Провадження № 1-кп/127/880/22

В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2023 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Вінниці, в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції між Вінницьким міським судом Вінницької області та Вознесенський міськрайонним судом Миколаївської області, кримінальне провадження № 0000118 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Вознесенського району Миколаївської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, військовослужбовця військової служби за мобілізацією, який проходить військову службу на посаді водія - механіка відділення інженерно - аеродромного забезпечення аеродромно - експлуатаційного взводу аеродромно - технічної роти військової частини НОМЕР_1 у військовому званні - «солдат», раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 415 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією та проходячи військову службу на посаді водія - механіка відділення інженерно - аеродромного забезпечення аеродромно - експлуатаційного взводу аеродромно - технічної роти військової частини НОМЕР_1 у військовому званні - «солдат», не передбачаючи суспільно небезпечний характер своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, діючи не умисно, 09.08.2022, приблизно о 17 годині 20 хвилин, керуючи технічно справною транспортною машиною «Камаз» модель 4310, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись автодорогою М21 сполученням «Виступовичі Житомир Мотилів-Подільський», у напрямку м. Могилів-Подільський, в межах м. Вінниці Вінницької області, знаходячись на ділянці дороги 302 кілометр + 500 метрів, вирішив розвернути транспортну машину «Камаз» модель 4310, реєстраційний номер НОМЕР_2 в напрямку міста Житомир. Після чого ОСОБА_4 звернув праворуч у дорожній карман та з дорожнього карману, під прямим кутом відносно автодороги М21, виїхав на вказану автодорогу та перетнув дві попутних смуги руху, при чому не переконався в безпечності вказаного маневру, а також те, що дві попутних смуги руху, які він буде перетинати вільні від транспортних засобів та знаходяться на достатній для маневру відстані. ОСОБА_4 своїми діями перегородив дві попутні смуги руху, внаслідок чого, допустив зіткнення із автомобілем «Seat Cordoba», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням власника вказаного автомобіля ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався в напрямку м. Могилів-Подільський по належній смузі руху.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, водій автомобіля «Seat Cordoba», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_5 , отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження та останньому спричинено матеріальну шкоду на суму 173 340, 00 грн (сто сімдесят три тисячі триста сорок гривень).

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Зокрема, обвинувачений пояснив суду, що дійсно 09.08.2022, приблизно о 17 годині 20 хвилин, керував автомобілем «Камаз», реєстраційний номер НОМЕР_2 . Рухаючись автодорогою М21 сполученням «Виступовичі Житомир Мотилів-Подільський», у напрямку м. Могилів-Подільський, в межах м. Вінниці Вінницької області, знаходячись на ділянці дороги 302 кілометр + 500 метрів, вирішив розвернути транспортну машину «Камаз» в напрямку міста Житомир. Звернув праворуч у дорожній карман та з дорожнього карману, під прямим кутом відносно автодороги М21, виїхав на вказану автодорогу та перетнув дві попутних смуги руху. Таким чином, допустив зіткнення із автомобілем «Seat Cordoba», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_5 , який рухався в напрямку м. Могилів-Подільський по належній смузі руху. ОСОБА_4 зазначив, що вимушено порушив ПДР України. Пояснив це тим, що на той час всі дорожні знаки були приховані, тому він заблукав. Крім того, на той час перебував за кермом протягом десяти годин, був втомлений та поспішав. Просив обрати йому міру покарання у виді штрафу. З приводу заявленого потерпілим цивільного позову обвинувачений вважає, що належним позивачем за позовною заявою потерпілого має бути саме військова частина, з цих підстав пред`явлені до нього позовні вимоги не визнає.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 надав суду наступні показання. Потерпілий пояснив, що їхав з роботи, ПДР не порушував. Їхав по своїй смузі для руху. Автомобіль «Камаз» зненацька перегородив смугу руху, по якій він рухався, тому у нього не було можливості вчасно загальмувати, щоб уникнути зіткнення. Свій цивільний позов підтримує за виключенням 10 000 грн, які попередньо йому надав обвинувачений в якості відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні прокурор просив залишити без розгляду позовну заяву, подану Вінницькою спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері Центрального регіону, в інтересах держави в особі КНП «Вінницька міська клінічна лікарня ШМД», до ОСОБА_4 про відшкодування витрат, понесених державним закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину у кримінальному провадженні № 0000118, у зв`язку з добровільним відшкодуванням обвинуваченим цих витрат.

Вислухавши думку прокурора, обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України вважає за недоцільне досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Також судом з`ясовано чи правильно розуміє обвинувачений ОСОБА_4 зміст цих обставин, чи не має сумнівів у добровільності його позиції. Одночасно обвинуваченому ОСОБА_4 роз`яснено, що в такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Аналізуючи та оцінюючи обставини справи, показання обвинуваченого, та всі докази в їх сукупності, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 повністю знайшла своє підтвердження в ході судового слідства, а тому його дії суд кваліфікує за ч. 1 ст. 415 КК України, як порушення правил водіння транспортної машини, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому, у відповідності до ст. 65 КК України, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, а також особу обвинуваченого.

