ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 688/2410/22

Провадження № 11-кп/4820/855/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Хмельницькому у режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2022 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нетішин Хмельницької області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вироком Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 04 липня 2019 року, та

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

02 вересня 2022 року засуджений ОСОБА_7 , який відбуває покарання в Державній установі «Шепетівська виправна колонія (№98)», звернувся до Шепетівського міськрайонного суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

На обґрунтування клопотання зазначив, що за місцем відбування покарання він має всього одне стягнення, яке накладено несправедливо та з метою позбавити його права на дострокове звільнення. На момент звернення відбув необхідну частину покарання для застосування ст. 81 КК України.

Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2022 року у задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовлено.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Захисник засудженого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання засудженого про застосування щодо нього вимог ст.81 КК України, посилаючись на те, суд першої інстанції безпідставно відмовив засудженому ОСОБА_7 у задоволенні клопотання.

Вказує, що ухвала суду є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою. Відмовляючи у клопотанні засудженому, судом першої інстанції не було враховано даних про особу, поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання.

Зазначає, що суд не взяв до уваги доводи засудженого ОСОБА_7 , а лише скористався інформацією та наданими виправною колонією документами, як доказами, які по своїй суті є недопустимими доказами, оскільки містять неправдиву інформацію та висвітлюють його особу однобоко і виключно з негативної сторони. Представники адміністрації колонії з невідомих причин з самого початку відбування покарання відносяться до засудженого неупереджено, так як він бажав працювати на виробництві, а його обмежили лише виконанням робіт по благоустрою, яка не оплачується. Щодо несумлінного ставлення до участі в організації програм диференційованого виховного впливу, підвищення загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок, то на переконання ОСОБА_7 вони носять виключно формальний характер і така участь не забезпечується самою установою.

Засуджений ОСОБА_7 став на шлях виправлення та приймає всіх зусиль аби стати взірцем поведінки та яскравим прикладом для інших засуджених у відношенні до праці, але такі ігноруються персоналом та представниками адміністрації виправної колонії.

За таких обставин висновок суду про те, що відсутні підстави застосування до засудженого ОСОБА_7 пільг у виді умовно - дострокового звільнення від відбуття покарання є помилковим і таким, що не ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах.

Позиції учасників судового провадження

Засуджений та його захисник підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, враховуючи зазначені в ній підстави, застосувати до засудженого вимоги ст. 81 КК України.

Прокурор не визнала апеляційної скарги засудженого та вважала ухвалу суду законною та обґрунтованою, оскільки засуджений ОСОБА_7 за час перебування в установі виконання покарання не довів своє виправлення.

Представник установи виконання покарання до судового засідання не з`явився, про поважні причини неприбуття не повідомив, про місце, день та час розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином, що відповідно до вимог ч.4 ст.405, ч.5 ст.539 КПК України не перешкоджає проведенню розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 , думку прокурора, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви Суду

Згідно ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З положень ч. 2 ст. 50 КК України вбачається, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

За усталеною судовою практикою умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання.

Вирішуючи питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд повинен перевірити, в тому числі, і факт того, чи довів засуджений своє виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є об`єктивна доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно ч.6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, повно та об`єктивно врахував дані про особу засудженого, його поведінку за весь час відбуття покарання, його відношення до праці та заходів, які проводяться адміністрацією з метою виховного впливу на засуджених та дійшов правильного висновку про відсутність переконливих доказів, які б у своїй сукупності свідчили про доведеність виправлення засудженого та відсутність передбачених законом підстав для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Так, судом першої інстанції встановлено, що вироком Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 04 липня 2019 року, залишеним без змін ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 21 листопада 2019 року, ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців. Строк відбування покарання ухвалено рахувати з 04.07.2019 року, зараховано у строк відбування покарання період тримання під вартою з 19.09.2018 року по 27.12.2018 року включно. Вирок набрав законної сили 21.11.2019 року

Судом також встановлено, що ухвалою Шепетівського міськрайонного суду від 13 грудня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про перерахування строку відбування покарання та визначення іншої дати закінчення строку покарання, з урахуванням ухвали суду від 13 жовтня 2022 року про виправлення описки, ОСОБА_7 відбуто 2/3 строку покарання.

Таким чином, засуджений ОСОБА_7 відбув визначену законом частину покарання, при відбуття якої можливо застосувати умовно-дострокове звільнення.

З характеристики засудженого ОСОБА_7 та довідки про заохочення та стягнення вбачається, що останній з 08.07.2019 року утримувався в державній установі «Хмельницький слідчий ізолятор», з 12.12.2019 року відбував покарання в державній установі «Шепетівська виправна колонія (№ 98)», з 26.01.2021 року утримувався в державній установі «Хмельницький слідчий ізолятор», з 30.03.2021 року по теперішній час відбуває покарання в державній установі «Шепетівська виправна колонія (№ 98)».

