Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/151/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 289 (215-3) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2023 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000155 від 18.09.2022 за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 22.11.2022, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, освіта базова середня (9 класів), не одруженого, утриманців не маючого, офіційно не працюючого, раніше неодноразово судимого: 1) 22 грудня 2009 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.263 КК України до 2 років обмеження волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік; 2) 20 вересня 2010 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч.1 ст.309, ст.71 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, 23 травня 2011 року звільненого з місць позбавлення волі умовно-достроково з не відбутим строком 7 місяців 26 днів; 3) 18 квітня 2012 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ст.70 КК України до 1 року обмеження волі, 28 грудня 2012 року звільненого з місць позбавлення волі умовно-достроково з не відбутим строком 5 місяців 8 днів; 4) 22 квітня 2013 року Борзнянським районним судом Чернігівської області за ч.2 ст.185, ст.71 КК України до 1 року 3 місяця обмеження волі, 14 червня 2014 року звільненого з місць позбавлення волі за ЗУ «Про амністію»; 5) 06 листопада 2014 року Ріпкинським районним судом Чернігівської області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ст.70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, 14 вересня 2017 року звільненого з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання; 6) 21 серпня 2018 року Корабельним районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст.185 КК України до 6 місяців арешту, 14 травня 2019 року звільненого з виправної колонії по відбуттю строку покарання, 7) 13 листопада 2019 року Вознесенським міським судом Миколаївської області за ч.2 ст.125 КК України до 200 годин громадських робіт, 13 квітня 2020 року знятого з обліку органу пробації через відбуття покарання, 8) 17 серпня 2021 року Березнегуватським районним судом Миколаївської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки, не зареєстрованого, фактично проживаючого по АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано не відбуте покарання за вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 17 серпня 2021 року, і за сукупністю вироків визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

Вирішено питання речових доказів у відповідності до ст. 100 КПК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 не оспорюючи фактичних обставин провадження та кваліфікації дій обвинуваченого, просить поновити строк на апеляційне оскарження вироку Добровеличківського районного суду Кіровоградської області.

Вирок суду змінити та призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі строком 5 років. На підставі ст.. 71 КК України до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднати не відбуте покарання за вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 17.08.2021, та за сукупністю вироків визначити обвинуваченому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць без конфіскації всього майна, що є його власністю.

Зазначає, що при призначенні покарання суд не в повній мірі врахував особисті дані обвинуваченого, формально послався на обставини, що пом`якшують покарання та не надав їм належної оцінки

Обвинувачений щиро визнав свою вину та розкаявся.

Судом не враховано той факт, що ОСОБА_7 своїм злочином фактично не завдав жодних збитків потерпілому.

Вважає, що призначене покарання занадто суворе та не відповідає особі обвинуваченого.

В запереченні на апеляційну скаргу сторони захисту, державний обвинувач начальник Березнегуватського відділу Баштанської окружної прокуратури ОСОБА_9 просив відмовити в задоволенні апеляції захисника, вирок Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 22.11.2022 залишити без зміни.

Так, судом першої інстанції при винесені вироку від 22.11.2022 та призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 в повній мірі оцінено та враховано відомості які характеризують особу обвинуваченого, а саме відомості, що обвинувачений ОСОБА_7 не одружений, утриманців не має, офіційно не працевлаштований, раніше неодноразово судимий за вчинення тяжких корисливих злочинів, але на шлях виправлення не став (фактично новий злочин вчинив у період іспитового терміну), за місцем проживання характеризується негативно через зловживання алкоголем та не прийнятті участі у громадському житті села. Також, судом враховано відомості із досудової доповіді органу пробації, щодо існування високого ризику вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 повторних кримінальних правопорушень та неможливості його виправлення без цілодобового нагляду в умовах ізоляції.

Крім того, судом враховано щире каяття та активне сприяння обвинуваченого розкриттю кримінального правопорушення як пом`якшуючу обставину та вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, як обтяжуючу покарання обставину.

