ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 644/5171/20 Номер провадження 11-кп/814/694/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001075, за апеляційними скаргами прокурора Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_6 та потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком суду

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця м. Харкова, громадянина України, українця, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, інваліда 2 групи загальне захворювання, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винуватим та засуджено:

- за ч. 4 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

Залишено раніше обраний запобіжний захід ОСОБА_7 у виді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили.

Початок строку відбування покарання визначено рахувати з дня його фактичного затримання, з 27.05.2020.

Зараховано в строк відбування покарання строк перебування під вартою починаючи з 27.05.2020, з розрахунку один день позбавлення волі відповідає одному дню попереднього ув`язнення.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 , 21.05.2020, приблизно о 18 год. 20 хв., будучи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, взявши за місцем свого мешкання у квартирі АДРЕСА_2 , ніж та вийшовши до коридору гуртожитку по АДРЕСА_3 , грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, демонструючи свою зухвалість, байдуже ставлення до мешканців гуртожитку, перебуваючи в коридорі на четвертому поверсі гуртожитку, де на той момент також перебували інші мешканці гуртожитку, висловлювався на їх адресу нецензурною лайкою та погрожуючи фізичною розправою став вчиняти провокативні дії, спонукаючи мешканців гуртожитку до конфліктів без будь-якого приводу, та на зауваження оточуючих не реагував.

Продовжуючи порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, демонструючи свою зухвалість, байдуже ставлення до мешканців гуртожитку, перебуваючи в коридорі четвертого поверху гуртожитка по АДРЕСА_3 , після появи в коридорі гуртожитку потерпілого ОСОБА_9 , який вийшов зі своєї кімнати на шум і попросив ОСОБА_7 припинити протиправні дії, спрямовані на грубе порушення громадського порядку, ОСОБА_7 , висловлюючи словесні погрози і нецензурну лайку, не бажаючи припинення порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, демонструючи свою зухвалість вступив з останнім в словесний конфлікт. В процесі продовження словесного конфлікту та штовханини з ОСОБА_9 , ОСОБА_7 дістав ніж, який мав при собі.

В цей час із своєї квартири до коридору 4-го поверху вище зазначеного будинку, вийшла ОСОБА_10 , яка побачивши ніж у руці ОСОБА_7 закричала, чим привернула до себе увагу останнього. ОСОБА_7 побачивши ОСОБА_10 , завдав один удар ножем, який тримав у правій руці, в область спини справа потерпілій ОСОБА_10 , та продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 тримаючи ніж у правій руці завдав один удар в область спини зліва потерпілому ОСОБА_9 .

Після отриманого ушкодження потерпіла ОСОБА_10 скориставшись тим, що ОСОБА_7 відволікся, вибігла на сходовий майданчик. Протиправні дії ОСОБА_7 були припинені після втручанням мешканців гуртожитку по АДРЕСА_3 , які, перебуваючи в коридорі поверху гуртожитку, почали його відштовхувати від потерпілого ОСОБА_9 стільцем, змусивши його покинути місце вчинення кримінального правопорушення.

У результаті умисних, протиправних дій ОСОБА_7 завдав потерпілій ОСОБА_10 , згідно висновку судової медичної експертизи № 09/1209-C/2020 від 24.06.2020 наступні плесні ушкодження: непроникаюча колото-різана рана задньої поверхні грудної клітини справа, яка належить до категорії легких тілесних ушкоджень.

У результаті умисних, протиправних дій ОСОБА_7 завдав потерпілому ОСОБА_9 , згідно висновку судової медичної експертизи № 09/1205-С/2020 від 24.06.2020 наступні тілесні ушкодження: непроникаюча колото-різана рана задньої поверхні грудної клітини зліва, яка належить до категорії легких тілесних ушкоджень.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Постановити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України та призначити покарання у вигляді 10 років позбавлення волі.

На обґрунтування апеляційних вимог посилається, що висновки суду є хибними, щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 296 КК України, та місцевий суд не проаналізував усі обставини, які повідомила під час засідання потерпіла ОСОБА_10 .

Вказує, що в судовому засіданні 11.11.2021 потерпіла ОСОБА_10 , пояснила, що погрози в її сторону від ОСОБА_7 почались за тиждень до події злочину, останньому не подобалось, що потерпіла постійно робила зауваження його другу, який купив кімнату напроти кімнати ОСОБА_10 та ОСОБА_9 . ОСОБА_7 висловлював погрози «будеш чіпати друга - вб`ю», це було 15.05.2021, коли зустрічав на сходах у гуртожитку, то кричав погрози. Коли чоловіка не було вдома потерпіла боялась виходити на кухню та перебіжками виходила до туалету, щоб не зустріти ОСОБА_7 .

