмірі 500-600 гривень та свідок купив у обвинуваченого шуруповерт, перфоратор та будівельний фен. Інструменти перевірив, вони були не новими, однак у гарному робочому стані. Після розрахунку, обвинувачений пішов та свідок в подальшому його більше не бачив. Вказані інструменти використовував у роботі, на теперішній час їх немає.

Щодо епізоду грабежу від 07.08.2018 року (потерпіла ОСОБА_24 ) обвинувачений повідомив, що ніякої домовленості з ОСОБА_50 у нього не було щодо викрадення гаманця у потерпілої, це сам ОСОБА_51 все замислив та вчинив, нічого з цього приводу не знав. З ОСОБА_50 працювали разом у лікарні на ЮЖД, знає його з дитинства, поруч жили. Того дня їм на роботу було к 10 годині, вони завчасно вийшли з метро щоб пройтись пішки вулицею на роботу. В метро з ОСОБА_50 не спілкувались, оскільки було дуже шумно. Він піднімався на екскалаторі у правій руці тримав пакет з їжею та футболкою, ліву руку тримав на поручні, потім приблизно паралельно дівчини спіткнувся, зачіпив її як саме не пам`ятає, може пакетом, та нахилився глянути чи не порвав кросівок, потім піднявся вище, дівчина стояла щось кричала, він повернувся назад глянути, дівчина вже щось казала ОСОБА_52 , натомість він спокійно пішов на вихід з метро. Зазначає, що зліва їхала жінка та кричала потерпілій, що це не він, а інший чоловік викрав (Турчук). Він вийшов з метро, почекав біля парку ОСОБА_53 , пішов попив кофе в ОСОБА_54 , а потім побачив, що йде ОСОБА_51 , а за ним дівчина ця, тоді зрозумів, що щось трапилось, розвернувся та пішов, потім вже на вокзалі зателефонував ОСОБА_52 , який повідомив, що його приняли через гаманець, який він сховав під деревом. Потім він пішов на роботу. Наполягає, що до події немає ніякого відношення, визнав в поліції свою провину, щоб не було проблем, оскільки на нього тиснули. Вважає, що з цієї ж причини ОСОБА_51 також все визнав.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_24 , повідомила, що одного дня, точної дати не повідомила, їхала вранці на роботу у метро, зі станції «Студентська» до станції «Університет».Приблизно о 7.45 розмовляла по телефону, стоячи біля дверей, навпроти неї стали двоє чоловіків, один з яких був обвинувачений ОСОБА_20 , на якого вона звернула увагу. Чоловіки стояли поруч, перемовляись між собою, поглядаючи на неї. На станції «Університет» вона вийшла з вагону, поклала телефон до сумки та почала підніматись на екскалаторі, перевіривши наявність гаманця у сумці. Потім перебуваючи на екскалаторі, ці двоє чоловіків стояли дуже близько до неї, боковим зором вона помітила та відчула, що чоловік зачіпив сумку рукою. Повернувшись, побачила поруч себе обох чоловіків. Почала перевіряти сумку та не виявила гаманця. Повернулась та почала кричати, щоб віддали гаманець. Обвинувачений побіг вперед, зупиняючись та обертаючись, на думку потерпілої, було помітно, що він був здивований, не розумів, що йому робити. Іншого чоловіка потерпіла взяла за руку та сказала перебувати поруч й бігти за останнім, оскільки їй необхідний був гаманець, там знаходилась картка, без якої вона не зможе зайти на роботу. З цим чоловіком потерпіла вибігла з метро, через площу, обвинувачений то обертався, то зупинявся, однак його вони не наздогнали. Викликала поліцію, до приїзда якої намагалась з`ясувати де її гаманець, ходили його шукали та потім чоловік, знайомий обвинуваченого показав його місцезнаходження. Потім вже зібрались співробітники метрополітену. З гаманця зникли лише кошти у сумі 1200 гривень, все інше було на місці. При цьому чоловік, що був поруч потерпілої, повідомляв, що незнає обвинуваченого, лише приблизно відомо де він мешкає, номеру телефону незнає, хоча при цьому переписувався з кимось. Також зазначила, що моральних та матеріальних претензій до обвинуваченого немає, при визначенні міри покарання поклалась на розсуд суду.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_55 повідомив, що на час подій він був слідчим у кримінальному провадженні. Щодо проведення слідчого експерименту зазначив, що ця слоідча дія проводилась 31.08.2018 року за участю підозрюваного ОСОБА_20 , в присутності двох понятих. Учасникам було роз`яснено права та обов`язки згідно з кримінально процесуальним законодавством України. Після чого ОСОБА_20 було запропоновано добровільно розповісти та показати на місцевості, як від робив викрадення, після цього був зачитаний протокол слідчого експерименту і переглянутий відеозапис Ніяких доповнень та зауважень від учасників слідчої дії не надходило. Ніякого валиву психологічного чи фізичного характеру на ОСОБА_20 не здійснювалось під час всього досудового розслідування, він самостійно та добровільно надавав покази.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_56 повідомив, що на час події працював охоронцем у метрополітені. Знає ОСОБА_20 за своїми службовими обов`язками, за подіями викрадення гаманця у дівчини. 31.08.2018 року під час слідчого експерименту, слідчий вів дію, а обвинувачений розповідав як це все було, говорив, що витягнув гаманець. Слідчий права та обов`язки роз`яснював, перебував на слідчому експерименті від початку і до кінця, розписувався у протоколі, ніякого впливу на обвинуваченого не здійснювалось.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_57 повідомив, що на час події він працював охоронцем у метрополітеніЄ приймав у часть як понятий під час проведення слідчого експерименту 31.08.2018 року. Слідчий права та обов`язки роз`яснював, перебував на слідчому експерименті від початку і до кінця, розписувався у протоколі, ніякого впливу на обвинуваченого не здійснювалось, він добровільно все повідомляв.

