КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду у м. Києві, матеріали за апеляційною скаргоюпредставника ОСОБА_6 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 31 серпня 2022 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 та накладено арешт у кримінальному провадженні № 0000078, відомості щодо якого внесені 11 червня 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, на нерухоме майно, а саме на будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 535,9 кв. м. (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 36 та земельну ділянку під ним кадастровий номер: :01:002:0740 (реєстраційний номер: номер: 36), загальною площею 0,3624 га., а також накладеноарешт на будинок АДРЕСА_2 , загальною площею 317,4 кв. м. (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 36) та земельну ділянку під ним кадастровий номер: :01:001:0273 (реєстраційний номер: 36), загальною площею 0,14 га, які перебувають у власності ОСОБА_9 .

Відповідно до ухвали, слідчий суддя врахував правові підстави для арешту майна, а саме те, що вказане майно є об`єктом кримінального провадження та визнане речовим доказом, наявність суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, а тому вважав необхідним накласти арешт на вказане майно.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, представник ОСОБА_10 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 31 серпня 2022 року, скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту відмовити повністю.

Щодо строку апеляційного оскарження представник зазначає, що копію оскаржуваної ухвали отримав лише 01 лютого 2023 року.

Представник посилається на те, що із заявою про вчинення імовірного кримінального правопорушення звернулась фізична особа - ОСОБА_11 , який не мав та не має жодного відношення до нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 .

Натомість, сама власниця вказаного майна - ОСОБА_9 із будь - якими власноручними заявами про вчинення будь - якого кримінального правопорушення по вказаних обставинах не зверталась.

Звертає увагу суду на те, що ОСОБА_9 не була та не могла взагалі бути допитаною в межах кримінального провадження 0000078 від 11 червня 2021 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, оскільки ОСОБА_9 з 11 листопада 2019 року перебуває в розшуку як особа, яка переховується від органів влади, що підтверджується відповідною роздруківкою з офіційного сайту МВС України.

Органом досудового розслідування у клопотанні про накладення арешту на майно зазначено, що метою застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна - є збереження речових доказів. Разом з тим, як стверджує апелянт, жодних об`єктивних даних (доказів), які б підтверджували, що вказане нерухоме майно, є речовими доказами, в матеріалах справи немає.

Також звертає увагу на те, що матеріали не містять даних про повідомлення про підозру будь - кому в межах даного кримінального провадження, не заявлено цивільного позову у порядку, встановленому ст. 128 КПК України, не долучено жодного протоколу допиту свідків, потерпілого, тощо, за даними яких можливо було б говорити про вчинення будь - якого кримінального правопорушення, відсутні відомості в ЄДРДР щодо ОСОБА_12 .

В судове засідання власник майна та його представник не з`явились, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені завчасно та належним чином, що дає суду апеляційної інстанції підстави розглядати справу у їх відсутність.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги представника та просив залишити без змін ухвалу слідчого судді, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія вважає, що представником власника майна не було пропущено строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 31 серпня 2022 року з огляду на положення абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, а апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, відділом дізнання Голосіївського УП ГУНП у місті Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000078, відомості щодо якого внесені 11 червня 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

18 серпня 2022 року прокурор Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 звернулась до слідчого суді Голосіївського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме на будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 535,9 кв. м. (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 36 та земельну ділянку під ним кадастровий номер: :01:002:0740 (реєстраційний номер: номер: 36), загальною площею 0,3624 га., а також на будинок АДРЕСА_2 , загальною площею 317,4 кв. м. (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 36) та земельну ділянку під ним кадастровий номер: :01:001:0273 (реєстраційний номер: 36), загальною площею 0,14 га, які перебувають у власності ОСОБА_9 .

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 31 серпня 2022 року, задоволено вказане клопотання прокурора та накладено арешт на зазначене нерухоме майно.

Задовольняючи дане клопотання слідчий суддя зазначив, що постановою процесуального керівника у кримінальному провадженні вищевказане нерухоме майно визнано речовим доказом, а відтак відповідає вимогам ст. 98 КПК України у зв`язку з чим в ході досудового розслідування виникла об`єктивна необхідність у накладенні на нього арешту.

Проте, колегія суддів з таким висновком слідчогосудді погодитись не може, з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається, зокрема з метою забезпечення: збереження речових доказів.

За положеннями ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 84 КПК України речові докази є одним із процесуальних джерел доказів.

