Провадження № 1-кс/686/1715/23
УХВАЛА

Іменем України

24 лютого 2023 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду клопотання процесуального прокурора ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000116 від 05.05.2022 за підозрою громадянина російської федерації ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110 КК України,

ВСТАНОВИВ:

23.02.2023 процесуальний прокурор ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про арешт на майно підозрюваного громадянина російської федерації ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000116 від 05.05.2022, шляхом тимчасового позбавлення володільця ОСОБА_4 або будь-кого іншого можливості відчужувати, розпоряджатися будь-яким чином та використовувати вказане майно, а саме на житловий будинок площею 1046 кв.м. і земельна ділянка площею 17330 кв.м., АДРЕСА_1 .

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що Слідчим відділом УСБУ у Хмельницькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000116 від 05.05.2022 за підозрою громадянина російської федерації ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110 КК України.

Підставою для здійснення даного досудового розслідування стала постанова начальника відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та Державної прикордонної служби Хмельницької обласної прокуратури від 05.05.2022 про виділення матеріалів досудового розслідування з кримінального провадження №0000083 в окреме кримінальне провадження.

Досудовим розслідуванням встановлено, що з листопада 2021 року представники влади та збройних сил російської федерації, з метою підготовки до повномасштабного нападу на Україну, організували перекидання підрозділів ЗС та інших військових формувань російської федерації до кордонів України, що пояснювалося запланованими спільними російсько-білоруськими навчаннями «Союзна рішучість-2022», які розпочалися 10 лютого 2022 року.

Станом на 8 лютого 2022 року вздовж усього кордону з Україною з боку російської федерації, Республіки Білорусь та тимчасово окупованих територій України зосереджено 140 тис. військових російської федерації, включаючи повітряний та морський компонент.

З метою створення приводів для ескалації воєнного конфлікту і здійснення спроби виправдання своєї агресії перед громадянами російської федерації та світовою спільнотою, представниками влади та збройних сил російської федерації розроблено окремий план, який передбачав вчинення дій, спрямованих на введення в оману і залякування громадян російської федерації та мешканців тимчасово окупованих територій України, а також вчинення провокацій, які полягали у імітації нападів і вогневих ударів, вчинених нібито підрозділами ЗС України по території російської федерації та тимчасово окупованим територіям України.

Одночасно із зазначеним передбачалося визнання керівництвом російської федерації «Донецької народної республіки» і «Луганської народної республіки» незалежними державами та отримання від них звернення з запитом про надання військової підтримки, яка викликана нібито агресією Збройних Сил України.

На виконання зазначених намірів, 15 лютого 2022 року державна дума російської федерації звернулася до президента російської федерації з проханням визнати незалежність «самопроголошених Донецької та Луганської народних республік».

18 лютого 2022 року керівниками російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей повідомлено про проведення евакуації місцевого населення тимчасово окупованих територій України до Ростовської області, що пояснювалося вигаданими застереженнями про те, що Збройні Сили України мають намір атакувати тимчасово окуповані території та здійснити їх силове повернення під контроль України.

19 лютого 2022 року вказаними особами було оголошено так звану загальну мобілізацію жителів тимчасово окупованих територій Донецької та Луганської областей.

21 лютого 2022 року керівники російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей звернулися до президента російської федерації з проханням визнати незалежність так званих Донецької та Луганської народних республік.

В цей же день, президент російської федерації скликав позачергове засідання ради безпеки російської федерації, де обговорено питання щодо доцільності визнання незалежності Донецької та Луганської народних республік.

Службові особи з числа вищого керівництва російської федерації, які входять до складу Ради безпеки російської федерації, публічно підтримали звернення Державної думи російської федерації та заявили про необхідність визнання президентом російської федерації незалежності «Донецької народної республіки» та «Луганської народної республіки».

Цього ж дня президент російської федерації підписав указ про визнання незалежності Донецької народної республіки та Луганської народної республіки.

22 лютого 2022 року президент російської федерації підписав з керівниками російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей договори про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу, які в той же день ратифіковані Державною думою та радою федерації російської федерації.

