Номер провадження: 11-кп/813/847/23
Справа № 523/248/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.1 ст.115 КК України, на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 12.01.2023 року,

в с т а н о в и в:

Цією ухвалою стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.1 ст.115 КК України, продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 11.03.2023.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , не погоджуючись з постановленим рішенням, зазначає обставини розгляду справи щодо нього судом першої інстанції, посилаючись на те, що не встановлено доведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України. Вказує про обставини утримання під вартою в умовах окупації та подальший розгляд клопотання сторони обвинувачення про продовження запобіжного заходу щодо нього. Апелянт звертає увагу на тривалість судового розгляду, недоведеність ризиків у кримінальному провадженні.

Просить застосувати запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Позиції сторін апеляційного провадження.

Захисник ОСОБА_7 підтримала апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 , просила її задовольнити.

Клопотання від обвинуваченого ОСОБА_8 про його обов`язкову участь в апеляційному розгляді до суду не надходило.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 ..

Заслухавши суддю-доповідача, позиції сторін захисту та обвинувачення, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до такого висновку.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для застосування підозрюваному, обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою (рішення Європейського суду з прав людини від 26.02.2015 «Баришевський проти України», 12.03.2013 у справі «Волосюк проти України», 25.03.1999 «Пелісьє і Сассі проти Франції»), справа має суспільний інтерес та повинна бути розглянута всебічно, повно та неупереджено, у розумні строки. Вказані суспільні інтереси мають більшу перевагу ніж правила про повагу до свободи особи (справа Європейського суду з прав людини «Калашніков проти Росії», «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти Російської Федерації).

Кримінальне процесуальне законодавство не визначає підстав скасування запобіжного заходу за клопотанням сторони захисту. Скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений. Запобіжний захід може бути скасованим коли це виправдовується обставинами справи, зумовленими виникненням нових обставин після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, а також виявленням тих, які існували раніше, але про які не було відомо сторонам на час прийняття рішення про застосування запобіжного заходу, зокрема, якщо в ході кримінального провадження суттєво змінюються підстави застосування запобіжного заходу, а також обставини, які враховувалися при його обранні (змінилася кваліфікація кримінального правопорушення, погіршився стан здоров`я обвинуваченого, тощо).

Апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

В межах вирішення питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження не вирішується питання про доведеність або недоведеність вини особи в обсязі пред`явленого обвинувачення, тому доводи апелянта про те, що його вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, не було доведено, не заслуговують на увагу. Крім того, в матеріалах провадження відсутні будь-які докази на підтвердження зазначених обвинуваченим обставин.

Як убачається з матеріалів справи, під час розгляду клопотання сторони обвинувачення суд врахував, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, в тому числі особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, внаслідок якого настала смерть людини, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років, не має міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання та засобів до існування, раніше неодноразово судимий.

З урахуванням вимог ст.177,178 КПК України суд дійшов до переконання, що ризики, передбачені п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, продовжують існувати.

А тому з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам ухилитися від суду й перешкоджати кримінальному провадженню, суд вважає доцільним продовжити дію обраного щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави, оскільки він обвинувачується у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини.

Приймаючи до уваги зазначені вище обставини, суд дійшов висновку про необхідність продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки цього вимагає суспільний інтерес, який полягає в тому, щоб запобігти спробам обвинуваченого будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Колегія суддів вважає, що судом зроблено обґрунтований висновок про доцільність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який застосовано до обвинуваченого ОСОБА_8 ..

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції стосовно доведеності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які на час судового розгляду не зменшилися.

За результатами перевірки ухвали суду першої інстанції судом апеляційної інстанції встановлено, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до особистої свободи обвинуваченого ОСОБА_8 та саме запобіжний захід у виді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Доводи обвинуваченого про відсутність ризиків, про які зазначено в ухвалі суду, побудовані виключно на запереченні їх існування, що жодним чином не спростовує висновок суду.

Враховуючи обсяг висунутого обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, його негативну репутацію як раніше судимої особи, колегія суддів не знаходить правових підстав для застосування щодо нього запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

З огляду на тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_8 в разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, зокрема особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, у якому він обвинувачується, сукупність відомостей про особу обвинуваченого, який не працює, неодружений, не має постійного місця проживання, не має міцних соціальних зв`язків, є раніше судимим, продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого є необхідним для запобігання ризиків ухилення ОСОБА_8 від суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків, а також вчинення іншого кримінального правопорушення, що в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу є неможливим для запобігання настання зазначених ризиків.

Тривалість судового розгляду не впливає на законність та правильність вирішення питання про продовження строку запобіжного заходу.

Між тим, колегія суддів знаходить слушними доводи обвинуваченого щодо тривалого судового розгляду кримінального провадження, під час якого обвинувачений ОСОБА_8 постійно перебуває під вартою, у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути особливу увагу районного суду на положення ст.8 Конституції України, та приписи ст.28, 318 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст.28 КПК України, кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Водночас ч.1 ст.318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.

Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б не природно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Аналіз наданих апеляційному суду копій матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 свідчить про те, що обвинувачений утримується під вартою тривалий час, проте судовий розгляд на теперішній час не завершений та остаточне рішення не прийнято.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. 405, 407, 409, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.1 ст.115 КК України - залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 12.01.2023 року, якою стосовно ОСОБА_8 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 11.03.2023 року, - залишити без змін.

Звернути увагу суду на те, що відповідно до вимог ст.28, 318 КПК України кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4