Справа № 489/3633/22
Провадження № 1-кс/489/74/23
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Ухвала

іменем України

09 січня 2023 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Ленінського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Миколаєві скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого СВ ВП № 2 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області у кримінальному провадженні №0002067 від 08.12.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, яка полягає у невинесенні постанови про залучення як потерпілого,

встановив:

До Ленінського районного суду міста Миколаєва надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого СВ ВП № 2 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області у кримінальному провадженні №0002067 від 08.12.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, яка полягала у невинесенні постанови про залучення його потерпілим у вказаному кримінальному провадженні на підставі поданої 13.12.2022 заяви.

У зв`язку з цим, скаржник просив зобов`язати слідчого визнати його потерпілим у вказаному кримінальному провадженні.

Скаржник в судове засідання не з`явився, надавши заяву про проведення судового розгляду в його відсутність та підтримання скарги. Керуючись ч. 6 ст. 9 КПК України щодо застосування загальних засад кримінального провадження та закріпленим у ст. 7 КПК України принципом диспозитивності, слідчий суддя дійшов висновку про можливість розгляду скарги без участі скаржника.

Слідчий до суду не з`явився, надавши заяву про проведення розгляду скарги в його відсутність. Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України неявка слідчого не є перешкодою для розгляду скарги.

Розгляд скарги проводиться без фіксування ходу засідання за допомогою технічних засобів відповідно до положень ч. 4 ст. 107 КПК України.

Дослідивши скаргу з доданими матеріалами, додатково надіслані скаржником письмові матеріали, а також матеріали кримінального провадження, слідчий суддя прийшов до таких висновків.

В судовому засіданні встановлено, що 13.12.2022 ОСОБА_3 подав до ВП № 2 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області заяву про залучення його потерпілим у кримінальному провадженні №0002067 від 08.12.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, за фактом обстрілу, що відбувся 08.12.2022 по АДРЕСА_1 .

Повідомленням СВ ВП № 2 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області від 20.12.2022 № С-28/52-2022 ОСОБА_3 було надано відповідь про розгляд поданої ним заяви, згідно з якою досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні здійснюється УСБУ в Миколаївській області.

Також згідно з положеннями ч. 2 ст. 216 КПК України, досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених статтями 438 КК України, здійснюються саме слідчими органів безпеки.

Зазначені обставини вказують на те, що досудове розслідування кримінального провадження №0002067 від 08.12.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, відповідно до положень кримінального процесуального законодавства належить до визначеної законом підсудності саме слідчих органів безпеки, та, виходячи з вищевказаного повідомлення СВ ВП № 2 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області, фактично здійснюється Управлінням СБУ в Миколаївській області.

Не спростовує вказаних висновків суду щодо підслідності даного кримінального провадження за СУ УСБУ в Миколаївській області і той факт, що постановою від 08.12.2022, спільно винесеною начальником СВ УСБУ в Миколаївській області та начальником СВ ВП № 2 МРУП ГУ НП в Миколаївській області, була створена міжвідомча слідча група для здійснення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, до складу якої входять слідчі СВ УСБУ в Миколаївській області та СВ ВП № 2 МРУП ГУ НП в Миколаївській області та що станом на даний час зазначене кримінальне провадження фактично перебуває в СВ ВП № 2 МРУП ГУ НП в Миколаївській області, оскільки, по-перше, згідно з положеннями ч. 4 ст. 39 КПК України утворення міжвідомчих слідчих груп під час дії воєнного стану здійснюється саме керівником органу досудового розслідування, тобто керівником того органу, який безпосередньо здійснює досудове розслідування вказаного кримінального провадження.

По-друге, постанова про створення міжвідомчої слідчої групи виноситься керівником органу досудового розслідування за погодженням, а не спільно, з керівниками відповідних органів досудового розслідування, які залучаються до проведення слідчих дій у кримінальному провадженні, яке належить відповідно до ст. 216 КПК України до встановленої законом підслідності того чи іншого органу досудового розслідування.

По-третє, у постанові про створення міжвідомчої слідчої групи керівником органу досудового розслідування визначається у її складі старший слідчий, який керуватиме діями інших слідчих, тобто старшим слідчим є саме слідчий того органу, який є органом досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Проте з наявної у матеріалах кримінального провадження вищевказаної постанови про створення міжвідомчої слідчої групи від 08.12.2022 вбачається, що вона винесена з недотриманням положень ч. 4 ст. 39 КПК України, оскільки винесена спільним рішенням двох різних керівників органів досудового розслідування (УСБУ та ВП ГУНП), хоча, як зазначено вище, така постанова має виноситися одноособово саме керівником органу досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, яким є СВ УСБУ в Миколаївській області, та за погодженням з керівником СВ ВП № 2 МРУП ГУ НП в Миколаївській області, слідчі якого залучаються до міжвідомчої слідчої групи.

Вказаний порядок винесення постанови саме керівником органу досудового розслідування за погодженням з керівником відповідного органу досудового розслідування визначений з метою однозначного тлумачення та розуміння того, орган досудового розслідування саме якого органу (із перелічених у ч. 2 ст. 38 КПК України) здійснює безпосереднє розслідування кримінального провадження відповідно до встановленої ст. 216 КПК України підслідності залежно від складу кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Тобто встановлені в ході судового розгляду обставини свідчать про те, що органом досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні є саме СВ УСБУ в Миколаївській області, що підтверджується також наявними в матеріалах кримінального провадження витягами з ЄРДР, в яких органом досудового розслідування зазначений саме слідчий відділ УСБУ в Миколаївській області.

