02.03.2023 363/2920/20
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2023 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Вишгород обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000718 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Демидів Вишгородського району Київської області, має середню освіту, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, на утримані має малолітню дитину 2019 року народження, працює не офіційно будівельником, раніше судимого: 04.04.2003 р. Вишгородським районним судом Київської області за ст. ч. 3 ст.186, ч. 3 ст.185, ч. 2 ст. 187 КК України до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна; 30.11.2006 р. Вишгородським районним судом Київської області за ч.2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ч.3 ст. 289 КК України до 11 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 191 КК України,

ВСТАНОВИВ:

06.08.2018 р. між ТОВ «ХАРД ФОР» в особі директора ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено договір підряду №06/08/2018, згідно якого ОСОБА_4 приймає згідно акту приймання - передачі транспортний засіб, а саме автомобіль марки ГАЗ-3302, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що на праві власності належить ОСОБА_6 та відповідно до п. 3.1.зазначеного договору ОСОБА_4 несе повну матеріальну відповідальність за ввірений йому автомобіль (у випадку угону, конфіскації, пожежі, пошкодження чи настання іншого випадку в результаті якого транспортний засіб приходить в повну непридатність та не може використовуватися за його цільовим призначенням). 06.08.2018 р. ОСОБА_4 прийняв від ТОВ «ХАРД ФОР» в особі директора ОСОБА_5 у придатному для використання за призначенням вищезазначений транспортний засіб про що свідчить акт-прийому передачі підписаний сторонами. У подальшому, а саме восени 2019 року (точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено) у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на розтрату ввіреного йому згідно договору підряду №06/08/2018 від 06.08.2018 р. майна, а саме автомобіля марки ГАЗ- 3302, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_6 .

Восени 2019 року (точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_4 перебуваючи за адресою свого місця проживання АДРЕСА_1 , з метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на розтрату чужого майна, від`єднав двигун внутрішнього згорання №24Д*545109 від вищезазначеного автомобіля марки. Після чого в листопаді - грудні 2019 року (точний час в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_4 керуючись корисливим мотивом, діючи в супереч положень вищевказаного договору підряду, будучи матеріально - відповідальною особою, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання діючи умисно, повторно, вчинив дії щодо розтрати ввіреного майна, а саме продав вищевказаний двигун внутрішнього згорання №24Д*545109 ОСОБА_7 за грошові кошти в сумі 2 500 грн., та іншу частину вищевказаного автомобіля продав невстановленій особі за грошові кошти в сумі 5 000 грн. Отримані грошові кошти витратив на власний розсуд, тим самим завдавши потерпілому ОСОБА_6 матеріального збитку на суму 50790 грн.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за наведених вище обставин визнав у повному обсязі, щиро покаявся і надав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального правопорушення, пояснивши, що дійсно 06.08.2018 році він прийняв від ТОВ «ХАРД ФОР» транспортний засіб для використування, але в подальшому розібрав його та продав двигун та іншу частину автомобіля, витративши кошти на власний розсуд.

Потерпілий ОСОБА_6 через канцелярію суду подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України зі згоди учасників судового провадження, які на думку суду правильно розуміють зміст обставин по справі і не оспорюють їх, та немає сумнівів у добровільності їх позиції, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і визначив обсяг доказів, що підлягає дослідженню в судовому засіданні, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , показання якого відповідають фактичним обставинам справи та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому судом було роз`яснено учасникам судового провадження, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження в частині, що характеризують особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при встановлених судом обставинах, доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 191 КК України - розтрата чужого майна, яке було ввірене особі, вчинене повторно.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу винного, який раніше судимий, одружений, має на утриманні малолітню дитину, на даний час офіційно не працює, під наркологічним та психоневрологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та часткове відшкодування шкоди потерпілому, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, суд, враховуючи конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 , наявність пом`якщуючих обставин, позицію прокурора, який не наполягає на реальному позбавленні волі обвинуваченого, відсутність претензій потерпілої особи, суд приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_4 основного покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 3 ст. 191 КК України із призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з виконанням адміністративно-господарських обов`язків, застосувавши до основного покарання правила, передбачені ст. 75 КК України, оскільки виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, однак в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Речовими доказами суд розпоряджається відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 370, 374Кримінального процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням адміністративно-господарських обов`язків строком 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі звільнити з випробуванням, якщо він впродовж іспитового строку 3 (трьох) років не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього, відповідно до ст. 76 КК України обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Речові докази у кримінальному провадженні: - двигун внутрішнього згорання №24Д*545109 (на моховику якого наявний вибитий буквено-цифровий надпис « АК15 », на генераторі якого наявний вибитий буквено-цифровий надпис «АК9М2», також на тамбурі корпусу двигуна наявний буквено-цифровий надпис «240 545109 сделано в СССР, 241002015»), який передано на зберігання потерпілому ОСОБА_6 - залишити потерпілому та скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Вишгородського районного суду Київської області від 22.06.2020 року.

Вирок суду першої інстанції, в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, оскарженню не підлягає. В іншій частині, може бути оскаржено учасниками процесу, протягом тридцяти діб з моменту його проголошення, до Київського апеляційного суду, шляхом подачі апеляції.

Вирок суду набирає законної чинності після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не будо подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_1