Справа № 1-245/2009
ПОСТАНОВА

15 березня 2023 року м. Вінниця

Суддя Вінницького районного суду Вінницької області ОСОБА_1 , оглянувши клопотання ОСОБА_2 про скасування арешту на майно,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до Вінницького районного суду Вінницької області з клопотанням про скасування арешту на майно, мотивуючи тим, що в провадженні Вінницького районного суду Вінницької області перебувала кримінальна справа №1-245/2009 по її обвинуваченню (дівоче прізвище - ОСОБА_3 ) у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 383 КК України. Вироком суду від 31.12.2009 (суддя ОСОБА_4 ) їй було призначено покарання у виді 3 років обмеження волі, з іспитовим строком тривалістю 1 рік. Постановою Ленінського районного суду м. Вінниці від 04.02.2011 її було звільнено від покарання по закінченню іспитового строку.

Звернувшись до органів нотаріату з питання оформлення своїх майнових прав, заявнику стало відомо, що будь - яке оформлення її майнових прав є неможливим, оскільки в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстроване обтяження.

Так, згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстратором: Вінницькою районною державною нотаріальною конторою 29.05.2009 15:35:52 за №8761374 було зареєстроване обтяження - арешт нерухомого майна, згідно постанови про накладення арешту на майно, б/н, від 24.05.2009, помічник прокурора Вінницького району юрист 3 класу ОСОБА_5 на об`єкт обтяження: будинок, адреса АДРЕСА_1 , власник: ОСОБА_6 .

З метою отримання копії відповідної постанови прокурора про накладення арешту на майно, заявник офіційно звернулась до Вінницької районної державною нотаріальної контори, але отримала відмову. Аналогічно на запит адвоката також постанови не було надано.

ОСОБА_2 вважає, що на теперішній час потреба у арешті її майна відпала та арешт має бути скасований, а тому звертається до суду з даним клопотанням.

Вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, приходжу до наступного висновку.

З клопотання вбачається, що в провадженні Вінницького районного суду Вінницької області перебувала кримінальна справа №1-245/2009 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 383 КК України.

Вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 31.12.2009 ОСОБА_6 було визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 383, ст. 75 КК України та призначено покарання у виді 3-х років обмеження волі, з іспитовим строком 1 рік.

Постановою Ленінського районного суду м. Вінниці від 04.02.2011 ОСОБА_6 було звільнено від покарання по закінченню іспитового строку.

Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстратором: Вінницькою районною державною нотаріальною конторою 29.05.2009 15:35:52 за №8761374 було зареєстроване обтяження - арешт нерухомого майна, згідно постанови про накладення арешту на майно, б/н, від 24.05.2009, помічник прокурора Вінницького району юрист 3 класу ОСОБА_5 на об`єкт обтяження: будинок, адреса АДРЕСА_1 , власник: ОСОБА_6 .

Тобто, арешт було накладено в рамках досудового слідства кримінальної справи відносно ОСОБА_6 .

15.10.2011 ОСОБА_6 зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 та змінила прізвище на « ОСОБА_8 ».

Відповідно до ст. 126 КПК України(в ред. 1960 року), який був чинний на момент прийняття рішення про накладення арешту, забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії.

Згідно ч. 5ст. 404 КПК України(в ред. 1960 року), якщо у виправданого, чи особи, стосовно якої справа припинена, були вилучені документи, цінності чи інші предмети, або накладений арешт на майно, копія відповідного рішення суду направляється відповідним органам для повернення вилучених документів, цінностей чи інших предметів, а також для зняття арешту з майна.

Частиною 1ст. 409 КПК України 1960 року визначено, що питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, вирішуються судом, який постановив вирок.

За змістом п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.1990 «Про практику застосування судами України процесуального законодавства», у порядку, передбаченому ст.411 КПК України, суди вправі вирішувати питання про скасування заходів по забезпеченню цивільного позову, якщо вироком ці заходи не скасовані.

Відповідно до п.9 розділу11Перехідних положень КПК України 2012 року, арешт майна, застосований під час досудового слідства до дня набрання чинності КПК 2012 року, продовжує свою дію до моменту його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності КПК України 2012 року.

Постанова про накладення арешту на майно ухвалена органом досудового слідства 24.05.2009, тобто до набрання чинності новим КПК України.

Отже, виходячи із п.9 розділу 11 Перехідних положень КПК України 2012 року, постанова про арешт майна продовжує свою дію до цього часу.

Однак, положеннями КПК України( в ред. 1960 року) передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі - або одночасно з винесенням постанови про її закриття (частина перша статті 214), або раніше, якщо в застосуванні відповідного заходу відпаде потреба (частина шоста статті 126).