Крім того, відповідно до постанови про призначення групи слідчих від 08.12.2022 та постанови про проведення слідчих (розшукових) дій, у порядку ст. 40 КПК України від 28.12.2022 вбачається, що вказані постанови були винесені начальником СВ УСБУ в Миколаївській області, що також свідчить про те, що органом досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні є саме вказаний орган, та ним було лише доручено слідчим СВ ВП ВП № 2 МРУП ГУ НП в Миколаївській області проведення слідчих та негласних слідчих дій у вказаному кримінальному провадженні.

За такого, скаржник ОСОБА_3 мав звернутися, у випадку наявності відповідних підстав, із заявою про залучення як потерпілого у кримінальному провадженні №0002067 від 08.12.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, саме до органу досудового розслідування - СВ УСБУ в Миколаївській області, яке безпосередньо здійснює досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

Таким чином, встановлені в ході розгляду скарги обставини вказують на відсутність бездіяльності слідчого СВ ВП № 2 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області у вказаному кримінальному провадженні, яка полягає у нерозгляді заяви ОСОБА_3 про залучення як потерпілого, оскільки встановлені слідчим суддею обставини вказують на те, що органом досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні є орган досудового розслідування УСБУ в Миколаївській області, який розташований на території, на яку не розповсюджується територіальна юрисдикція Ленінського районного суду міста Миколаєва, що, у свою чергу, вказує на те, що слідчий суддя Ленінського районного суду міста Миколаєва не має права вирішувати питання про оскарження бездіяльності слідчого у кримінальному провадженні, яке фактично розслідується органом досудового розслідування, що знаходиться поза межами територіальної юрисдикції Ленінського районного суду міста Миколаєва.

Також варто зауважити, що підсудність кримінальних проваджень та відповідних скарг на досудовому розслідуванні визначається виключно законом та не може залежати від волі учасників кримінального провадження, оскільки визначена законом підсудність нерозривно пов`язана з такою категорією, як суд, визначений законом, яка, у свою чергу, є обов`язковим елементом права на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, положення ст. 303 КПК України містять зазначення вичерпного переліку рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача та прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування. Зокрема, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржене рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Також згідно з ч. 2 ст. 55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Відповідно до ч. 5 ст. 55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Таким чином, системний аналіз вказаних нормативних актів свідчить про те, що у випадку заподіяння особі моральної, фізичної або майнової шкоди, вона подає уповноваженій особі, яка здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні, відповідну заяву про залучення її як потерпілого та саме з цього моменту вона набуває статусу потерпілого у кримінальному провадженні. І лише у випадку, коли слідчий, дізнавач чи прокурор винесе вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, така постанова може бути оскаржена до слідчого судді.

Натомість при розгляді скарги встановлено, що ОСОБА_3 оскаржує бездіяльність слідчого, яка, на його думку, полягає у невинесенні постанови про залучення його потерпілим у вказаному кримінальному провадженні. При цьому чинний КПК України не містить зазначення обов`язку слідчого виносити постанову про залучення особи як потерпілого після подання нею відповідної заяви та вказана бездіяльність слідчого, яка на думку скаржника полягає у невинесенні постанови про залучення як потерпілого, не підлягає оскарженню до слідчого судді відповідно до положень ст. 303 КПК України.

Крім того, зі скарги та матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_3 подав заяву про залучення як потерпілого у кримінальному провадженні, обґрунтовуючи свій статус потерпілого тим, що внаслідок вчинення 07.12.2022 збройними силами російської федерації кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, йому була заподіяна моральна шкода внаслідок пошкодження чужого майна, що належить не йому, а іншим юридичним та фізичним особам, які самостійно подали заяви про залучення як потерпілих у вказаному кримінальному провадженні, а також, що він проживає в населеному пункті, який піддався ворожому обстрілу в ході ведення війни з російською федерацією.

Відповідно до ч. 4 ст. 55 КПК України, потерпілим не може бути особа, якій моральна шкода завдана як представнику юридичної особи чи певної частини суспільства.

Оскільки із заяви ОСОБА_3 про залучення як потерпілого по вказаному кримінальному провадженню вбачається, що йому заподіяна моральна шкода саме як представнику певної частини суспільства: жителів міста Миколаєва, які проживають на території Інгульського району міста Миколаєва, що був підданий 07.12.2022 обстрілам збройними силами російської федерації, а також, що внаслідок вказаних злочинних дій йому та його майну не було завдано жодної шкоди, то вказане свідчить про те, що він не може бути потерпілим у вказаному кримінальному провадженні.

У зв`язку з викладеним, слідчий суддя приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_3 підлягають залишенню без задоволення.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, встановлені слідчим суддею обставини вказують на необхідність відмови в задоволенні скарги.

Керуючись статтями 303-308, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

постановив:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого СВ ВП № 2 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області у кримінальному провадженні №0002067 від 08.12.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, яка полягає у невинесенні постанови про залучення як потерпілого - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1