ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1493/22 Справа № 184/8/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_6 на ухвалу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2022 року про відмову в задоволенні клопотання засудженої про умовно-дострокове звільнення,

за участю:
прокурора ОСОБА_7
в режимі відеоконференції:
захисника ОСОБА_8
засудженої ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ :
Обставини, встановлені рішенням слідчого судді та короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2022 року в задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_6 про її умовно-дострокове звільнення відмовлено.
Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції виходив з того, що засуджена ОСОБА_6 за час відбуття покарання в ДУ Покровський виправний центр (№79) характеризується негативно, порушувала режим утримання, за що має 3 дисциплінарні стягнення за порушення правил відбуття покарання, які на день розгляду справи не зняті та не погашені, має 2 заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці, що у своїй сукупності вказує на те, що ОСОБА_6 не довела своє виправлення. Крім цього, суд першої інстанції зазначив, що не бере до уваги наявність у неї хвороб, оскільки вказане питання вирішується в порядку ст. 84 КК України.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі засуджена просить ухвалу суду першої інстанції скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та постановити нову, якою її клопотання задовольнити у повному обсязі та звільнити її від відбуття покарання умовно-достроково.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що за весь тривалий період відбуття покарання, що супроводжувалось тривалим етапуванням з російської федерації в Україну, переїздом в межах установ виконання покарання в Україні, в неї різко та критично погіршився стан здоров`я та загострились захворювання, які на даний час вимагають оперативного втручання. У зв`язку з цим вона декілька разів втрачала свідомість, внаслідок чого отримувала травми рук та обличчя. З огляду на це, прибувши до ДУ Покровський виправний центр (№79) та будучи працевлаштованою, клопотала перед начальством адміністрації про зміну умов працевлаштування, оскільки відчуває, що не встигає за іншими засудженими, а навколишні умови праці сприяють тільки підвищенню у неї артеріального тиску. Вважає, що саме з цього часу представники адміністрації установи почали упереджено до неї відноситись, змушували виходити на роботу та штучно створили умови, за яких було накладено дисциплінарні стягнення.
Крім цього, посилається на те, що за весь період відбуття покарання вона характеризувалась виключно позитивно, до неї застосовувались заохочення за сумлінну поведінка та ставлення до праці, вона приймала активну участь в самодіяльності установи, що, на її думку, вказує на те, що вона довела своє виправлення та може бути звільнена умовно-достроково.
Позиції учасників судового провадження.
Засуджена ОСОБА_6 та її захисник підтримали апеляційну скаргу засудженої та з підстав, викладених у скарзі, просили її задовольнити, ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання засудженої про її умовно-дострокове звільнення.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, вважав ухвалу суду законною, обґрунтованою та вмотивованою у зв`язку з чим, просив апеляційний суд залишити апеляційну скаргу ОСОБА_6 без задоволення, а ухвалу суду без змін.
Мотиви суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався у повному обсязі, а тому, на думку апеляційного суду, рішення є законним, обґрунтованим та вмотивованим, виходячи з наступного.
Відмовляючи в застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженій ОСОБА_6 суд першої інстанції виходив з того, що за час відбуття покарання остання характеризується негативно, працевлаштована до виробничої майстерні установи на ручні роботи, не завжди дотримується ввічливих взємовідносин з персоналом, з іншими засудженими іноді конфліктна, участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу не бере, допускала порушення режиму утримання за що до неї було застосовано 3 дисциплінарних стягнення , в тому числі й у вигляді поміщення її до ДІЗО строк на 5 та 7 діб, які не зняті та не погашені на час розгляду справи судом, має 2 заохочення, а тому суд дійшов до висновку, що засуджена ОСОБА_6 не довела свого виправлення.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується й апеляційний суд, оскільки, як видно з характеристики на засуджену, ОСОБА_6 відбуває покарання за вчинення особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, невідбута частина покарання складає більше 2 років 4 місяців, за весь час відбуття покарання має три стягнення за порушення режиму утримання, працевлаштована, заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці застосовувались в ДУ Качанівська виправна колонія (№54) 28.12.2018 року та 27.12.2019 року, тобто до застосування до засудженої положень ст. 82 КК України та заміни їй невідутої частини покарання більш м`яким.
Посилання засудженої на ту обставину, що представники адміністрації установи виконання покарань ставляться до неї упереджено, а накладені на неї дисциплінарні стягнення є наслідком погіршення її стану здоров`я та заяви про зміну умов працевлаштування апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки зазначені стягнення нею не оскаржувались в порядку п. 13-1 ч. 1 ст. 537 КПК України, а матеріалами справи встановлено та підтверджено, що ОСОБА_6 порушувала правила відбування розпорядку в частині недотримання встановленого розпорядку дня за що до неї й були застосовані вищевказані дисциплінарні стягнення. При цьому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що наявність тяжких хронічних захворювань, їх ускладнення та вплив на можливість відбуття покарання не є предметом розгляду питання про умовно-дострокове звільнення, а, у разі наявності достатніх підстав, вирішується в порядку ст. 84 КК України.
Доводи ОСОБА_6 щодо наявності у неї заохочень апеляційний суд вважає неприйнятними, оскільки вказані обставини були враховані Збаразьким районним судом Тернопільської області, який своєю ухвалою від 10.02.2021 року замінив засудженій покарання у виді позбавлення волі на покарання у виді обмеження волі, відповідно до ст. 82 КК України. В той же час, прибувши до установи відбуття покарання у виді обмеження волі, засуджена ОСОБА_6 заохочень не мала, систематично порушувала режим утримання, що свідчить про відсутність підстав для її умовно-дострокового звільнення.
Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Відповідно до ч. 3 ст. 107 КВК України, засуджені зобов`язані: дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами; утримувати в чистоті і порядку приміщення, дбайливо ставитися до майна колонії і предметів, якими вони користуються при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд і використовувати їх тільки за призначенням; виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії; виконувати необхідні роботи по самообслуговуванню, благоустрою колонії; дотримуватися санітарно-гігієнічних норм; дотримуватися вимог пожежної безпеки і безпеки праці.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Як вбачаться із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26.04.2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Таким чином, обов`язковою умовою для застосування умовно-дострокового звільнення від подальшого відбуття покарання є встановлення судом факту, що особа довела своє виправлення. У даному випадку, колегія суддів вважає, що позитивні зміни у поведінці засудженої не відбулись, про що свідчить наявність незнятих та непогашених дисциплінарних стягнень, а тому апеляційний суд вважає, що засуджена ОСОБА_6 не стала на шлях виправлення та не довела його, що виключає можливість її умовно-дострокового звільнення.
З огляду на викладене, апеляційна скарга засудженої має бути залишена без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2022 року про відмову в задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_6 про її умовно-дострокове звільнення залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4