Крім цього, у межах кримінальної справи, що розслідувалася, власник майна, який не набував процесуального становища підозрюваного, обвинуваченого, чинним на той час кримінально-процесуальним законом не був наділений процесуальним правом ініціювати питання про звільнення майна з-під арешту.

Інституту судового контролю за дотриманням прав і свобод людини під час досудового розслідування КПК України1960 року не містив.

Прийняття судом рішення щодо арешту майна як засобу забезпечення цивільного позову та/або можливої конфіскації, з огляду на зміст пункту сьомого частини першої статті 253, пункту восьмого частини першої статті 324, частини тринадцятої статті 335 КПК України передбачалося лише після прийняття рішення про призначення до судового розгляду та під час постановлення за результатами такого розгляду вироку у кримінальній справі, направленій до суду з обвинувальним висновком.

Згідно ст. 174 КПК України (в ред. 2012 року) підозрюваний, обвинувачений, їх захисник або законний представник, так і інший власник або володілець майна вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, в тому числі на тій підставі, що в подальшому у застосуванні відповідного заходу відпала потреба.

Проте слідчий суддя, як і прокурор, наділений повноваженнями приймати рішення про припинення цього заходу виключно під час досудового розслідування, розпочатого шляхом внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку, встановленому КПК України 2012 року. Процедури вирішення означених питань за межами кримінального провадження КПК України не передбачає.

За наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу Україні, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Отже, порядок скасування арешту майна, що накладений в межах кримінального провадження, встановлено статтею 174 КПК України 2012 року, і відповідно підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства.

Так, арешт на нерухоме майно було накладено слідчим під час досудового слідства у кримінальній на підставі положень КПК України 1960 року, оскільки постанова слідчим була винесена 24.05.2009, а новий КПК набрав чинності 13.04.2012.

Таким чином, спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна на яке накладено арешт розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією із сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Відтак, якщо арешт майна було накладено слідчим під час досудового слідства у кримінальній справі на підставі положень КПК України 1960 року і при цьому згідно з пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом, то розгляд справи повинен відбуватися в порядку цивільного судочинства.

Такий правовий висновок узгоджуються з правовою позицією ВСУ у постановах від 24.04.2019 № 2-3392/11, від 15.05.2019 у справі № 372/2904/17-ц та від 15.05.2013 № 6-26цс13.

Позиція Великої Палати Верховного Суду стосовно юрисдикційної підсудності щодо зняття арешту з майна накладеного в рамках кримінального провадження залишається не змінним - розглядається у встановленому кримінальним процесуальним законодавством порядку, навіть за умови, що особа (власник) не є учасником кримінального провадження якщо арешт на майно було накладено слідчим під час досудового слідства у кримінальній справі на підставі положень КПК України 1960 року, а не КПК України 2012 то спір повинен вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до висновку Великої палати Верховного Суду України викладеного у справі №911/1247/18 від 21.08.2019, вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до положень статті 19 ЦПК України, статті 20 ГПК України можуть бути вирішені судом цивільної чи господарської юрисдикції. Захист майнового права фізичною чи юридичною особою відповідно до вимог ЦПК України може здійснюватись в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, оскільки з наданих матеріалів вбачається, що арешт майна, про скасування якого просить заявник був застосований під час досудового слідства до набрання чинності КПК України 2012 року, враховуючи, що такі процесуальні рішення уповноважених посадових осіб органу досудового розслідування щодо арешту майна, про які зазначено в клопотанні, не можуть бути на даний час предметом розгляду, а скасування арешту, накладеного у такий спосіб, не відноситься до повноважень слідчого судді у розумінні положеньст.174 КПК України, а також те, що Перехідними положеннями чинного КПК України чітко визначено порядок вирішення питань про скасування арешту майна, у зв`язку з чим суддя дійшов до висновку про необхідність відмовити у відкритті провадження за клопотанням про скасування арешту майна.

Враховуючи вищенаведене, оскільки вимоги заявника про зняття арешту з майна ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, такі підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а не в порядку, передбаченому ст.ст.409,411 КПК України (в редакції 1960 року), тому слід відмовити у відкритті провадження за клопотанням.

Разом з тим, заявнику слід роз`яснити, що вона не позбавлений права звертатися до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту в цивільно-правовому порядку, з урахуванням правових позицій, наведених у постанові Верховного Суду України від 15.05.2013 за результатом розгляду цивільної справи № 6-26цс13.

Керуючись, ст.ст.273, 409, 411 (в редакції 1960 року) КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження за клопотанням ОСОБА_2 про скасування арешту на майно (в порядку КПК 1960 року).

Роз`яснити, що заявник не позбавлена права звертатися до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту в цивільному судочинстві.

На постанову може бути подана апеляція до Вінницького апеляційного суду протягом 15 діб з моменту її проголошення через Вінницький районний суд Вінницької області.

Суддя ОСОБА_1