Справа № 308/2101/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2023 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Ужгород, кримінальне провадження № 308/2101/23, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000041 від 04.01.2023 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 та мешканця АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з початковою освітою, тимчасово не працюючого, не одруженого, раніше судимого (з непогашеною судимістю),-

у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст.185 КК України ,-

В С Т А Н О В И В :

02.01.2023 року, близько 19 год. 06 хв., ОСОБА_4 , перебуваючи шляхом вільного доступу, у приміщенні кафе «Годинка», що за адресою: м. Ужгород, вул. Н. Незалежності,2, умисно, таємно, повторно, з корисливих спонукань, з метою особистої наживи та збагачення за рахунок викраденого чужого майна, викрав планшет, чорного кольору, марки «Amazon», модель Fire HD 8 2020, діагональ дисплея 8, об`єм пам`яті 32 гб., вартість якого становить 2243,00 грн. та ноутбук марки «Dell» «Latitude Е5440 14" 15-421 ОМ» об`єм пам`яті 8 Гб, чорного кольору, вартість якого становить 6483, 00 грн., чим завдав потерпілій ОСОБА_6 матеріальної шкоди, на загальну суму 8726,00 грн., після чого з місця події зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

15.01.2023 року, близько 19 год. 40 хв., ОСОБА_4 , перебуваючи шляхом вільного доступу, у приміщенні ТОВ «ЮНО» мережа магазину «Простор», що за адресою: м. Ужгород, Капушанська,35, умисно, таємно, повторно, з корисливих спонукань, з метою особистої наживи та збагачення за рахунок викраденого чужого майна, викрав колонку - блютуз, чорно-синього кольору, марки «WIRELESS» модель «SPEAKER», вартість якої становить 368,89 грн., чим завдав потерпілій стороні - ТОВ «ЮНО», «Простор», матеріальної шкоди на вказану суму, після чого з місця події зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

17.01.2023 року, близько 15 год. 50 хв., ОСОБА_4 , перебуваючи шляхом вільного доступу, у приміщенні магазину «Ельдорадо», що за адресою: м. Ужгород, Минайська, №16-г, умисно, таємно, повторно, з корисливих спонукань, з метою особистої наживи та збагачення за рахунок викраденого чужого майна, викрав портативну акустику JBL Flip 6 Blue, синього кольору, вартість якої становить 4165,83 грн., чим завдав потерпілій стороні - ТОВ «ДІЄСА» матеріальної шкоди на вказану суму, після чого з місця події зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Таким чином ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно в умовах воєнного стану.

ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину визнав повністю, щиро покаявся у вчиненому та підтвердив обставини вчиненого злочину, що викладені в обвинувальному акті, при цьому назвавши суду час, місце і спосіб вчиненого злочину. На даний час шкодує у вчиненому та зобов`язується в подальшому не вчиняти нових злочинів.

Потерпілі в судове засідання не з`явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялася своєчасно і належним чином, однак надали суду заяви, в яких просять розглянути справу у їх відсутності, матеріальних претензій до обвинуваченого не мають. Покарання просять призначити на розсуд суду.

Заслухавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити та про порядок їх дослідження, суд в порядку ч.3 ст. 349 КПК України визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються, оскільки проти цього не заперечують учасники судового провадження, які правильно зрозуміли зміст цих обставин і сумнівів у добровільності і істинності їх позицій не має, розуміючи при цьому, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За положеннями ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

У справах Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії від 06.12.1998 (пункт 253), Козинець проти України від 06.12.2007 (пункт 54), Нечипорук і Йонкало проти України від 21.04.2011 (пункт 150), Зякун проти України від 25.02.2016 (пункт 40) Європейський Суд неодноразово наголошує про те, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи поза будь-яким сумнівом і така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст.92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Отже, заслухавши сторін судового провадження, суд приходить, «поза розумним сумнівом», до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення і кваліфікує його дії за ч.4 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, що відповідно до вимог ст.12 КК України є тяжким злочином та те, що ОСОБА_4 раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних, корисливих злочинів, спрямованих на посягання на власність особи і не зважаючи на це, маючи непогашену чи не зняту судимість вчиняє нові умисні, корисливі злочини.

Крім цього, суд враховує також ті обставини, що на даний час в провадженні суду перебувають інші обвинувальні акти відносно ОСОБА_4 , за вчинення умисних злочинів.

На думку суду, фактичні обставини справи за яких, ОСОБА_4 звільнившись з місць позбавлення волі умовно-достроково на шлях виправлення не став, перебуваючи в місцях позбавлення волі не зробив для себе належних висновків, вказані обставини не призвели до позитивних змін в його особистості й не створили в нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві.

Вказані обставини свідчать, на думку суду, не інакше як про схильність ОСОБА_4 до вчинення нових умисних, корисливих злочинів.

Обставинами, визначеними ст.66 КК України, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Відповідно до ч.2 ст. 66 КК України, суд визнає обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 те, що останній свою вину визнав повністю.

Також судом беруться до уваги і дані щодо особи ОСОБА_4 , який має постійне місце проживання, на обліку в лікарів нарколога, психіатра не перебуває, перебуваючи в працездатному віці ніде не працює.

Обставини, визначені ст.67 КК України, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 не встановлено.

Враховуючи в сукупності наведені вище фактичні обставини справи, особу винного, який раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного умисного, корисливого злочину та на шлях виправлення не став, а вчинив новий, умисний, корисливий злочин маючи непогашену судимість, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді позбавлення волі, оскільки на думку суду саме таке покарання буде відповідати вимогам ст. 50 КК України, а саме буде сприяти виправленню засудженого, а також запобіганню вчинення нових злочинів, як засудженим так і іншими особами.

Що стосується думки сторони захисту про можливість застосування положень ст. 75 або ст. 69 КК України, то така з врахуванням фактичних обставин справи за яких ОСОБА_4 маючи непогашену судимість за попередні злочини, а також інші порушені відносно нього кримінальні провадження, в умовах дії воєнного стану, вчиняє серію крадіжок, спричиняючи потерпілим матеріальної шкоди, є безпідставною, так як призначення ОСОБА_4 умовної міри покарання чи більш м`якого покарання ніж передбачено законом, не сприятиме виправленню ОСОБА_4 , а також не зможе запобігти вчиненню нових злочинів обвинуваченим.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні становлять 1510,24 грн., які підлягають стягненню з обвинуваченого.

Долю речових доказів по справі, суд вирішує у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст.7-29, 368-371,373,374,376,392,394,395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбування призначеного ОСОБА_4 покарання, рахувати з моменту його фактичного затримання, а саме з: 18 год., 58 хв., 24.01.2023 року.

Запобіжний захід обраний відносно ОСОБА_4 , у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили, залишити без змін.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз, а саме:

- товарознавча експертиза, витрати на проведення якої становлять 755 гривень 12 копійок, одержувач: ГУК в Закарпатська область Ужгородська тг/24060300, Казначейство України, р/рахунок: UA 0007493, МФО:899998, призначення: за товарознавчу експертизу.

- товарознавча експертиза, витрати на проведення якої становлять 755 гривень 12 копійок, одержувач: ГУК в Закарпатська область Ужгородська тг/24060300, Казначейство України, р/рахунок: UA 0007493, МФО:899998, призначення: за товарознавчу експертизу.

Речові докази по справі, а саме: DVD R диски, зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення їй копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Головуючий ОСОБА_1