За період відбування покарання ОСОБА_7 має 2 заохочення та 2 стягнення, які погашені.

Відповідно до проведення оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення в під системі «КАСАНДРА» ЄРЗО, засуджений має середній рівень вчинення повторного кримінального правопорушення та рівень втручання визначено середній.

Переведенню до дільниці соціальної реабілітації за формальними ознаками підлягав після 25.09.2020 року (по відбуттю 1/3 строку покарання), комісією установи відмовлено (протокол № 30 від 20.10.2020 року).

Заміні невідбутої частини покарання більш м`яким за формальними ознаками підлягав після 25.06.2021 року (по відбуттю 1/2 строку покарання), комісією установи відмовлено (протокол № 17 від 03.07.2021 року).

Умовно-достроковому звільненню від покарання за формальними ознаками підлягав після 25.03.2022 року (по відбуттю 2/3 строку покарання).

Адміністрація ДУ «Шепетівська виправна колонія (№ 98)» вважає, що засуджений ОСОБА_7 не заслуговує на застосування до нього заохочувальної норми чинного законодавства у вигляді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, так як своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення.

Суд першої інстанції, дослідивши обставини справи та всі письмові матеріали, дійшов висновку, що вказані матеріали в своїй сукупності не свідчать про виправлення засудженого, з огляду на те, що останній відбуває покарання за вчинення тяжких злочинів, а характеризуючи дані установи свідчать про нестабільну поведінку засудженого, який за час відбування покарання має стягнення. При цьому доказів неправомірності накладення стягнень до суду не надано.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, процес виправлення ОСОБА_7 не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в інших умовах - без ізоляції від суспільства.

Суд, виходячи з положень ст. 81 КК України, проаналізувавши дані щодо ставлення засудженого до вчиненого ним злочину, щодо праці, додержання ним вимог режиму, дані про його особу за весь період перебування в установах відбування покарань, оцінюючи у сукупності з даними щодо обставин скоєного злочину та строку реального відбуття призначеного покарання, приходить до висновку, що засуджений за весь період відбування покарання не довів свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.

Судом першої інстанції належним чином, вмотивовано та обґрунтовано надано оцінку всім обставинам в їх сукупності, що сумлінне виконання засудженим своїх прямих обов`язків, наявність заохочень та погашення стягнень, не підтверджує того, що він повністю став на шлях виправлення, що відповідає матеріалам справи, з чим погоджується колегія суддів.

Також колегією суддів враховується, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.

Крім того, ухвалою Шепетівського міськрайонного суду від 06.06.2022 року відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 , так як він своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.

Відповідно до вимог ч.7 ст.539 КПК України у разі набрання законної сили ухвалою суду про відмову в задоволенні клопотання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням розгляд повторного клопотання з цього самого питання щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, а також щодо осіб, засуджених за тяжкі та особливо тяжкі злочини до позбавлення волі на строк не менше п`яти років, може мати місце не раніше як через рік з дня винесення ухвали суду про відмову, а щодо засуджених за інші злочини та неповнолітніх засуджених - не раніше як через шість місяців.

Колегія суддів звертає увагу, що засуджений звернувся повторно з клопотанням щодо умовно-дострокового звільнення його від відбування покарання до спливу шести місяців після відмови у задоволенні аналогічного клопотання.

Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів вважає апеляційні доводи засудженого, що він довів своє виправлення, неспроможними, суд першої інстанції в повній мірі дослідив надані щодо ОСОБА_7 характеристики та прийняв законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення про відсутність правових підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст.81 КК України, судовий розгляд зазначеного клопотання було здійснено та проведено у відповідності до вимог чинного законодавства.

При цьому апеляційні доводи, що засуджений став на шлях виправлення та приймає всіх зусиль аби стати взірцем поведінки та яскравим прикладом для інших засуджених у відношенні до праці, апеляційним судом до уваги не береться, так як згідно п.1 ч.1 ст.9 КВК України неухильне додержання правил поведінки, які передбачені для засуджених, є обов`язком засудженого, і виконання даного обов`язку є лише одним з критеріїв, які в своїй сукупності дають підстави вважати, що засуджений довів своє виправлення.

Достатніх даних на підтвердження необхідності застосування щодо засудженого умовно-дострокового звільнення засуджений та його захисник не навели в апеляційній скарзі та не надали при її розгляді.

Доводи засудженого про упереджене ставлення до засудженого є безпідставними, як і його твердження, що суд не в повній мірі врахував обставини провадження. Судом досліджені всі обставини, які мали значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення.

За наведених обставин, колегія суддів вважає ухвалу суду законною, обґрунтованою та вмотивованою, порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни судового рішення, не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2022 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 Бережний ОСОБА_8 Кулеша ОСОБА_9