Згідно з вимогою УІАП ГУНП у Вінницькій області від 13.08.2022, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , раніше не судимий.

Відповідно до характеристики від 15.08.2022 виданої головою ОСББ, за місцем проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зарекомендував себе виключно з позитивного боку.

З довідки № 1095/01-12 виданої КП «КНП Вознесенська багатопрофільна лікарня» ВМР від 16.08.2020 вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на обліку в лікаря нарколога в даному закладі не перебуває та за медичною допомогою до психіатричного кабінету не звертався.

Відповідно до довідки № 1050 виданої КНП «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» МОР від 15.08.2022, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за даними реєстратури на наркологічному та психіатричному обліку не перебуває.

Судом також досліджено військовий квиток серії НОМЕР_4 виданий на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до медичної характеристики на солдата призваного за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , останній під медичним спостереженням у даній ВЧ знаходиться з квітня 2022 року. На обліку у психіатра та нарколога не перебував. Психоневрологічний статус без особливостей.

Відповідно до службової характеристики на солдата призваного за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , останній за час проходження служби зарекомендував себе дисциплінованим, вимогливим до себе військовослужбовцем. Відповідає займаній посаді.

Крім того, судом досліджено клопотання командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 , в якому останній просить військовослужбовця ОСОБА_4 суворо не карати та надати йому можливість продовжувати виконання свого військового обов`язку в період воєнного стану.

Також суд приймає до уваги наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 .

Обставинами, що відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом встановлено щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Зокрема, про щире каяття обвинуваченого свідчать його покази, надані ним в судовому засіданні, відповідно до яких він не лише визнав вину та повідомив про всі обставини вчиненого кримінального правопорушення, а й висловив щирий жаль з приводу його вчинення, усвідомлення ним протиправності та неприпустимості своїх дій.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено.

За приписами ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

За змістом ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Стаття 69 КК України підлягає виваженому застосуванню у тих випадках, коли для реалізації мети покарання установлені в певній санкції його вид і розмір є занадто суровим (несправедливим), а особа потребує поблажливого ставлення. Через це суд має право скорегувати покарання відповідно до індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження.

На підставі викладеного, з урахуванням обставин справи, особи обвинуваченого, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення. Також судом враховано відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, а також те, що ОСОБА_4 частково відшкодував потерпілому моральну шкоду на суму 10 000 грн, є військовослужбовцем військової служби за мобілізацією під час дії воєнного стану в Україні, суд приходить до висновку про можливість призначення ОСОБА_4 покарання з врахуванням положень ст. 69 КК України, перейшовши до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 1 ст. 415 КК України, а саме покарання у виді штрафу.

Підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 , суд не вбачає.

Згідно з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

За загальним правилом частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (частина перша статті 1188 ЦК України).

У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам застосовується положення частини другої статті 1188 ЦК України.

Згідно з нормою частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України убачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі невиплаченого відшкодування.

У частині першій статті 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом та наявності її вини.

Тобто, частина перша статті 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У частині другій статті 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Таким чином, частина друга статті 1167 ЦК України передбачає підстави відшкодування моральної шкоди незалежно від вини заподіювача, проте не змінює відповідальну за відшкодування моральної шкоди особу, якою за змістом статті 1167 ЦК України залишається особа, яка безпосередньо завдала моральну шкоду, а саме - винний водій.

Аналіз положень статей 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Правило генерального делікту закріплено у статті 1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у статті 1167 ЦК України стосовно моральної шкоди.

Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача.

За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача.

Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктивного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану в законі особі - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.

Так, стаття 1187 ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності), речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання, утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Зазначений висновок узгоджується із нормою частини першої статті 1172 ЦК України та частини другої статті 1187 ЦК України.

Положення частини першої статті 1187 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (частина друга статті 1187 ЦК України).

У такому випадку обов`язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія.

Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Таким чином, положення статей 1187, 1188 ЦК України є спеціальними по відношенню до статті 1167 ЦК України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.

Зазначена вище позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.11.2020 у справі № 760/28302/18-ц.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо. Стаття 2 вказаного закону передбачає, що Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування.

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав.

Транспортний засіб марки «Камаз» модель 4310, реєстраційний номер НОМЕР_2 , належить військові частині НОМЕР_1 .

Власником джерела підвищеної небезпеки визнається тільки та особа, яка на відповідних правових підставах ним володіє.

Військова частина НОМЕР_1 знаходиться у складі Збройних Сил України і є юридичною особою.

