Провадження №1-кп/523/855/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2022 року

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора Суворовської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_3

обвинуваченого (підсудного) ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001093 від 12.08.2021 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Градениці Біляївського району Одеської області, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого та офіційно непрацевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,
В С Т А Н О В И В:
14.06.2021 року в період часу з 08:00 до 16:00 годин, підсудний ОСОБА_4 , перебуваючи поблизу гаражного кооперативу «ВСА №32» за адресою: м.Одеса, вул.Жоліо-Кюрі 62А, діючи умисно і керуючись корисливим мотивом, з метою особистого збагачення, підійшов до гаражу № НОМЕР_1 , вхідні двері якого були закриті на замок та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає і не зможе завадити, виліз на дах вказаного гаражу, де за допомогою фізичної сили, проломив дах та проник всередину приміщення гаражу, звідки через отвір у даху гаражу таємно викрав належний ОСОБА_5 бетонорозмішувач, оранжевого кольору, вартістю 6500 гривень, заволодівши яким вказаний підсудний залишив місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядився викраденим майном на власний розсуд і спричинив таким чином означеному потерпілому матеріальну шкоду у наведеному розмірі.
В судове засідання потерпілий ОСОБА_5 не з`явився, звернувшись до суду із заявою щодо розгляду справи без його участі, у зв`язку з чим, суд з урахуванням позиції інших сторін процесу й з метою дотримання розумності строків розгляду, вирішив здійснити розгляд кримінального провадження за відсутністю означеного потерпілого.

Підсудний ОСОБА_4 , повністю визнавши свою провину по пред`явленому й викладеному в обвинувальному акті обвинуваченню, будучи допитаним в судовому засіданні, пояснив суду про час, місце, спосіб та мотиви скоєного ним при вказаних вище обставинах таємного викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням до іншого приміщення, а також про обставини подальшого розпорядження викраденим майном, не оспорюючи при цьому докази, які містяться у матеріалах досудового розслідування та фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення.

Згідно з ч.3 ст.349 КПК України, суд за результатами попереднього обговорення з учасниками судового провадження змісту цієї норми закону та наслідків її застосування, визнав недоцільним за клопотанням прокурора дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, з`ясувавши, що учасники провадження правильно розуміють зміст цих положень закону, а також роз`яснивши їм про відсутність права оскарження фактичних обставин кримінального провадження в апеляційному порядку, суд упевнився в добровільності та істинності їх позиції.

Разом із тим, суд вважає, що винність підсудного ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення, фактичні обставини якого ним та ніким із учасників процесу не оспорюються, повністю підтверджується наявними у матеріалах досудового розслідування доказами, дослідження яких не здійснювалось у повному обсязі, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.

Приймаючи до уваги наведені обставини, судом встановлено, що підсудний ОСОБА_4 своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням до іншого приміщення, а відтак його дії вірно кваліфіковані стороною обвинувачення за ч.3 ст.185 КК України.

Так, з огляду на ч.3 ст.185 КК України, кримінальна відповідальність за цією нормою закону настає за таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище або що завдала значної шкоди потерпілому, що карається позбавленням волі на строк від трьох до шести років.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.65, ч.2 ст.50 вказаного Кодексу, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, та при призначенні покарання суду слід врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також слід виходити з того, що покарання має бути призначене відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу й у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яке передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Внаслідок означених вимог закону, при призначенні покарання підсудному ОСОБА_4 , суд приймає до уваги характер, обставини і суспільну небезпечність вчиненого ним та те, що скоєне ним в силу ст.12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, а також судом ураховується стан здоров`я вказаного підсудного та його особа - свою провину в інкримінованому діянні визнав; є сиротою та вихованцем комунального закладу « ІНФОРМАЦІЯ_2 »; у дитинстві був позбавлений батьківського піклування; раніше не судимий і вперше притягається до кримінальної відповідальності; на диспансерному обліку в КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» та КНП «Міський психіатричний диспансер» ОМР не перебуває; забезпечений місцем реєстрації в м.Одесі, де характеризується негативно; в межах даного кримінального провадження протягом певного проміжку часу перебував у розшуку; не має постійного місця проживання; раніше неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності (з характеристики); офіційно не працевлаштований і суспільно-корисною працею не займається, сукупність чого свідчить про відсутність у підсудного легальних джерел доходу та одночасно обумовлює можливість його виправлення в умовах суспільства.

