Провадження №: 1-кп/752/818/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2023 м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

опікуна ОСОБА_9 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_10 , ОСОБА_11 (Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження № 10001222, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.05.2021 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , українки, громадянки України, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Києві, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , освіта середня, заміжня, працевлаштована неофіційно, позбавлена батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_8 , раніше не судима,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_6 , діючи в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно з якою кожен має право на повагу до його гідності, ст. 29 Конституції України, яка передбачає, що кожна людина має право на особисту недоторканість, ст. 52 Конституції України, де визначено, що будь-яке насильство над дитиною переслідується законом, а також в порушення Конвенції про права дитини та вимог Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" умисно, протиправно, систематично вчиняла щодо свого малолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 психологічне і фізичне насильство, яке виражалось у словесних образах, висловлюваннях на його адресу словами нецензурної лайки, вимаганні вчинення дій на свою користь проти волі дитини, застосування до малолітнього сина фізичної сили, вчинення бійки та, як наслідок, призвело до психотравмуючих наслідків для потерпілого ОСОБА_8 , порушення якості його життя, погіршення соціального функціонування, гармонійного розвитку особистості, спричинило моральні страждання.

Так, 30.12.2020 приблизно о 17:00 ОСОБА_6 знаходилася за місцем свого тодішнього мешкання у квартирі АДРЕСА_3 , де вчинила домашнє насильство психологічного та фізичного характеру щодо свого малолітнього сина ОСОБА_8 , а саме: будучи у стані сп`яніння, вчинила сварку з ним, під час якої нецензурно висловлювалася у його бік, лаяла сина, намагалася силоміць відібрати у нього з рук мобільний телефон, хапала за шию та тиснула долонями та спричинила своїми діями фізичні страждання ОСОБА_8 , психологічний стрес, погіршення якості життя. Внаслідок таких дій ОСОБА_6 щодо неї співробітниками Національної поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а постановою Голосіївського районного суду міста Києва її визнано винною за вказаною статтею та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді громадських робіт.

Крім того, 09.02.2021 приблизно о 20:30 ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння перебувала за тим самим місцем свого тодішнього мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де вчинила психологічне та фізичне насильство щодо свого малолітнього сина ОСОБА_8 , зокрема, висловлювалася на його адресу нецензурною лайкою, словесно ображала і під час цього умисно вдарила його долонею по голові. Вчинені обвинуваченою протиправні дії спричинили відчуття фізичного болю дитиною, психологічний стрес та відповідно, погіршення якості життя ОСОБА_8 . За наслідками такий дій відносно ОСОБА_6 уповноваженими співробітниками Національної поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення у Голосіївському районному суді м. Києва відбувся 12.05.2021.

Надалі, 14.04.2022 приблизно о 00:30 за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_14 знову вчинила домашнє насильство психологічного характеру щодо свого малолітнього сина ОСОБА_8 , яке виявилося у висловлюванні на його адресу нецензурною лайкою, словесних образах у бік останнього, що потягло за собою психологічні страждання та погіршення якості життя дитини. Внаслідок таких дій ОСОБА_6 щодо неї співробітниками Національної поліції було протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, а постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 24.05.2022 її визнано винною за вказаною статтею та застосовано стягнення у виді адміністративного арешту.

Відповідно будучи особою, котра неодноразово притягалася до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, у тому числі, відносно свого малолітнього сина ОСОБА_8 , обвинувачена ОСОБА_6 належних висновків для себе не зробила і перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , маючи прямий умисел на подальше систематичне вчинення домашнього насильства, продовжила вчиняти домашнє насильство щодо цього ж потерпілого, яке виразилось у психологічному та фізичному насильстві та вчиненні наступних дій.