ОСОБА_4 на момент вчинення кримінального правопорушення був військовослужбовцем та проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , тобто перебував із військовою частиною у трудових відносинах, автомобіль марки «Камаз» модель 4310, реєстраційний номер НОМЕР_2 , належить військові частині НОМЕР_1 .

Таким чином, завдану військовослужбовцем ОСОБА_4 шкоду повинна відшкодовувати військова частина, на обліку та у оперативному управлінні якої перебуває джерело підвищеної небезпеки транспортний засіб марки «Камаз» модель 4310, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», особа у разі завдання з її вини шкоди третім особам, яку відшкодовано відповідно до закону військовою частиною, установою, організацією, закладом, відшкодовує військовій частині, установі, організації, закладу завдану шкоду в порядку, передбаченому цим Законом та іншими законами України.

Тому, з урахуванням вищевикладеного, розглянувши позовні вимоги цивільного позивача ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд приходить до висновку про залишення даного позову без задоволення, оскільки його пред`явлено до неналежного відповідача.

Позовну заяву Вінницької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону, подану в інтересах держави в особі КНП «Вінницька міська клінічна лікарня ШМД», до ОСОБА_4 про відшкодування витрат, понесених державним закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину у кримінальному провадженні № 0000118, суд вважає необхідним залишити без розгляду на підставі клопотання прокурора, у зв`язку з добровільним відшкодуванням ОСОБА_4 цих витрат.

Згідно ст. 124 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення: судової експертизи технічного стану № СЕ-19/102-22/11796-ІТ від 11.08.2022, що складають 943 (дев`ятсот сорок три) гривні 90 коп.; судової експертизи технічного стану № СЕ-19/102-22/11802-ІТ від 30.08.2022, що складають 943 (дев`ятсот сорок три) гривні 90 коп.; судової автотоварознавчої експертизи № СЕ-19/102-22/12159-АВ від 19.09.2022, що складають 2265 (дві тисячі двісті шістдесят п`ять) гривень 36 коп.; судової фототехнічної експертизи № СЕ-19/102-22/13135-ФП від 13.09.2022, що складають 1510 (одна тисяча п`ятсот десять) гривень 24 коп. та судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/102-22/14454-ФП від 30.09.2022, що складають 943 (дев`ятсот сорок три) гривні 90 коп., на загальну суму 6 607 (шість тисяч шістсот сім) гривень 30 копійок, оскільки їх проведення було обумовлено розслідуванням скоєного ним кримінального правопорушення.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до положень статті 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 50, 53, 65, 66, 69, 415 КК України, ст. ст. 349, 371, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 415 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 300 (трьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5 100 (п`ять тисяч сто) гривень.

Позовну заяву Вінницької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону, подану в інтересах держави в особі КНП «Вінницька міська клінічна лікарня ШМД», до ОСОБА_4 про відшкодування витрат, понесених державним закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину у кримінальному провадженні № 0000118 залишити без розгляду на підставі клопотання прокурора, у зв`язку з добровільним відшкодуванням ОСОБА_4 цих витрат.

Позовну заяву потерпілого ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення: судової експертизи технічного стану № СЕ-19/102-22/11796-ІТ від 11.08.2022, що складають 943 (дев`ятсот сорок три) гривні 90 коп.; судової експертизи технічного стану № СЕ-19/102-22/11802-ІТ від 30.08.2022, що складають 943 (дев`ятсот сорок три) гривні 90 коп.; судової автотоварознавчої експертизи № СЕ-19/102-22/12159-АВ від 19.09.2022, що складають 2265 (дві тисячі двісті шістдесят п`ять) гривень 36 коп.; судової фототехнічної експертизи № СЕ-19/102-22/13135-ФП від 13.09.2022, що складають 1510 (одна тисяча п`ятсот десять) гривень 24 коп. та судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/102-22/14454-ФП від 30.09.2022, що складають 943 (дев`ятсот сорок три) гривні 90 коп., на загальну суму 6 607 (шість тисяч шістсот сім) гривень 30 копійок.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 11.08.2022 по справі № 127/17285/22 на вилучений 09.08.2022 під час огляду місця дорожньо-транспортної події автомобіль марки «Seat Cordoba», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Речові докази у кримінальному провадженні № 0000118, а саме:

-вилучений під час огляду дорожньо-транспортної події від 09.08.2022 легковий автомобіль марки «Seat Cordoba», реєстраційний номер НОМЕР_3 повернути власнику ОСОБА_5 ;

-зафіксований під час огляду дорожньо-транспортної події від 09.08.2022 військовий автомобіль марки «Камаз» модель 4310, реєстраційний номер НОМЕР_2 повернути власнику військовій частині НОМЕР_1 .

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти діб з моменту його проголошення. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення, копію вироку направити учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.

Відповідно до частини 2 статті 394 КПК України, вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України.

Суддя: