465/223/23
1-кс/465/109/23
У Х В А Л А

судового засідання

09.01.2023 року Слідчий суддя Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_3 , про накладення арешту у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР №0000041, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.01.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,-

встановив:

слідчий ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту, погодженим з прокурором Франківської окружної прокуратури м.Львова ОСОБА_4 у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР №0000041 від 08.01.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України. Просить накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: зв`язку ключів у кількості 5 штук та чіп до домофона. Заборонити на термін накладення арешту відчуження фізичним та юридичним особам вказаних вище речей до прийняття законного рішення у кримінальному провадженні. Вказані речові докази зберігати у кімнаті речових доказів ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області до вирішення справи по суті.

В обґрунтування клопотання зазначає, що в ході досудового розслідування встановлено, що в період часу з 00.00 год. по 08.00 год. 08.01.2023 невідомі особи заволоділи автомобілем марки "ВАЗ 21011", 1977 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 який був припаркований за адресою м. Львів, вул. Кульпарківська,129, чим спричинили гр. ОСОБА_5 матеріальної шкоди, яка встановлюється.

08.01.2023 в ході проведення затримання в порядку ст. 208 КПК України у ОСОБА_6 при проведення особистого обшуку було виявлено та вилучено зв`язку ключів у кількості 5 штук та чіп до домофону. Відтак 09.01.2023 відповідно до постанови слідчого вище перераховані речі було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000041 від 08.01.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.289 КК України. Враховуючи наведене, просить клопотання задовольнити, оскільки у разі не застосування арешту майна, яке було виявлено та вилучено під час проведення оглядів місця події за вказаними адресами призведе до приховання, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування чи передачі майна.

Дослідивши представлені матеріали, письмову заяву слідчого та прокурора, вважаю, що клопотання слід задовольнити виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, кримінальне правопорушення зареєстроване в єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000041, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.01.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, що в період часу з 00.00 год. по 08.00 год. 08.01.2023 невідомі особи заволоділи автомобілем марки "ВАЗ 21011", 1977 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 який був припаркований за адресою м. Львів, вул. Кульпарківська,129, чим спричинили гр. ОСОБА_5 матеріальної шкоди, яка встановлюється. 08.01.2023 в ході проведення затримання в порядку ст. 208 КПК України у ОСОБА_6 при проведення особистого обшуку було виявлено та вилучено зв`язку ключів у кількості 5 штук та чіп до домофону.

Постановою слідчого ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 09.01.2023 року тимчасово вилучене майно, а саме: зв`язку ключів у кількості 5 штук та чіп до омофона визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000041, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.01.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Так, в ч.1 ст. 98 КПК України вказано, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно статті 131, частини першої статті 170 КПК України засобом забезпечення кримінального провадження є арешт майна, який полягає у тимчасовому позбавленні за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим кодексом порядку. Відповідно до вимог цього кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно статей 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Так, відповідно до частини першої статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ісмаїлов проти Росії" від 6 листопада 2008 року, де визнавалися порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали клопотання, вважає, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться у клопотанні слідчого.

Враховуючи вищевикладене, а також правову підставу для арешту майна, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи, а також з метою забезпечення речових доказів у кримінальному провадженні та запобігання можливості їх приховування, пошкодження, знищення, накладення арешту є необхідним заходом забезпечення кримінального провадження.

Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у ч.2 ст.167 КПК України.

Клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею у відповідності до вимог ч.1ст. 172 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Відтак, враховуючи те, що 09.01.2023 року тимчасово вилучене майно, а саме: технічний паспорт автомобіля, ключ брелок та два ключа на кільці, ключ брелок та два ключа на кільці визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000041, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.01.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, може бути знищені власником. Оскільки такі були знаряддям вчинення злочину і на них збереглись сліди злочину; можуть бути предметом вчинення кримінального правопорушення, та в подальшому може використаний може бути як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. В ході проведення досудового розслідування виникла у необхідність у проведенні ряду слідчих дій по даному кримінальному провадженню, а також є ймовірність, що вилучене майно може бути приховуваним, пошкодженим, зникненням, втраченим, знищеним, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження, що унеможливить встановлення важливих всіх обставин даного кримінального правопорушення.

Згідноч.2 ст. 100 КПК України зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 4 «Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 р. № 1104 «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України» встановлено: п. 4 - речові докази, зберігаються до передачі їх суду в органі, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, або інших місцях зберігання, визначених у цьому Порядку. Відтак вказані речові докази слід зберігати у кімнаті речових доказів ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області до вирішення справи по суті.

Керуючись статтями 117,170-173,309,395 КПК України,-

постановив:

клопотання задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: зв`язку ключів у кількості 5 штук та чіп до домофона.

Заборонити на термін накладення арешту відчуження фізичним та юридичним особам вказаних вище речей до прийняття законного рішення у кримінальному провадженні.

Вказані речові докази зберігати у кімнаті речових доказів ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області до вирішення справи по суті.

Ухвала підлягає до негайного виконання.

На ухвалу може бути подана апеляція до Львівського апеляційного суду протягом 5 діб з дня її винесення.

Слідчий суддя ОСОБА_1