Допитавши обвинуваченого, потерпілих, свідків, дослідивши письмові докази, оглянувши надані стороною обвинувачення відеозаписи, суд дійшов наступного висновку.

Не зважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим у вчиненні інкримінованих правопорушеннях його винуватість у вчиненому повністю підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні та досліджених безпосередньо в судовому засіданні доказів, як і спростовується цими ж доказами його захисна позиція.

Так, окрім показів потерпілих та свідків, наданих в судовому засіданні винність ОСОБА_20 також підтверджується:

- протоколом огляду місця події від 07.08.2018 року з фототаблицею, згідно змісту якого 07.08.2018 року в період часу з 10:30 по 11:20 ст.слідчим СВ ВП в метрополітені ГУ НП в Харківській області ОСОБА_55 за участю потерпілої ОСОБА_24 , ОСОБА_30 проведено огляд місця події відкритої ділянки місцевості неподалік будинку АДРЕСА_8 . В ході огляду встановлено, що за територією кафе на узбіччі біля огорожі ростуть декоративні дерева та потерпіла ОСОБА_24 вказала на місце на землі, на якому знаходився гаманець, який зі слів потерпілої в неї було викрадено 07.08.2018 року на станції «Університет»;

- протоколом огляду місця події від 07.08.2018 року з фототаблицею, згідно змісту якого 07.08.2018 року в період часу з 11:40 по 12:35 ст.слідчим СВ ВП в метрополітені ГУ НП в Харківській області ОСОБА_55 в присутності понятих, за участю потерпілої ОСОБА_24 в приміщенні кімнати поліції в метрополітені на станції «Університет» за участю ОСОБА_30 проведено огляд місця події. В ході огляду встановлено, що в кімнаті поліції в метрополітені на станції «Університет» знаходиться ОСОБА_30 , який надав до огляду грошові кошти купюри номіналом по 100 гривень у кількості 8 штук, які ним зі слів ОСОБА_30 ним було взято з гаманця потерпілої;

