Виноградівський районний суд Закарпатської області
______________________________________________________________
Справа № 299/4060/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14.04.2022 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі :

головуючого ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

законний представник неповнолітнього обвинуваченого- ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів обвинувальний акт в кримінальному провадженні, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000194 від 22.07.2021 року, по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Виноградів та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, непрацюючого, раніше не судимого,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Суд визнав доведеним, що 22 липня 2021 року, близько 13 години 00 хвилин, ОСОБА_4 , знаходячись в приміщенні кабінету №6 Пенсійного фонду по вул. Миру, 43 в м. Виноградів, Берегівського району, де скориставшись відсутністю власника та осіб, які б могли викрити його протиправні дії, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи умисно, з особистих корисливих спонукань, із робочого столу, таємно викрав телефон марки Redmi Х4, чорного кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 вартість якого згідно висновку експерта від 27.07.2021 року становить 1000,00 (одна тисяча гривень 00 копійок) гривень, чим самим спричинив власнику викраденого ОСОБА_6 , матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_4 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, щиросердечно розкаюється.

Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Вказала, що претензій майнового характеру до неповнолітнього ОСОБА_4 не має.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги те, що прокурор, захисник, законний представник обвинуваченого, також не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, його законний представник правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) , тобто вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.

В судовому засіданні захисником було заявлено клопотання про застосування відносно неповнолітнього обвинуваченого на підставі ст. 105 КК України примусові заходи виховного характеру у виді застереження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , а також його законний представник підтримав подане клопотання, просив таке задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні, вказуючи про наявність передбачених законом підстав, просив задовольнити подане захисником клопотання.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, вчинення злочину неповнолітнім.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, вчинення злочину неповнолітнім.

Відповідно до ст. 67 КК України, обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено.

Відповідно до ст. 67 КК України, обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 105 КК України, неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.

У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього один чи декілька примусових заходів виховного характеру, визначених частиною 2 статті 105 КК України.

Згідно Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2017 року "Про практику здійснення судами кримінального провадження щодо неповнолітніх", згідно із ч. 1 ст. 105 КК України суд у праві звільнити неповнолітнього від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру за наявності сукупності таких умов: а) неповнолітній вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, незалежно від того чи скоєний цей злочин вперше, був він умисним чи необережним; б) неповнолітній щиро розкаявся; в) поведінка неповнолітнього після скоєння злочину була бездоганною. Під бездоганною поведінкою слід розуміти таку поведінку особи в сім`ї, побуті, трудовому чи навчальному колективі, коли вона свідомо й добровільно дотримується загальноприйнятих правил людського співжиття; г) на момент постановлення вироку неповнолітній не потребує застосування покарання. У разі встановлення трьох попередніх умов на момент постановлення вироку суд управі вважати неповнолітнього таким, що не потребує застосування покарання.

Рішення про звільнення від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру приймається за результатами судового розгляду обвинувальним вироком суду. При цьому слід зазначити, що системний аналіз вжитих у кримінальному законі формулювань "звільнення від покарання" (ч. ч. 4 і 5 ст. 74, ч. 1 ст. 105 КК України), "звільнення від відбування покарання" (ст.ст. 75, 79, 104 КК України), "звільнення від призначеного покарання" (ст. 78 КК України) дає підстави зробити висновок, що під звільненням від покарання із застосуванням інших заходів примусу слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного в санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення як виду примусових заходів в цілому. Іншими словами, суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК України, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині (кримінальному правопорушенні), керуючись ст. 105 КК України звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.

Відповідно до вимог ст. 12 КК України вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення відноситься до кримінальних проступків.

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, за місцем проживання характеризується добре (а.п. 48), до кримінальної відповідальності не притягувався, раніше не судимий (а.п.49), на обліку у лікарів нарколога, фтизіатра та психіатра не перебуває (а.п. 44), має постійне місце проживання, на момент постановлення вироку неповнолітній не потребує застосування покарання.

Вирішуючи питання про те, який саме примусовий захід виховного характеру, перелік яких визначений ч. 2 ст. 105 КК України буде найбільш ефективним та забезпечить позитивний виховний вплив, суд, з урахуванням даних про особу обвинуваченого вважає необхідним застосувати до неповнолітнього обвинуваченого примусовий захід виховного характеру у виді передачі неповнолітнього під нагляд батька.

Цивільний позов не заявлено.

Майно, на яке накладено арешт відсутнє.

Питання про речові докази слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 369-371, 373-376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Визнати неповнолітнього ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

На підставі ч. 1 ст. 105 КК України, звільнити неповнолітнього ОСОБА_4 від покарання, без визначення його виду і розміру.

На підставі ч. 2 ст. 105 КК України застосувати до неповновлітнього ОСОБА_4 примусові заходи виховного характеру у виді передачі неповнолітнього ОСОБА_4 під нагляд матері ОСОБА_7 строком на один рік.

Речовий доказ по справі телефон марки Redmi Х4, чорного кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 власнику ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Закарпатського апеляційного суду через Виноградівський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

ГоловуючийОСОБА_1