Справа № 183/5966/22
№ 1-кп/183/1201/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Ухвалено 13 грудня 2022 року в м. Новомосковськ Дніпропетровської області.

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000451 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Перечина Ужгородського району Закарпатської області, з середньою спеціальною освітою, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, військовослужбовця військової служби призваного по мобілізації, військової частини НОМЕР_1 , несудимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст.407 КК України,

за участю прокурора - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3

в с т а н о в и в:

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.04.2022 № 83 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_3 , призваного по мобілізації, призначено на посаду гранатометника 6 парашутно-десантної роти 2 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 та зараховано до списків особового складу та поставлено на всі види забезпечення.

Солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку, сумлінно виконувати службові обов`язки доручені йому за посадою.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Оборону України» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про Оборону України» у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни.

Органи державної влади та органи військового управління, не чекаючи оголошення стану війни, вживають заходів для відсічі агресії. На підставі відповідного рішення Президента України Збройні Сили України разом з іншими військовими формуваннями розпочинають воєнні дії, у тому числі проведення спеціальних операцій (розвідувальних, інформаційно-психологічних тощо) у кіберпросторі.

З моменту оголошення стану війни чи фактичного початку воєнних дій настає воєнний час, який закінчується у день і час припинення стану війни.

У зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, строк дії воєнного стану в Україні, введений Указом Президента України №64/2022 із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, продовжено з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року на 90 діб, тобто до 21 листопада 2022 року, згідно Указу Президента України №573/2022 від 12 серпня 2022 року, який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні».

13.07.2022 ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, без поважних причин самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 (більш точна адреса не розголошується в умовах воєнного стану), свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи заходів для повернення до пункту дислокації військової частини НОМЕР_1 . Про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

25.07.2022 ОСОБА_3 самостійно повернувся до пункту дислокації військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 (більш точна адреса не розголошується в умовах воєнного стану), внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено.

Таким чином, 13 липня 2022 року, солдат ОСОБА_3 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 (більш точна адреса не розголошується в умовах воєнного стану), в умовах воєнного стану та незаконно перебував поза її межами до 25 липня 2022 року.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 обставини викладені в обвинувальному акті не оспорював, повністю їх підтвердив, зазначив, що, дійсно, у вказаний в обвинувальному акті період перебував поза межами військової частини, оскільки після поранення була необхідність лікуватися, у зв`язку з цим поїхав додому. В скоєному щиро кається. Просив суд суворо його не карати.

У судовому засіданні учасники судового розгляду не оспорювали обставини, при яких скоєно кримінальне правопорушення, тому суд вважає не доцільним досліджувати докази.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Суд вважає встановленою вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд виходить із положень статті 65 КК України та враховує, що останній за місцем служби характеризується посередньо, на обліку у лікарів не перебуває, несудимий, має на утриманні двох неповнолітніх дітей та вагітну дружину.

Обставинами, які пом`якшують покарання суд визнає - щире каяття, з`явлення із зізнанням.

Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.

При цьому, суд вважає, що щире каяття обвинуваченого, в даній ситуації, ґрунтується на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки і характеризується щирим осудом цієї поведінки, визнанням своєї провини, бажанням виправити ситуацію, а також готовністю нести кримінальну відповідальність.

Тому, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, майнового стану останнього, враховуючи те, що ОСОБА_3 вину визнав повністю, разом з обставинами, які пом`якшують покарання, дає суду підстави при призначенні покарання застосувати ст.69 КК України та перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.5 ст.407 КК України та призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу в розмірі 4120 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 70 040 гривень із розстрочкою виплати рівними частинами строком на сім місяців.

На підставі викладеного, керуючись статтею 374 КПК України, суд,-

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу у розмірі 4120 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 70 040 (сімдесят тисяч сорок ) гривень із розстрочкою виплати рівними частинами строком на сім місяців.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду відповідно до з вимог ч. 2 ст. 394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Роз`яснити ОСОБА_3 , що у разі призначення штрафу з розстрочкою виплати певними частинами засуджений зобов`язаний сплачувати штраф у розмірі та строки, встановлені вироком суду. Про сплату відповідної частини штрафу засуджений повідомляє кримінально-виконавчій інспекції за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату відповідної частини штрафу. У разі несплати засудженим чергового платежу під час призначення штрафу з розстрочкою виплати суд через місяць після закінчення строку виплати чергового платежу за поданням кримінально-виконавчої інспекції замінює несплачену суму штрафу покаранням у виді громадських, виправних робіт або позбавлення волі відповідно до закону.

Копію вироку вручити ОСОБА_3 та прокурору негайно.

Суддя ОСОБА_1