- відеозаписом події від 27.08.2018 року, наданим КП «Харківський метрополітен», оглянутим в судовому засіданні, зі змісту якого вбачається, що під час перегляду відеофайлу «Универ низ экс_000» о 07.52.38 зі сторони платформи на станції «Університет» на екскалатор заходить ОСОБА_24 із сумкою в лівій руці. За нею слідують два чоловіка. Коли ОСОБА_24 стає на екскалатор, який рухається вверх, один із чоловіків ( ОСОБА_20 ) стає ліворуч від неї, а другий ( ОСОБА_30 ) позаду неї. В цей час ОСОБА_20 нахиляється в бік сумки, та щось дістав з сумки та передав позаду стоячому ОСОБА_30 .. ОСОБА_24 повертається обличчям до нього. Під час перегляду відеофайлу «Универ верх экс» встановлено, що о 07.52.54 на екскалаторі їде ОСОБА_24 , ліворуч від неї стоїть ОСОБА_20 , ОСОБА_24 щось переглядає в сумці. Після чого вони піднімаються наверх і сходять з екскалатора. Першим відносно спокійною ходою іде ОСОБА_20 та уходить в бік виходу. ОСОБА_24 повертається до ОСОБА_30 і вони по черзі ідут в бік виходу з метро. Під час перегляду відео файлу «Камера 1_07082018_73000» встановлено, що о 07.53.35 в вестибюлі станції метро на пішохідній перехід виходить ОСОБА_20 , який повертає наліво, за ним виходять ОСОБА_24 , потім ОСОБА_30 .. Під час перегляді відеофайлу «Камера 3_07082018_73000_0001» встановлено, що о 08.35.58 ОСОБА_24 разом з поліцейським рухається по пішохідному переходу станції метро «Університет» в сторону виходу на вулицю. За ними іде ОСОБА_30 разом з другим поліцейським. Під час перегляду відеофайлу «Камера 4_07082018_73000_0001» встановлено, що о 08.35.56 ОСОБА_24 разом з поліцейськими рухається по пішохідному переходу станції метро «Університет» в сторону виходу на вулицю. За ними іде ОСОБА_30 разом з другим поліцейським;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 30.08.2018 року року за участю підозрюваного ОСОБА_30 , статиста в присутності понятих із застосуванням відеозапису, який досліджено в судовому засіданні. Під час слідчого експерименту ОСОБА_30 послідовно розказував та показував про обставини вчинення правопорушення. Зокрема, показав як вони з ОСОБА_20 зайшли на екскалатор на станції «Університет», ставши поруч із раніше незнайомомю їм жінкою ОСОБА_24 .. ОСОБА_30 продемонстрував як ОСОБА_20 , ставши ліворуч від жінки, дістав із її сумки гаманець і передав йому за спиною. ОСОБА_30 в свою чергу його взяв у ОСОБА_20 .. Під час проведення слідчого експерименту ніякого примусу з боку працівників поліції не застосовувалось, він поводив себе адекватно та природньо, зазначав специфічні деталі обставин вчинення злочину;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 31.08.2018 року року за участю ОСОБА_20 , статиста в присутності понятих із застосуванням відеозапису, який досліджено в судовому засіданні. Під час слідчого експерименту ОСОБА_20 послідовно розказував та показував про обставини вчинення правопорушення. Зокрема, показав як вони з ОСОБА_30 зайшли на екскалатор на станції «Університет», ставши поруч із раніше незнайомомю їм жінкою ОСОБА_24 .. ОСОБА_20 продемонстрував як він, ставши ліворуч поруч від жінки, дістав із її сумки гаманець і передав за спину ОСОБА_30 , який стояв нижче жінки за її спиною. Під час проведення слідчого експерименту ніякого примусу з боку працівників поліції не застосовувалось, він поводив себе адекватно та природньо, зазначав специфічні деталі обставин вчинення злочину;

- протоколом огляду місця події від 16.06.2018 року з фототаблицею, згідно змісту якого 16.06.2018 року в період часу з 01:15 по 02:00 ст.слідчим Московського ВП ГУНП в Харківській області в присутності понятих, за участю спеціаліста, потерпілої та власника житла проведено огляд місця події за адресою АДРЕСА_2 , в ході якого було вилучено паспорт НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_58 та 1 липка стрічка зі слідами пальців рук з банки з кухні;