Разом із тим та згідно з обвинувальним актом, органом досудового розслідування та прокурором в суді, у якості обставин, що пом`якшують покарання підсудного ОСОБА_4 , визначено щире каяття.

Проте, з такою позицією органу досудового розслідування та прокурора в суді, суд погодитись не може, оскільки в судовому засіданні встановлено, що протягом досудового розслідування і судового розгляду кримінального провадження, підсудний ОСОБА_4 , незважаючи на визнання своєї провини та перебування на волі, заподіяну потерпілій стороні матеріальну шкоду у повному обсязі - не відшкодував, а згідно з правовими висновками Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (постанови від 22.03.2018 року у справі №759/7784/15-к, від 09.10.2018 року у справі №51-275км17), щире каяття особи передбачає, окрім визнання фактів вчинення злочинів, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у скоєному, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, у бажані виправити наслідки вчиненого.

Втім, відомості, які б підтверджували факт щирого каяття підсудного ОСОБА_4 за наведених вище обставин, мали знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження, але відповідних доказів на підтвердження відшкодування вказаним підсудним або намаганні відшкодувати завдану потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду, до суду не надано і матеріали судового провадження таких даних не містять.

Отже, за приписами ст.ст.66, 67 КК України, до обставин, що пом`якшують покарання підсудного ОСОБА_4 , слід віднести визнання ним своєї провини, а обставин, що обтяжують покарання вказаного підсудного, протягом розгляду кримінального провадження судом не встановлено.

Положення ч.ч.1, 3 ст.75 КК України встановлюють, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення або кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, у разі не вчинення останнім протягом визначеного іспитового строку нового кримінального правопорушення і виконання покладених на нього обов`язків.

На підставі сукупності викладеного, при визначенні виду та міри покарання у даному кримінальному провадженні, беручи до уваги досліджені під час судового розгляду обставини, характер і суспільну небезпечність доведеного обвинувачення, характеризуючі дані про особу підсудного ОСОБА_4 , комплексність яких обумовлюють можливість його виправлення в умовах суспільства, суд у контексті ст.ст.50, 65 КК України доходить висновку про доцільність призначення зазначеному підсудному покарання у виді позбавлення волі в межах строку, встановленого санкцією ч.3 ст.185 означеного Кодексу, але із застосуванням положень ст.ст.75, 76 цього ж Кодексу та зі звільненням від відбування покарання з випробуванням у визначених законом межах, з одночасним покладенням на вказаного підсудного низки відповідних обов`язків, що за переконанням суду є обґрунтованим й достатнім для виправлення останнього та попередження нових кримінальних правопорушень.

Керуючись ч.3 ст.349, ст.ст.369-371, 373-374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.185 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ст.75, п.п.1-2 ч.1 ст.76 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки, якщо протягом визначеного іспитового строку зазначена особа не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти цей орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Згідно з ч.4 ст.76 КК України, ст.163 Кримінально-виконавчого кодексу України, виконання вироку та нагляд за засудженим ОСОБА_4 , покласти на Суворовський районний відділ філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області Міністерства юстиції України.

Копії вироку вручити під розписку прокуророві та ОСОБА_4 , надати для відома іншим заінтересованим особам, а також направити до ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області та до Суворовського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області Міністерства юстиції України, - для виконання в частинах, що стосується їх відповідних повноважень.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд міста Одеси до Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення.

С у д д я: ОСОБА_1