Зазначає, що під час судового розгляду коли відбувався допит потерпілої прийшлось робити технічну перерву, тому що остання настільки боялась ОСОБА_7 , що в неї почалась істерика та вона не змогла продовжувати надавати пояснення, постійно при цьому тримала чоловіка за руку та плакала. Вказує, що потерпіла повідомила суду, що наступного дня після події злочину, на сходах її зустрів ОСОБА_7 та сказав «Ну що ти недобита? Добити тебе ?» після чого, ОСОБА_11 побігла додому та закрилась у кімнаті, вважала, якщо суд звільнить з під варти ОСОБА_7 , то він її вб`є.

Посилається, що потерпілий ОСОБА_9 пояснив, що до нього та до його дружини ОСОБА_10 постійно прискіпливо ставився ОСОБА_7 тому, що потерпілий не давав йому грошей на цигарки та горілку, дружина постійно сиділа у кімнаті, коли його вдома не було, бо боялась за своє життя. Потерпілий вважає, що коли ОСОБА_7 вдарив його кухонним ножем, то тільки завдяки сусіду ОСОБА_12 , який відштовхнув ОСОБА_7 стільцем від нього, той спас йому життя, бо обвинувачений був дуже агресивний, перед тим як завдати удар ножем викрикнув «зараз вас поріжу, як свиней» та намагався ще завдати удар потерпілому, ніж з руки не випускав.

Наголошує, що усі свідки події вважають, що ОСОБА_7 міг продовжити злочині дії та довести умисел до кінця, а саме вбити 20 сантиметровим ножем потерпілих та залишити дитину сиротою, про що свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 зазначили у суді 13.01.2021, 15.02.2021, 25.11.2021.

Крім того вказує, що свідок ОСОБА_14 повідомила, що наступного дня після події до потерпілої підійшов обвинувачений та погрожував вбивством та перед цим неодноразово погрожував ОСОБА_10 .

Зазначає, що у вироку суду не правильно викладені показання свідків ОСОБА_13 .. ОСОБА_14 , які ними надавались у суді. Так, суд першої інстанції зазначив, що за показаннями допитаних судом свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , того дня у коридорі на 4 поверсі ОСОБА_7 вживав алкоголь з сусідом ОСОБА_15 . Перебуваючи у коридорі, вони гучно розмовляли, виражалися нецензурними словами, були у стані алкогольного сп`яніння. Пізніше вийшов потерпілий ОСОБА_9 та зробив зауваження останнім, щоб вони вели себе тихіше, на що ОСОБА_7 почав ображати потерпілого, почалася між ними штовханина. Коли вийшла потерпіла ОСОБА_10 почав і її ображати. Ніж у ОСОБА_7 вони не бачили спочатку, а побачили тоді, коли ОСОБА_7 почав ним махати.

Проте, прослухавши показання ОСОБА_14 від 13.01.2021 та ОСОБА_13 від 25.11.2021 можна зрозуміти, що надані під час судового розгляду показання свідків у вироку викладені не в повному обсязі.

Крім того зазначає, що висновки суду, про наявність в діях обвинуваченого хуліганського мотиву, оскільки вони вчинялися стосовно всіх осіб, що перебували в коридорі гуртожитку та, як вбачається з показань свідків та потерпілих, обвинувачений ОСОБА_7 у цей час не висловлював будь-яких погроз конкретно потерпілим, що свідчило б про його умисел па заподіяння тілесних ушкоджень персонально потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Натомість, вчиняв протиправні дії стосовно усіх осіб, що перебували в коридорі гуртожитку, та погрожував їм фізичною розправою, не знайшли свого підтвердження, так як жодна особа, яка була допитана у залі суду не повідомляла, що ОСОБА_7 перебуваючи на поверсі гуртожитку, увесь час нецензурно лаявся на адресу всіх присутніх, погрожував їм фізичною розправою та не реагував на зауваження оточуючих.

Посилається, що свідки та потерпілі повідомили, що коли саме потерпілі з`явились у коридорі, тоді ОСОБА_7 і почав говорити за вбивство, та після цих слів відразу вдарив потерпілу, а слідом за нею потерпілого. В адресу інших осіб присутніх у коридорі ОСОБА_7 не звертався та не намагався їм завдати тілесні ушкодження.

Також, сторона обвинувачення наголошує, що показання обвинуваченого викладені судом не повно, а частково вирвані з усіх наданих показань ОСОБА_7 під час допиту обвинуваченого.