- висновком експерта №1045 від 11.07.2018 року, згідно якого слід пальця руки розміром 26х14 мм (відкопійований на відрізок липкої стрічки розміром 65х41 мм), залишений відтиском великого пальця лівої руки гр. ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 16.08.2018 року року з фототаблицею за участю ОСОБА_20 , в присутності понятих із застосуванням фотофіксації. Під час слідчого експерименту ОСОБА_20 демонстрував як він викрав речі за адресою АДРЕСА_3 ;

- висновком експерта №3611 від 18.09.2018 року, згідно змісту якого ринкова вартість мобільного телефону «Samsung Galaxy A7» становить 6745,00 грн.;

- висновком експерта №3610 від 18.09.2018 року, згідно змісту якого ринкова вартість мобільного телефону «Samsung S8» становить 15 000 грн.;

- висновком експерта №3858 від 16.10.2018 року, згідно змісту якого ринкова вартість перфоратора ТМ «Титан ВР 800» становить 981,33 грн.; ринкова вартість шуруповерта електричного ТМ «PROCRAFT РВ-1250» - 576,00; ринкова вартість фена промислового фірми «BauMasterHG - 2000» - 416,40 грн.;

- протоколом огляду місця події від 20.06.2018 року з фототаблицею, згідно змісту якого 20.06.2018 року в період часу з 22:00 по 22:30 слідчим Московського ВП ГУНП в Харківській області в присутності понятих, за участю спеціаліста, потерпілої проведено огляд місця події за адресою АДРЕСА_3 ;

- протоколом огляду місця події від 20.06.2018 року з фототаблицею, згідно змісту якого 20.06.2018 року в період часу з 22:33 по 22:34 слідчим Московського ВП ГУНП в Харківській області в присутності понятих, за участю спеціаліста, ОСОБА_20 проведено огляд місця події за адресою АДРЕСА_3 , в ході якого було виявлено речі;

- висновоком судово-товарознавчої експертизи №15677 від 19.07.2018 року, згідно якої загальна ринкова вартість ноутбук фірми «Asus» A6J т1600 гривень, м`ясорубки «Saturn» ST-FP0094 899,19 грн., мобільного телефону «Lenovo» AplusA1010 Black 890 гривень;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 31.08.2018 року року за участю ОСОБА_20 , статиста в присутності понятих із застосуванням відеозапису, який досліджено в судовому засіданні. Під час слідчого експерименту ОСОБА_20 послідовно розказував та показував про обставини вчинення правопорушення на станції метро «Індустріальна» (за епізодом від 11.04.2018 року). Зокрема, показав як дівчина розташувалась обличчям до дверей електропотягу, ОСОБА_20 підійшов до неї позаду, ставши боком та своєю правою рукою витягнув з правої кишені потерпілої телефон та поклав в свій правий карман куртки. Після чого вийшов з метро. Крім того, під час слідчого експерименту ОСОБА_20 послідовно розказував та показував про обставини вчинення правопорушення на станції метро «Академіка Павлова - Студентська» (за епізодом від 27.07.2018 року). Зокрема, показав як дівчина розташувалась обличчям до дверей електропотягу, у неї на правому плечі висів рюкзак. ОСОБА_20 підійшов до неї позаду, ставши ближче, своєю правою рукою розстебнув відділ рюкзаку та дістав мобільний телефон, після чого наполовину закрив рюкзак, поклав телефон собі у правий карман куртки та разом з дівчиною вийшов з вагону. Під час проведення слідчого експерименту ніякого примусу з боку працівників поліції не застосовувалось, він поводив себе адекватно та природньо, зазначав специфічні деталі обставин вчинення злочину;

- протоколом огляду місця події від 03.07.2018 року з фототаблицею, згідно змісту якого 03.07.2018 року в період часу з 20:05 по 20:30 слідчим Св немишлянського ВП ГУНП в Харківській області в присутності понятих, за участю спеціаліста проведено огляд місця події за адресою АДРЕСА_4 ;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12.11.2018 року;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 13.11.2018 року з фототаблицею за участю ОСОБА_20 , в присутності понятих із застосуванням фотофіксації. Під час слідчого експерименту ОСОБА_20 демонстрував як він викрав речі за адресою АДРЕСА_4 та в де продав їх;

Суд зазначає, що досліджені в судовому засіданні надані стороною обвинувачення процесуальні документи не мають зауважень чи заперечень учасників слідчих дій.