Окрім вказаного, судом враховано, що ОСОБА_7 безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення був зупинений очевидцями правопорушення, що сприяло відшкодуванню потерпілому шкоди спричиненої кримінальним правопорушенням, шляхом повернення транспортного засобу. Особисто обвинувачений ОСОБА_7 заходів до відшкодування спричиненої шкоди не вживав.

Короткий зміст суті справи:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винним за вчинення: незаконного заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за наступних обставин.

18 вересня 2022 року близько 12 години 15 хвилин у ОСОБА_7 , який, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, проходив повз домоволодіння по АДРЕСА_2 та перед воротами домоволодіння побачив мопед марки «Honda», моделі «Todey clean 4 you», червоного кольору, з ключем в замку запалення, виник злочинний умисел на незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом.

ОСОБА_7 , умисно та повторно підійшов до вказаного мопеду марки «Honda», моделі «Todey clean 4 you», сів на нього, шляхом повертання ключа в замку запалення завів його та поїхав по АДРЕСА_1 .

Заслухавши доповідача, захисника-адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора, який просив апеляційну скаргу сторони захисту залишити без задоволення, вирок суду без зміни, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

В судове засідання адвокат ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 не з`явились, в телефонному режимі секретарю судового засідання адвокат повідомив, що надсилав заяву на проведення судового засідання без його участі та обвинуваченого.

За змістом положень ч.1 та 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить, що під час досудового розслідування і в судовому засіданні не допущено порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку ( ч.2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 як і на правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 289 КК України.

В даному випадку, суд першої інстанції, діючи в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення ( ч.1 ст. 337 КПК ) дійшов правильного висновку про його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Такий висновок місцевого суду, на думку колегії суддів, відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на зібраних у справі й детально досліджених в судовому засіданні доказах в їх сукупності та взаємозв`язку, яким суд дав належну та об`єктивну оцінку.

В апеляційних скаргах кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 289 КК України ніким з учасників судового розгляду не оскаржується, у зв`язку з чим відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України відсутні підстави для визнання апеляційним судом кваліфікації неправильною.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги сторони захисту стосовно занадто суворого покарання, колегія суддів заначає наступне.

Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

На переконання колегії суддів судом першої інстанції були враховані відомості, що характеризують особу обвинуваченого, враховані обставини кримінального провадження в їх сукупності, які визначають тяжкість скоєного кримінального правопорушення, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення.

Визначаючи вид та міру покарання суд першої інстанції врахував дані про особу ОСОБА_7 , який не одружений, утриманців немає, офіційно не працевлаштований, раніше неодноразово судимий за вчинення тяжких корисливих злочинів, за місцем проживання характеризується негативно через зловживання алкоголем та неприйняття участі у громадському житті села, військову службу не проходив, на обліку в лікаря нарколога та лікаря психіатра КНП «Березнегуватська ЦРЛ» не перебуває (а.п. 100-132).

Враховано досудову доповідь наданої Баштанським районним сектором №4 філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській області, відповідно до якої ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, ризик небезпеки його для суспільства також оцінюється як високий, а його виправлення не можливе без цілодобового нагляду в умовах ізоляції (а.п.46-48).

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 за ч.2 ст. 289 КК України згідно ст. 66 КК України судом визнано щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, обставинами, що обтяжують покарання згідно ст. 67 КК України судом встановлено вчинення правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Матеріали провадження не містять доказів того, що обвинувачений вчиняв дії спрямовані на відшкодування заподіяної потерпілим шкоди.

Із матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого та досліджені в ході апеляційного розгляду не встановлено обставин, які б істотно знизили ступінь тяжкості вчиненого злочину.

На підставі вищезазначеного, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в межах, ближче до мінімальних санкцій частини статті обвинувачення з конфіскацією майна та частинами приєднання за вимогами ст. 71 КК України, не відбутої частини покарання за попереднім вироком суду.

Ретельно проаналізувавши доводи сторони захисту, дослідивши матеріали провадження, що характеризують особу обвинуваченого, врахувавши обставини вчинення злочину, а також посткримінальну поведінку обвинуваченого, колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку в частині призначеного покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування чи зміни оскаржуваного вироку, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 22.11.2022 стосовно ОСОБА_7 за ч.2 ст. 289 КК України залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4