Крім того вказує, що обвинувачений не попереджається про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання. Зазначає, що обвинувачений повідомив, що ніж був у пакеті, проте свідок ОСОБА_14 , будучи попереджена про кримінальну відповідальність та присягнувши перед судом, повідомила, що ніж ОСОБА_7 дістав з рукава надягненої на ньому куртки.

Зазначає, що у вироку вказано, що ОСОБА_7 повідомив «Коли його в коридорі хтось вдарив стільцем по голові він втік, ніж забрав з собою і приніс до своєї кімнати». Однак, відповідно до звукозапису від 12.11.2021, під час дачі перших пояснень ОСОБА_7 повідомив, що коли хтось його вдарив стільцем, він втратив свідомість та вже не міг наносити потерпілим удари, тому що був без тями.

Вказує, що захисник почав переконувати обвинуваченого ОСОБА_7 , що той не хотів більше завдавати удари і взагалі він демонстрував свою зухвалість, голосно виражав нецензурні слова, вчиняв провокативні дії щодо інших осіб, спонукаючи до конфліктів різних осіб без будь- якого приводу, але ОСОБА_7 повідомив суду, що він разом з другом ОСОБА_15 голосно не розмовляли, а намагались знайти ключі від кімнати, ні до кого не чіплялись та нікому не заважали, але захисник наполягав на своїй позиції та врешті обвинувачений вказав, що, мабуть він комусь заважав.

На переконання прокурора, викладені обставини свідчать про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_7 прямого умислу на вчинення злочину, а саме закінченого замаху на умисне вбивство двох осіб, тобто закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншім людям, але не доведеного до кінця з причин, що не залежали від волі особи та його дії необхідно було кваліфікувати за ч. 2 ст. 15. п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

В апеляційних скаргах потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 просять визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України та призначити покарання у виді 10 років позбавлення волі.

Вказують, що не погоджуються з перекваліфікацією дій обвинуваченого на ч. 4 ст. 296 КК України та зазначають, що обвинувачений намагався їх вбити, погрожував ОСОБА_10 , події відбувались в присутності сусідів. Зазначають, що обвинувачений спочатку наніс удар ножем ОСОБА_10 , а потім ОСОБА_9 і лише завдяки сусідам дії обвинуваченого були зупинені. Вказують, що наступного дня після подій, ОСОБА_7 погрожував ОСОБА_10 добити її.

Потерпіла ОСОБА_10 зазначила, що ОСОБА_7 погрожував їй з того часу, як по сусідству з потерпілими поселився товариш обвинуваченого. Вказала, що вона просила їх не вживати спиртні напої та не курити, оскільки в неї маленька дитина, на що ОСОБА_7 погрожував фізичною розправою, в разі якщо вона буде робити їм зауваження.

Позиції учасників судового провадження.

В суді апеляційної інстанції прокурор підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити з наведених у ній підстав. Обвинувачений та його захисник заперечили проти доводів апеляційної скарги, вважають вирок суду законним і обґрунтованим, просили залишити його без змін. Потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_9 до суду апеляційної інстанції не з`явилися, просили розглядати їхні апеляційні скарги у їхню відсутність та задовольнити вимоги. Також обвинувачений ОСОБА_7 просив звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Мотиви суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 у повній мірі дотримався вказаних вимог Кримінально-процесуального законодавства.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, спричиненні тілесних ушкоджень потерпілим із застосуванням предмета ножа, заздалегідь виготовленого для нанесення тілесних ушкоджень - є правильним, оскільки ґрунтується на зібраних у кримінальному провадженні і перевірених у суді належних і допустимих доказах та детально наведених у вироку, як того вимагає ст. 374 КПК України.

Слід зазначити, що фактичні обставини кримінального правопорушення учасники судового провадження не оспорюють та погоджуються з тим, що суд правильно встановив подію правопорушення. Натомість прокурор та потерпілі не згодні із висновком суду про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 296 КК України.

Такі доводи прокурора та потерпілих про неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеність вини останнього за ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України в ході апеляційного перегляду не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 КК України замахом на кримінальне правопорушення є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому кримінальне правопорушення не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Згідно з ч. 2 ст. 24 КК України прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Усвідомлення означає не лише розуміння фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу конкретного злочину, а й розуміння його суспільної небезпеки.

Передбачення це розумове уявлення особи про результати своєї діяльності (бездіяльності). Під час вчинення злочину винний усвідомлює зміст конкретних наслідків його діяння, їх суспільно небезпечний характер (шкоду, яка буде заподіяна об`єктом посягання), а також неминучість настання таких наслідків.