Частина 1 ст. 98 КПК України регламентує, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, наданого до суду апеляційної інстанції, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000078 від 11 червня 2021 року, за ознаками вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

Фактично в ході досудового розслідування підлягають з`ясуванню обставини, щодо підроблення посвідчення або іншого офіційного документа, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, громадянином-підприємцем, нотаріусом, державним реєстратором, суб`єктом державної реєстрації прав, особою, яка уповноважена на виконання функцій держави щодо реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, державним виконавцем, приватним виконавцем, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою або збут такого документа, а також виготовлення підроблених печаток, штампів чи бланків підприємств, установ чи організацій незалежно від форми власності, інших офіційних печаток, штампів чи бланків з тією самою метою або їх збут.

Вказані обставини безпосередньо і підлягають з`ясуванню під час здійснення кримінального провадження та встановлення об`єктивної істини.

Однак нерухоме майно, на яке прокурор просить накласти арешт не може відповідати критеріям речових доказів в ході досудового розслідування щодо здійснення проступку, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено, яке саме доказове значення може мати вказане нерухоме майно у даному кримінальному провадженні і яким чином його ймовірне відчуження зможе запобігти встановленню об`єктивної істини щодо обставин, які встановлюються.

Крім того, колегія суддів приходить до висновку, що накладення арешту на вказані об`єкти нерухомого майна фактично направлене на невиконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_7 суми основного боргу за договором позики від 01 січня 2010 року та перешкоджає задоволенню законних майнових вимог кредитора.

Враховуючи в сукупності надані сторонами провадження докази на підтвердження власних позицій, колегія суддів приходить до висновку, що на даному етапі досудового розслідування стороною обвинувачення не доведено необхідність у накладенні арешту на нерухоме майно.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на кваліфікацію кримінального проступку, щодо якого триває досудове розслідування, враховує зміст об`єктивної сторони вказаного кримінального правопорушення та приходить до висновку, що вищевказане нерухоме майно не може бути речовим доказом під час здійснення досудового розслідування за ч. 1 ст. 358 КК України. В розумінні вимог ст. 98 КПК України вищевказані об`єкти нерухомого майна у даному випадку не є об`єктом злочинних посягань, не були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, а відтак не зберегли сліди чи інші відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

За таких обставин колегія суддів не може погодитись з висновком слідчого судді про доцільність накладення арешту на вищезазначене майно, оскільки вказані об`єкти у даному випадку взагалі не відповідають вимогам ст. 98 КПК України.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до остаточного висновку про те, що на вказані прокурором об`єкти нерухомого майна не може бути накладено арешт у вказаному кримінальному провадженні за наведених підстав. Не містить таких даних щодо обставин кримінального провадження і оскаржувана ухвала слідчого судді.

Прокурором не було доведено необхідність накладення арешту на вищевказане майно з метою збереження речових доказів, не вказано, у який спосіб та для з`ясування яких обставин, що мають значення у даному кримінальному провадженні можливе його використання.

Прокурор та слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, в порушення ст. ст. 171, 173 КПК України, не оцінили розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для його власника.

За положеннями ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

З матеріалів судового провадження вбачається, що накладення арешту на вищевказане майно не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи власника майна потребам досудового розслідування і при вказаних обставинах явно порушує справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження, що у свою чергу нівелює накладення арешту на вилучене майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про неповноту та однобічність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, як незаконна, а апеляційна скарга представника задоволенню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора за недоведеності необхідності арешту майна.

Керуючись ст.ст. 98, 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_14 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_7 ,- задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києвавід 31 серпня 2022 року, якою задоволено клопотання прокурора Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 та накладено арешт у кримінальному провадженні № 0000078, відомості щодо якого внесені 11 червня 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, на нерухоме майно, а саме на будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 535,9 кв. м. (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 36 та земельну ділянку під ним кадастровий номер: :01:002:0740 (реєстраційний номер: номер: 36), загальною площею 0,3624 га., а також накладено арешт на будинок АДРЕСА_2 , загальною площею 317,4 кв. м. (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 36) та земельну ділянку під ним кадастровий номер: :01:001:0273 (реєстраційний номер: 36), загальною площею 0,14 га, які перебувають у власності ОСОБА_9 - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 про накладення арешту на майно, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ _______________ _____________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/1445/2023

Єдиний унікальний номер справи - 752/9994/22

Категорія: ст. 171 КПК України

Слідчий суддя у суді першої інстанції - ОСОБА_15

Доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_1