В судовому засіданні зі згоди всіх учасників судового провадження, було визнано не доцільним досліджувати спецпакети з речовими доказами один відрізок липкої стрічки зі слідами рук та дактилоскопічні карти, які були надані на експертизу постановою слідчого.

Також судом досліджено: постанови про призначення та зміну прокурорів у кримінальному провадженні, заява ОСОБА_30 від 07.08.2018 року, протокол огляду речей від 27.08.2018 року, клопотання про призначення експертиз, ухвала слідчого судді Комінтернівського районного суду м.Харкова від 15.08.2018 року, заява про видачу паспорта, заява ОСОБА_24 , ухвали слідчого судді Комінтернівського районного суду м.Харкова від 13.08.2018 року, від 14.09.2018 року, від 13.09.2018 року, постанови про визнання речовими доказами, заява ОСОБА_23 , ухвали слідчого судді Московського районного суду м.Харкова від 16.08.2018 року, від 23.06.2018 року, копії чеків та квитанцій, видаткова накладна, заява ОСОБА_59 , закупочний акт, протокол огляду предметів від 21.06.2018 року, сохранні розписки, протокол надання доступу до матеріалів досудового розслідування, заяви ОСОБА_26 , ОСОБА_41 , постанова про об`єднання матеріалів досудових розслідувань від 21.09.2018 року, протоколи огляду речей від 13.09.2018 року, витяг з ЄРДР №0001517 від 04.07.2018 року, протокол про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, заява ОСОБА_28 , постанова про перекваліфікацію кримінального правопорушення, висновок судово-товарознавчої експертизи №19373 від 22.08.2018 року, відповідно до якої ринкова вартість гаманця станом на 07.08.2018 року складає 25,00 грн..

Згідно ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Докази повинні бути належними та допустимими в розумінні ст.ст. 85-86 КПК України.

Під час вирішення питання про допустимість доказів важливе значення має істотність порушення прав і свобод людини, а тому не усі порушення, допущені сторонами при збиранні доказів, є підставою для визнання доказів недопустимими, а відтак і вирішення питання про порушення права на справедливий суд. Даних обставин під час розгляду кримінального провадження та недопустимості доказів згідно вимог ст.ст. 85-89 КПК України судом не встановлено.

В даній справі порядок, встановлений КПК (процесуальний порядок, форма, процедура), тобто певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій дотриманий, про що власне свідчать надані стороною обвинувачення копії постанов слідчого, протоколів, копії судових рішень про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, які застосовуються на підставі ухвали слідчого судді - дотримані.

Як наслідок, суд сприймає надані стороною обвинувачення докази (протоколи, постанови, висновки експертиз та інші), як належні та допустимі, які у своїй сукупності доводять обставини, визначені ст.91 КПК України та через їх призму останні сприймаються судом, як дійсні.

Здійснюючи перевірку вказаних висновків, як джерел доказів, на предмет можливості їх використання у кримінальному провадженні, суд установив, що вони були отримані із дотриманням норм КПК України. Вказані документи підтверджують достовірність, можливість використання та допустимість інших досліджених судом доказів.

З огляду на викладене, вищезазначені докази суд вважає належними та допустимими, оскільки прямо підтверджують існування обставин, які підлягають доказуванню та мають значення для даного кримінального провадження, отримані у порядку, передбаченому КПК України, показання потерпілий та свідків є логічними, послідовними, узгоджуються з іншими доказами, дослідженими судом.