Так, 20.05.2021 у вечірній час доби перебуваючи за місцем свого тодішнього мешкання у квартирі АДРЕСА_3 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_6 умисно вчинила домашнє насильство психологічного та фізичного характеру щодо свого малолітнього сина ОСОБА_8 , а саме: у ході сварки з сином, зумовленої примушуванням його до вчинення дій на свою користь, висловлювалася образливо та нецензурно у його бік, боролася з ним із застосуванням фізичної сили, повалила на підлогу, під час чого спричинила один удар ножом в область лівого стегна ОСОБА_8 , чим завдала йому легкі тілесні ушкодження, шо потягли за собою короткочасний розлад здоров`я, психологічний стрес, душевне хвилювання.

Нанесення тілесного ушкодження, що визначається за критерієм тривалості розладу здоров`я як легке доводиться серед іншого висновком експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи 042-650-2021, складеним за наслідками проведення у цьому кримінальному провадженні судово-медичної експертизи на підставі постанови слідчого від 24.05.2021.

Описані систематичні дії з боку ОСОБА_6 у підсумку призвели до фізичних страждань (фізичного болю) та психологічних страждань малолітнього потерпілого ОСОБА_8 , адже неодноразова негативна продовжувана поведінка матері була для нього психотравмуючою, порушила і порушує його потреби у нормальних умовах виховання та розвитку, збереженні здоров`я, позитивного душевного стану. Продовжувані дії матері періодично викликають у малолітнього ОСОБА_8 емоційні переживання негативного спектру: обурення, суму, протесту, образи, болю, що доводиться висновком судово-психіатричної експертизи від 22.06.021 № 324 Київського міського центру судово-психіатричної експертизи. Згідно з указаним висновком судового експерта досліджена ситуація має для потерпілого психотравмуючий характер, порушує якість його життя, погіршує соціальне функціонування і гармонійний розвиток особистості, спричиняє моральні страждання.

Описане вище вказує на доведеність у діях обвинуваченої ознак кримінального правопорушення за ст. 126-1 КК України.

Вказаних висновків суд дійшов також і з огляду на те, що обвинувачена не оспорювала фактичні обставини, які викладені в обвинувальному акті та повністю визнала свою вину, отримавши згоду сторін, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченої, дослідженням документів, що характеризують її особу і стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших, які дозволяють встановити наявність фактів та обставин, що мають значення для цього кримінального провадження.

У ході допиту ОСОБА_6 свою вину у систематичному вчиненні домашнього насильства щодо свого малолітнього сина ОСОБА_8 визнала повністю, надала показання, у яких підтвердила обставини вчинення кримінального правопорушення, викладені у установчій частині вироку, зокрема у частині способу, дати, часу і місця вчинення свого злочину, своєї протиправної поведінки відносно потерпілого. Зокрема обвинувачена повідомила, що ОСОБА_8 дійсно є її сином, батько якого помер, станом час застосування до сина домашнього насильства вона з ним та іншими родичами проживала у квартирі АДРЕСА_3 . Повідомила, що дійсно 14.04.2021 застосовувала до сина психологічне насильство, адже виголошувала щодо нього нецензурні та образливі висловлювання, лаялася, перебувала у стані алкогольного сп`яніння, а 30.12.2020, 09.02.2021 та 20.05.2021 застосовувала до потерпілого ще й фізичне насильство. Зокрема 30.12.2020 намагалася відібрати мобільний телефон у ОСОБА_15, хапала за шию, застосовуючи силу та намагаючись подолати його опір; 09.02.2021 під час сварки умисно завдала удару долонею по голові; 20.05.2021 вимагаючи гроші та передачі неустановленої речі, вступила у боротьбу фізичного характеру з потерпілим, повалила його з дивану на підлогу та завдала один удар своїм ножом, який тримала при собі у стегно сина, чим спричинювала біль, короткочасний розлад здоров`я, стрес, психологічні страждання. Після 20.05.2021 за місцем своєї реєстрації не мешкає, проживає з чоловіком у його домівці, в судовому порядку позбавлена батьківських прав на сина ОСОБА_8 , перед сином неодноразово вибачалася, спілкується з ним переважно телефоном, про свою поведінку шкодує, кається, стверджує, що алкоголь не вживає.

