ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1240/23 Справа № 173/1426/21 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 березня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з секретарем ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_7 , подану на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 лютого 2023 року, якою щодо обвинуваченого за ч.1 ст.115 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кам`янка, Красноградського району Харківської області, громадянина України, не працюючому, із неповною середньою освітою, розлученому, який має на утриманні малолітню дитину, раніше не засудженому, зареєстрованому в АДРЕСА_1 та фактично проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 ,

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 03 квітня 2023 року,

встановила:

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 лютого 2023 року обвинуваченому за ч.1 ст.115 КК України ОСОБА_7 вчергове продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого строком до 03 квітня 2023 року.

Цим же рішенням суду відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Слідчий суддя мотивував свої висновки тим, що обставини викладені у клопотанні прокурора про продовження запобіжного заходу підтверджують ризик переховування обвинуваченого від суду з огляду на міру покарання яка загрожує останньому у разі визнання винним та ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

Не погодившись із судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу із проханням про відмовлення в задоволенні клопотання прокурора, скасування ухвали місцевого суду та обрати щодо нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби.

Зазначає, що ризики, передбачені ст.177 КПК України відсутні та не доведені. Окрім того просить врахувати, що усі докази та експертизи по справі зібрано, він має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та дружину, яка має інвалідність, та вони потребують його допомоги і підтримки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, які наполягали на її задоволенні та просили обрати відносно обвинуваченого більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби, вислухавши думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За приписами ч.3 ст.331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч.2 ст.331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Мотивуючи своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК є особливо тяжким злочином, та за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, а також наявність передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК ризиків того, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Таким чином суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що вказані обставини кримінального провадження свідчать про відсутність підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, альтернативного триманню під вартою, оскільки інший запобіжний захід, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час судового розгляду кримінального провадження.

З такими висновками місцевого суду, які стали підставою для відмови у задоволенні клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу на домашній арешт, погоджується й суд апеляційної інстанції.

Враховуючи положення статті 28 КПК, а також те, що судовий розгляд даного кримінального провадження по суті обвинувачення ОСОБА_7 триває, по справі ще не досліджено усіх доказів, суд апеляційної інстанції не вбачає надмірної тривалості тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою на даному етапі кримінального провадження.

При цьому посилання обвинуваченого ОСОБА_7 на неврахування судом першої інстанції наявності в нього дружини та дитини, які перебувають на його утриманні, не є безумовною підставою, яка виключає наявність встановлених судом ризиків та не спростовує висновки суду про необхідність його подальшого тримання під вартою.

З огляду на викладене колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, який з дотриманням вимог ст.ст.197,199 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, та належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 до 09 квітня 2023 року.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічного з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на даний час відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення, а встановлені судом ризики не відпали та продовжують існувати.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого не спростовують встановлених слідчим суддею обставин та задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419, 422-1 КПК, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 лютого 2023 року, якою продовжено строк тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 до 03 квітня 2023 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3