Будь-яких даних, передбачених ч.2 ст.96 КПК України щодо свідків у даному провадженні, як то, показання, документи, які підтверджують їх репутацію, засудження за завідомо неправдиві показання, обман, шахрайство або інші діяння, що підтверджують нечесність останніх, суд у своєму розпорядженні не мав, і, відповідно, у нього відсутні підстави сумніватись у достовірності їх показів.

Разом із цим, стороною обвинувачення дії ОСОБА_20 за епізодом від 11.04.2018 року кваліфіковані за ч. 2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

При цьому повторністю кримінальних правопорушень як формою множинності згідно з нормативним приписом ч. 1 ст. 32 КК України визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу. Крім того, у частині 3 цієї ж статті зазначено, що вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених різними статтями цього Кодексу, визнається повторним лише у випадках, передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 вересня 2020 року у справі 591/4366/18 (провадження 51-1122кмо22), єдиною підставою для здійснення кримінально-правової кваліфікації дій особи за кваліфікуючою ознакою «повторно» без постановлення обвинувального вироку суду стосовно цієї особи за першим епізодом, який дає підстави для кваліфікації ознаки «повторно», є розгляд першого і наступних однорідних або тотожних злочинів у одному кримінальному провадженні. Таким чином, у ситуації, коли в одному кримінальному провадженні розглядається два і більше епізоди вчинення тотожних чи однорідних злочинів, для повторності злочинів не має значення, була чи не була особа засуджена за раніше вчинений злочин.

Зі змісту приміток до статті 185 КК України вбачається, що у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

Судовий розглядом кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_20 раніше судимий вироком Харківського районного суду Харківської області від 06.10.2017 року за ч.1 ст.309 КК України.

З огляду на викладене, така кваліфікуюча ознака вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення за епізодом від 11.04.2018 року як «повторність» відсутня, а отже дії ОСОБА_20 за даним епізодом слід кваліфікувати за ч.1 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

При цьому суд зауважує, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження (ч. 3 ст.337 КПК України).

Окреслені зазначеною нормою межі повноважень суду щодо перекваліфікації кримінального правопорушення передбачають, що зміна кваліфікації допускається лише в бік покращення становища обвинуваченого, зокрема шляхом застосування кримінального закону про менш тяжке правопорушення.

Відмова держави від кримінального переслідування особи за наявності у її діях ознак іншого кримінального-караного діяння (менш тяжкого, ніж те, у якому їй пред`явлено обвинувачення) суперечитиме таким засадам як верховенство права, законність та диспозитивність, що призведе до безкарності винного, а особу, якій завдано шкоду, поставить у становище правової незахищеності і створить умови для повторної віктимізації.

Така позиція узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №288/1158/16-к, а також постанові Касаційного кримінального суду від 19 жовтня 2021 року у справі № 552/2540/20.

Оскільки санкція ч. 1 ст.185 КК України є нижчою від санкції передбаченої ч. 2 ст.185 КК України, то в даному випадку суд може вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, так як зміна правової кваліфікації кримінального правопорушення покращує правове становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

З огляду на наведене, у ракурсі установлених фактичних обставин справи шляхом встановлення кримінально-правових, юридично значущих ознак та визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу кримінального правопорушення, передбаченому Кримінальним кодексом України, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_20 за ч.1 ст.185 КК України як таємне викраження чужого майна (крадіжка), за ч.2 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за ч.3 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло, вчинена повторно, за ч.2 ст.186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб.

За змістом ст.62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з вимогами ст.91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин під час судового розгляду покладається на прокурора.

При цьому, слід зазначити, що частина 2 ст. 17 КПК України передбачає, що винуватість особи має бути доведена «поза розумним сумнівом». Стандарт доведення винуватості «поза розумним сумнівом» полягає у тому, що за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, які були досліджені в суді, можливо дійти висновку про те, що встановлена під час судового розгляду сукупність обставин, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка була предметом судового розгляду, крім того, що кримінальне правопорушення вчинене і обвинувачений є винним у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 5 ст.9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у п.65 справи «Коробов проти України» (заява №39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n.161, Series А заява №25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Суд не бере до уваги доводи обвинуваченого ОСОБА_20 про те, що він не скоював інкримінованих кримінальних правопорушень, оскільки він не навів жодного переконливого і аргументованого доводу, що ставить під сумнів обґрунтованість пред`явленого обвинувачення.