Покази обвинуваченої в судовому засіданні достатньо послідовні, достатньо змістовні, а тому не викликають сумніву суду у правильності розуміння нею змісту обставин, добровільності та істинності її позиції.

Отже під час розгляду справи та в ході допиту обвинувачена усвідомлено й добровільно підтвердила, що всі обставини, відображені в обвинувальному акті, відповідають дійсності.

Зважаючи на викладене, засновуючись на своєму внутрішньому переконані, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд доходить висновку про повну доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні домашнього насильства - умисного систематичного фізичного і психологічного насильства щодо свого малолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що призвело до фізичних і психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілого, тобто нетяжкого злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України.

Підстав для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Цивільного позову у кримінальному провадженні не заявлено.

Під час судових дебатів прокурор оголосила міркування щодо міри необхідного покарання, вказувала на особу обвинуваченої, яка свою винуватість визнала та щиро розкаялася, раніше до кримінальної відповідальності не притягалася, проте злочин вчиняла у стані алкогольного сп`яніння і станом на час ухвалення вироку до спеціалістів з метою позбавлення від такої згубної звички не зверталася. Достатні для виправлення та перевиховання ОСОБА_6 публічне обвинувачення вбачає покарання у виді громадських робіт, тривалістю 240 годин.

Потерпілий, його бабуся ОСОБА_9 як опікун ОСОБА_8 поклалися на розсуд суду при призначенні покарання.

Законний представник малолітнього підтримав позицію прокурора.

Захисник у судових дебатах погодився з виступом прокурора в частині доведеності обставин вчинення кримінального правопорушення та каяття своєї підзахисної, відсутності у неї кримінального минулого, просив зважити на те, що її поведінка суттєво змінилася, вона не вчиняла більше домашнього насильства щодо свого сина, спілкування з ним веде, алкоголь не вживає. Щодо міри покарання захисник просив призначити для обвинуваченої 1 рік позбавлення волі та застосувати положення ст. 75 КК України, звільнивши останню від відбування покарання та установивши їй іспитовий строк, тривалістю 1 рік.

Обвинувачена підтримала захисника та в останньому слові вказала, що жалкує про вчинене, кається, перед сином вибачилася і ще вибачатиметься, вважає, що покарання, про яке просив захисник буде для неї достатнім, а установлення іспитового строку слугуватиме стримуючим фактором від повторення правопорушень у майбутньому та дисциплінуючим фактором у роботі, тоді як відпрацювання громадських робіт може не узгоджуватися з її робочим графіком.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченій суд, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, об`єкт та суб`єкт злочинного посягання, умови вчинення кримінально-карного діяння, особу винної, яка судимостей немає, раніше до кримінальної відповідальності не притягалася, має постійне місце реєстрації та місце проживання, заміжня, працює без офіційного оформлення трудових відносин на Ринку "Столичний", на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває та є осудною, за місцем проживання характеризується негативно, а також обставини того, що протиправне діяння, в якому визнається винуватою, учиняла систематично перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, будучи матір`ю малолітнього сина, який втратив батька та потребує посиленого батьківського піклування, проте жодних заходів щодо позбавлення згубної звички, свого виправлення не вживала, притягалася до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно матері та рідної сестри.

Відповідно до ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого суд визнає щире каяття ОСОБА_13 , яке полягає у жалю з приводу учиненого, осуді своєї поведінки, визнання нею всіх обставин, регламентованих п. 1 ч. 2 ст. 91 КПК України щодо подій кримінального правопорушення, у тому числі, їх часу, місця, способу учинення, повне визнання своєї винуватості.

Обставиною, яка обтяжує покарання за ст. 67 КК України суд визнає вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння

Підстави для застосування при призначенні покарання приписів ст. 69, 74 КК України у цьому провадженні відсутні.