Вольовий момент прямого умислу характеризується бажанням настання суспільно небезпечних наслідків. Під бажанням розуміють прагнення досягнути конкретного результату, що передбачає свідому і цілеспрямовану дію особи. Бажання це воля, спрямована на досягнення чітко визначеної мети.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №235 від 22.06.2020 ОСОБА_7 на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі шизофренії параноїчної в стані ремісії. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_7 виявляв ознаки вищевказаного психічного розладу та перебував у стані гострої неускладненої алкогольної інтоксикації. Не був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Відповідно до ст. 20 КК України підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення кримінального правопорушення, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними. Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

Тобто у момент вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 перебував у стані обмеженої осудності.

За медичним критерієм обмеження осудності вказує на наявність у винного певного психічного розладу: різного роду психопатії, невротичні розлади, розлад особистості, залишкові явища черепно-мозкової травми, розумова відсталість. За юридичним критерієм обмежена осудність складається із двох ознак інтелектуальної (нездатність особи повною мірою усвідомлювати свої дії чи бездіяльність) та (або) вольової ознаки (нездатність особи повною мірою керувати ними). Наявність такого психопатологічного стану, як обмежена осудність, безумовно, значно ослаблює здатність особи до розуміння характеру вчинюваного нею діяння і контролю за своєю поведінкою.

Таким чином матеріалами кримінального провадження не підтверджується наявність необхідної вольової ознаки прямого умислу.

Зважаючи на вказаний висновок експертизи, не підлягають врахуванню доводи прокурора та потерпілих про поведінку обвинуваченого, яка передувала вчиненню кримінального правопорушення та після його вчинення, що полягала у висловленні погроз вбивством щодо потерпілої ОСОБА_10 .

Отже висновок суду про кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 296 КК України, а саме хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, спричиненні тілесних ушкоджень потерпілим із застосуванням ножа - є правильним.

Призначене судом покарання відповідає вимога закону та є достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого.

Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що, досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо (далі Постанова Пленуму №7).

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вказані вимоги закону та роз`яснення зазначені у Постанові Пленуму №7, врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, обставини вчиненого та особу обвинуваченого, а саме: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який перебуває на обліку у лікаря психіатра з діагнозом шизофренія, параноїчної форми, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, проте згідно акту соціально медичної наркологічної комісії КНП ХОР «Обласним наркологічний диспансер» вказано про довготривале зловживання алкоголю, відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №235 на момент вчинення кримінального правопорушення виявляв ознаки психічного розладу та перебував у стані гострої неускладненої алкогольної інтоксикації та може постати перед судом.

Обставинами, що пом`якшують покарання суд визнав щире каяття обвинуваченого та наявність у нього другої групи інвалідності.

Обставиною, що обтяжує покарання суд визнав вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

За змістом ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Отже, загальною підставою для звільнення від відбування покарання з випробуванням є результат об`єктивної можливості досягнення мети покарання без його реального виконання. Наявність цієї підстави підтверджується сукупністю обставин кримінального провадження, що передусім характеризують вчинений злочин і особу винного.

Ознаками, які характеризують особу винного та впливають на визначення загальної підстави звільнення від відбування покарання з випробуванням, є: вік; соціальний та професійний статус, робота або навчання; сімейний стан, діти; стан здоров`я, зловживання алкогольними напоями; щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні, визнання вини; поведінка у побуті і на роботі чи за місцем навчання; відносини винного із потерпілим. також до вказаних обставин провадження, що зумовлюють рішення суду про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, належить: примирення з потерпілим, відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди, тощо.

Як встановлено судом, обвинувачений вчинив тяжке насильницьке кримінальне правопорушення в стані алкогольного сп`яніння з використанням ножа. З потерпілими не примирився, і, як наполягає потерпіла ОСОБА_10 , після вчинення правопорушення продовжував погрожувати їй насильством, а тому підстав для застосування положень ст. 75 КК України та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, як про це просив ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції, колегія суддів не вбачає.

Нових обставин, які б переконали колегію суддів у протилежному висновку ніж той, до якого дійшов суд першої інстанції при кваліфікації дій обвинуваченого та призначенні йому покарання, в ході апеляційного розгляду колегії суддів наведено не було.

З огляду на викладене вище, підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для зміни чи скасування ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_7 , як про це ставиться питання в апеляційних скаргах прокурора та потерпілих, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги прокурора Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_6 та потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2021 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 у той же строк з часу отримання копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4