Суд приходить висновку, що до показань обвинуваченого необхідно відноситися критично та розцінює їх винятково, як позицію захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинені кримінальні правопорушення. Крім цього, вказані показання спростовуються комплексом зібраних у кримінальному провадженні чітких, логічних, послідовних, переконливих та узгоджених між собою доказів, які є належними і допустимими відповідно до ст.ст. 85,86 КПК України, так як підстави недопустимості доказів вказані в ст.87 КПК України суду не надані і не доведені.

Таким чином, у судовому засіданні були досліджені всі зібрані під час досудового та судового слідства докази, які мали значення для правильного вирішення справи, всім їм надана оцінка, при цьому доводи обвинуваченого про його невинуватість свого підтвердження не знайшли.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України є проступком (ч.1 ст.185 КК України), нетяжким злочином (ч.2 ст.185 КК України), тяжким злочином (ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України).

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_20 судом не встановлено.

При цьому судом не приймаються до уваги посилання сторони обвинувачення у обвинувальних актах на наявність такої обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, як щире каяття, оскільки щирим каяттям може бути визнане лише така поведінка особи, яка полягає в повному та безумовному визнанні своєї вини у вчиненні інкримінованого злочину та щирому розкаянні у вчиненому. Натомість, обвинувачений вину у вчиненні кримінальних правопорушеннях не визнав.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_20 , відповідно до ст. 67 КК України є рецидив кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_20 раніше судимий вироком Харківського районного суду Харківської області від 06.10.2017 року за ч.1 ст.309 КК України, на момент вчинення злочину офіційно не працював, не одружений, на диспансерному (профілактичному) обліку в КЗОЗ «Обласний наркологічний диспансер» не перебуває; впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою до КЗОЗ «Харківський міський психоневрологічний диспансер №3» не звертався, згідно досудової доповіді ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як дуже високий, за місцем мешкання характеризувався задовільно, а також враховуючи наявність обставини, яка обтяжує покарання обвинуваченого та відсутність обставин, що його пом`якшує, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; його поведінку під час та після вчинення протиправних дій.

Сукупність даних про обставини вчинення правопорушень та особу винного ОСОБА_20 дають суду підстави вважати, що виправлення та перевиховання останнього можливе лише при ізоляції від суспільства і йому необхідно призначити покарання у межах санкції інкримінованих статтей з остаточним призначенням покарання у виді позбавлення волі.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися, як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року, «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 року, «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 року).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається, як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають, як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

При цьому також суд враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання ОСОБА_20 суд керується також положенням п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23.10.2003 року, згідно якого суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.

Разом із цим, відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Інкриміновані обвинуваченому дії за одним із епізодів мали місце 11 квітня 2018 року. Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.185 КК України, відповідно до ст.12 КК України є кримінальним проступком. Отже, на час ухвалення судом вироку закінчився строк давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності. Обставин, які б зупиняли або переривали перебіг строків даності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності судом не встановлено.

Відповідно до уставленої позиції Верховного Суду звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч.1 ст.49 КК України та за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення з підстав спливу строків давності (постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 10 червня 2021 року у справі №640/11750/17; від 25 лютого 2021 року у справі №192/3301/16-к).

За змістом п.1 ч.2 ст.284, ч.3 ст.285, ч.ч.1, 4 ст.286, ч.3 ст.288 КПК України суди першої та апеляційної інстанцій мають обов`язок роз`яснити особі, яка притягується до кримінальної відповідальності, те, що на момент судового розгляду чи апеляційного перегляду закінчилися строки давності притягнення цієї особи до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою ст.49 КК України, для звільнення особи від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК України, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави та наслідки такого заперечення.

Крім того, у відповідності до ч.5 ст.74 КК України, особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексц.