В цей же день президент російської федерації, реалізуючи злочинний план, з метою надання видимості законності дій по нападу на Україну, направив до ради федерації російської федерації звернення про використання збройних сил російської федерації за межами російської федерації, яке було задоволено.

23 лютого 2022 року керівники російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей звернулися до Президента Російської Федерації з проханням надати допомогу у відбитті надуманої ними воєнної агресії «українського режиму щодо населення» так званих Донецької та Луганської народних республік.

24 лютого 2022 року о 5 годині президент російської федерації оголосив про своє рішення почати військову операцію в Україні.

В подальшому цього ж дня збройними силами російської федерації, які діяли за наказом керівництва російської федерації і збройних сил російської федерації, віроломно здійснено пуск крилатих та балістичних ракет по аеродромам, військовим штабам і складам ЗС України, а також підрозділами ЗС та інших військових формувань російської федерації здійснено широкомасштабне вторгнення на територію суверенної держави Україна.

У період з 5 години 24 лютого 2022 року та щонайменше до 10 березня 2022 року (включно) підрозділи збройних сил та інших військових формувань російської федерації здійснюють спроби окупації українських міст, які супроводжуються бойовим застосуванням авіації, артилерійськими та ракетними ударами, а також застосуванням броньованої техніки та іншого озброєння. При цьому вогневі удари здійснюються по об`єктам, які захищені нормами міжнародного гуманітарного права. Зазначені дії призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури.

У свою чергу, депутат Державної Думи Федеральних Зборів РФ 8 скликання ОСОБА_4 , який вступив у повноваження 19 вересня 2021 року будучи представником влади РФ, уповноваженим приймати участь у засіданнях палати і голосувати за прийняття поставлених на голосування актів та інших питань, серед яких питання ратифікації міжнародних договорів Російської Федерації, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з іншими депутатами та представниками влади і ЗС Російської Федерації, усвідомлюючи явну злочинність власних дій та передбачаючи можливість настання тяжких наслідків, у тому числі загибелі людей, зокрема й цивільного населення, розуміючи, що він порушує встановлений ст.ст. 1-3, 68 Конституції України державний устрій та порядок, посягає на суверенітет та територіальну цілісність України, з метою зміни меж її території та розширення впливу РФ, з мотивів перешкоджання Євроінтеграційному курсу розвитку України, відновлення контролю Російської Федерації над політичними та економічними процесами в Україні, усвідомлюючи, що інші співучасники діють всупереч вимогам пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року, порушують принципи Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року та вимоги частини 4 статті 2 Статуту ООН та Декларації Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХIХ), ст. 1-3, 68 Конституції України, 15 лютого 2022 року, за адресою Російська Федерація, м. Москва, вул. Охотний ряд, буд. 1, прийняв участь у засіданні Державної Думи Федеральних Зборів РФ, де підтримав постанову із зверненням до Президента Російської Федерації з проханням розглянути питання про визнання Російською Федерацією самопроголошених Донецької та Луганської народних республік, як самостійних, суверенних і незалежних держав, у такий спосіб ОСОБА_4 будучи представником влади, за попередньою змовою групою осіб, вчинив умисні дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, які призвели до загибелі людей та інших тяжких наслідків.

Зазначені рішення державної думи федеральних зборів російської федерації були частиною злочинного плану, так як сам факт їх існування використовувався при створенні приводів для ескалації воєнного конфлікту і був спробою виправдання агресії перед громадянами Російської Федерації та світовою спільнотою.

Дії російської федерації призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури.

Таким чином, своїми умисними протиправними діями ОСОБА_4 будучи представником влади, за попередньою змовою групою осіб, вчинив умисні дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, які призвели до загибелі людей та інших тяжких наслідків, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 110 КК України.

11.04.2022 складено письмове повідомлення про підозру громадянину російської федерації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110 КК України.

Письмове повідомлення про підозру ОСОБА_4 особисто вручено не було, оскільки він перебуває на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, а саме на території російської федерації.

Оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, покарання за вчинення якого передбачає можливість застосування конфіскації майна, виникла необхідність накласти арешт на усе рухоме та нерухоме майно, що перебуває у його власності.