За таких обставин, відповідно до вимог ст. 65 КК України щодо законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченій покарання в межах санкцій того кримінального закону, за яким вона визнається винуватою, а саме у виді громадських робіт на строк двісті сорок годин. На переконання суду застосування в якості покарання позбавлення волі не відповідатиме критерію пропорційності з огляду на вчинений злочин, тоді як застосування положень ст. 75 КК України (звільнення відбування покарання з випробуванням та установленням іспитового строку) не забезпечить досягнення такої мети покарання як виправлення засудженої та запобігання вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Обмежень, про які йдеться у ст. 56 КК України щодо обвинуваченої ОСОБА_6 в частині обраного виду покарання судом не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 КК України громадські роботи мають полягати у виконанні засудженим у вільний від роботи чи навчання час безоплатних суспільно корисних робіт, вид яких підлягає визначенню органами місцевого самоврядування.

Статтею ст. 91-1 КК України унормовано, що в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені певні обов`язки, а саме: заборона перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства; обмеження спілкування з дитиною у разі, якщо домашнє насильство вчинено стосовно дитини або у її присутності; заборона наближатися на визначену відстань до місця, де особа, яка постраждала від домашнього насильства, може постійно чи тимчасово проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин; заборона листування, телефонних переговорів з особою, яка постраждала від домашнього насильства, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб; направлення для проходження програми для кривдників або пробаційної програми. Заходи, передбачені частиною першою цієї статті, застосовуються до особи, яка на момент вчинення домашнього насильства досягла 18-річного віку. Заходи, передбачені ч. 1 першою цієї статті, можуть застосовуватися на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.

Керуючись приписами ст. 91-1 КК України та зважаючи на ступінь ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення, зміст досудової доповіді Голосіївського районного відділу філії Державної установи "Центр пробації" у м. Києві та Київській області, характеристику обвинуваченої за місцем проживання, суд вважає за належне застосувати до ОСОБА_6 обмежувальний захід та покласти на неї обов`язок пройти програму для кривдників, тривалістю 3 місяці, строк якої за потреби може бути у подальшому збільшений судом.

На переконання суду, покарання, що застосовується за цим вироком у поєднанні з вказаним обмежувальним заходом відповідатиме ч. 2 ст. 50 КК України, критерію гуманності й справедливості та не потягне за собою порушення засад виваженості, включатиме розумний баланс між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, не становитиме надмірного тягаря для обвинуваченої та не порушуватиме найкращих інтересів дитини - потерпілого ОСОБА_8 , зокрема в частині виявлення ним бажання спілкування зі своєю матір`ю, яке формується у його свідомості та за наслідками внутрішнього відчуття, незалежно від наявності судового рішення про позбавлення обвинуваченої батьківських прав щодо сина.

Запобіжний захід у кримінальному провадженні не обирався і підстав для його застосування наразі не вбачається.

Доля речових доказів вирішується судом відповідно до правил, передбачених ст. 100 КПК України.

У порядку ст. 124 КПК України на обвинувачену покладаються документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта, що складаються з вартості проведеного експертного дослідження у сумі 651,80 грн.

Керуючись 91-1 КК України, ст. 349, 368, 370, 374, 394, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначити їй покарання у виді громадських робіт на строк 240 (двісті сорок) годин.

На підставі п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами застосувати до ОСОБА_6 обмежувальний захід, відповідно до якого покласти на неї обов`язок пройти програму для кривдників строком на три місяці, для чого направити її до Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації.

Контроль за поведінкою ОСОБА_6 у частині застосованого обмежувального заходу відповідно до ч. 4 ст. 91-1 КК України покласти на Голосіївський районний відділ філії Державної установи "Центр пробації" у місті Києві та Київській області.

Речовий доказ - предмет, схожий на ніж, зберігати у матеріалах кримінальної справи № 752/19087/21.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта, що складаються з вартості проведеного експертного дослідження у сумі 651 (шістсот п`ятдесят одна) грн 80 коп. за експертним дослідженням № 042-650-2021.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Голосіївський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення за винятком підстав, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України (щодо обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційноїскарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1