Так, законодавцем передбачено процесуальне право обвинуваченого відмовитися від закриття провадження та наполягати на дослідженні доказів у справі з метою встановлення його невинуватості. У такому випадку судове провадження проводиться у загальному порядку і в разі доведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення суд за результатами такого розгляду постановляє обвинувальний вирок та звільняє таку особу від призначеного покарання на підставі статей 49, 74 КК України (постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 17 лютого 2022 року у справі № 752/23954/18).

Таким чином, у разі якщо особа заперечує проти закриття справи через закінчення строків давності, суд має звільнити її від покарання на підставі ч.5 ст.74 КК України, яка є спеціальною нормою та застосовується саме у випадках, коли суд не може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності (постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року у справі № 6520/3934/18).

З`ясувавши, що на момент судового розгляду провадження минув строк, передбачений п.2 ч.1 ст.49 КК України, суд доходить висновку про необхідність звільнити ОСОБА_20 від призначеного покарання за ч.1 ст.185 КК України на підставі ч.5 ст.74 КК України, п.2 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку зі спливом строків давності притягнення останнього до кримінальної відповідальності.

Щодо питання зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання обвинуваченому, то слід відмітити таке.

ОСОБА_20 був затриманий 16.08.2018 року та перебуває під вартою по теперішній час.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29.08.2018 року у справі № 663/537/17 сформувала правовий висновок щодо застосування норми права, передбаченої ч.5 ст.72 КК України (зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання) у такому ракурсі, що якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.

Якщо особа вчинила злочин, починаючи з 21 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №2046-VIII (пряма дія Закону№2046-VIII).

З огляду на те, що ОСОБА_20 вчинив кримінальні правопорушення після 20 червня 2017 року, рахується попередньо ув`язненим з 16.08.2018 року, йому слід зарахувати в строк покарання строк попереднього ув`язнення згідно ч.5 ст.72 КК України із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавленні волі.

Оскільки судом призначається покарання, пов`язане з ізоляцією від суспільства, за відсутності виняткових обставин, передбачених ч.3 ст.377 КПК України, враховуючи встановлені та викладені раніше обставини, у тому числі визначені ст. 178 КПК України, які підтверджують ризики, передбачені п.п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, на переконання суду до набрання вироком законної сили запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_20 у виді тримання під вартою, необхідно залишити без змін.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не подавався.

Процесуальні витрати, які пов`язані із залученням експерта під час здійснення досудового розслідування підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,-

ухвалила:

ОСОБА_20 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання:

-за ч.1 ст.185 КК України у виді арешту на строк 6 місяців;

-за ч.2 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі;

-за ч.3 ст.185 КК України у виді 4 років позбавлення волі;

-за ч.2 ст.186 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

Звільнити ОСОБА_20 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінчення строків давності.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити покарання у виді у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за вироком Харківського районного суду Харківської області від 06.10.2017 року та за даним вироком до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання у виді 5 днів позбавлення волі, із застосуванням положень ст.72 КК України, згідно якої одному дню позбавлення волі відповідає 8 годин громадських робіт, та остаточно визначити покарання у виді 5 (п`яти) років 5 днів позбавлення волі.

Строк відбування покарання обчислювати з моменту фактичного затримання - з 16.08.2018 року.

Зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_20 з 16.08.2018 року до набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_20 у виді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Стягнути із ОСОБА_20 на користь держави на відшкодування процесуальних витрат за проведення експертиз у загальному розмірі 3575 гривень.

Речові докази гаманець, банківську картку Ощадбанку, Приватбанку, картку для проїзду в Харківсському метрополітені, пластикову картку білого кольору, грошові кошти у сумі 800 гривень залишити власнику.

Речові докази військову форму кольору хакі, китель та брюки, 48 розмір, 4 зріст, дві майки чорного кольору, шорти чорного кольору, футболку «Puma» синього кольору, кофту з капюшоном із довгим рукавом, дитячі кросівки чорно-рожевого кольору залишити власнику.

Речові докази диск DVD ALERUS, закупний акт від 28.07.2018 року - зберігати в матеріалах провадження.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м.Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому.

Головуючий суддя: ОСОБА_60 ОСОБА_61