20.01.2023 отримано лист № 7788/38.4.2/7-23 Міністерства юстиції України щодо співробітництва з компетентними органами Італійської Республіки, відповідно до якого рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 07.09.2022 «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», веденого в дію Указом Президента України від 07.09.2022 № 637/2022, санкцій, у тому числі блокування активів, застосовано до ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин рф, уродженець м. Ленінград, рф, депутат державної думи федеральних рф, фракція всеросійська політична партія «єдина росія», може використовувати закордонний паспорт росії № НОМЕР_1 , дипломатичний паспорт росії № НОМЕР_2 . Виявлені активи: житловий будинок площею 1046 кв.м. і земельна ділянка площею 17330 кв.м., АДРЕСА_1 .

17.02.2023 року прокурором було подано до суду клопотання про накладення арешту на вищевказане майно, яке ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17.02.2023 року було повернуто останньому для усунення недоліків і встановлено строк в 72 години. Вказана ухвала в свою чергу була отримана прокурором 21.02.2023 року.

Дослідивши надані матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до ст. 170 КК України арештом майна є тимчасове до скасування в установленому КПК України порядку позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Зі змісту ч. 3 ст. 170 КПК України вбачається, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 1 ст. 171 КПК України визначено, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 КПК України Кримінальне провадження на території України здійснюється з підстав та в порядку, передбачених цим Кодексом, незалежно від місця вчинення кримінального правопорушення.

Згідно із ч.4 ст.4 КПК України при виконанні на території України окремих процесуальних дій за запитом (дорученням) компетентних органів іноземних держав у рамках міжнародного співробітництва застосовуються положення цього Кодексу. На прохання компетентного органу іноземної держави під час виконання на території України таких процесуальних дій може застосовуватися процесуальне законодавство іноземної держави, якщо це передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а за відсутності такого міжнародного договору України - за умови, що дане прохання не суперечить законодавству України.

Відповідно ч.1 ст.545 КПК України офіс Генерального прокурора звертається із запитами про міжнародну правову допомогу у кримінальному провадженні під час досудового розслідування та розглядає відповідні запити іноземних компетентних органів, крім досудового розслідування кримінальних правопорушень, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України, яке у таких випадках здійснює функції центрального органу України.

У клопотанні відсутні документи, які підтверджують поширення юрисдикції України на регулювання майнових відносин власності Італії.

Відсутні відомості та посилання на міжнародний договір про можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження за законодавством України на території Італії, Європейського Союзу, у тому числі документи про узгоджену компетенційним органом із запитуваною стороною процедуру чи правовий механізм застування заходів забезпечення кримінального провадження за національним законодавством України у ЄС.

При цьому долучена до клопотання копія звернення Міністерства юстиції України до офісу Генерального прокурора у межах діяльності у міжвідомчій робочій групі щодо реалізації державної політики у сфері стягнення в дохід держави майна осіб, до яких застосовані санкції, про виявлення підсанкційних суб`єктів, не є тим документом, який підтверджує статус майна, особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення та підстав для його арешту за наведених обставин.

Як вбачається з ухвали слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17.02.2023 року всі, вищеперераховані моменти були підставою для повернення клопотання про арешт майна прокурору на доопрацювання. На даний момент, матеріали повторно поданого клопотання про арешт майна не містять відомостей про усунення вказаних недоліків, а також не містять і документів, які б це підтверджували. Таким чином недоліки, для усунення яких поверталось клопотання від 17.02.2023 року не усунуті його ініціатором і присутні в даному клопотанні , яке подано 23.02.2023 року.

Отже, відсутність міжнародного правового механізму застосування заходів забезпечення кримінального провадження за законодавством України на території Італії, Європейського Союзу, у тому числі документів про узгоджену компетенційним органом із запитуваною стороною процедуру чи правовий механізм застосування заходів забезпечення кримінального провадження за національним законодавством України у ЄС є підставою для відмови у задоволенні клопотання про накладення арешту на вищезазначене майно.

Керуючись ст.ст. 169, 171, 172,173 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000116 від 05.05.2022 за підозрою громадянина російської федерації ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110 КК України - відмовити.

Ухвала слідчого судді про відмову в арешті майна може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення.

Слідчий суддя