Ленінський районний суд м. Полтави
Справа № 553/669/22
Провадження № 1-кс/553/401/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2022 року м. Полтава

Ленінський районний суд м.Полтави у складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Слобідської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_6 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в :
Згідно з ЗУ «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022 із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено в Україні воєнний стан.

ЗУ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.03.2022 № 133/2022, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

ЗУ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 19.04.2022 № 7300, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

ЗУ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 18.05.2022 № 7389, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року на 90 діб.
Відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10.03.2022 "Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану" змінено територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду м. Харкова, Комінтернівського районного суду м. Харкова та визначено територіальну підсудність справ за Ленінським районним судом м. Полтави.

06.06.2022 на розгляд Ленінського районного суду м. Полтави надійшло клопотання прокурора Слобідської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_6 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 .

За змістом вказаного клопотання та приєднаних до нього матеріалів, на розгляді Комінтернівського районного суду м. Харкова перебуває кримінальне провадження №0001554 від 10.12.2021 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10.12.2021 до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому було продовжено судом і строк якого спливає 18.06.2022.

Клопотання про продовження строку запобіжного заходу вмотивовано прокурором наявністю ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які продовжують існувати, та неможливістю застосування інших більш м`яких запобіжних заходів. Так, ОСОБА_4 може ухилитись від суду під загрозою покарання, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідків. Вказані ризики, за посиланням прокурора, наразі не зменшились і продовжують існувати, та жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе їм запобігти.

Ухвалою суду від 13.06.2022 було вирішено питання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції з ДУ «Харківській слідчий ізолятор» та за участі захисника з використанням останнім власних технічних засобів.

Копія клопотання прокурора була вручена обвинуваченому 24.05.2022.

Прокурор ОСОБА_3 внесене на розгляд суду клопотання підтримав та прохав продовжити застосований до обвинуваченого запобіжний на 60 днів. Зазначив, що ризики, передбачені ст.177 КПК України продовжують існувати і більш м`який запобіжний захід не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_4 , беручи участь у справі дистанційно, проти задоволення клопотання прокурора заперечив та прохав змінити запобіжний захід на домашній арешт. Зазначив, що не ухилявся від досудового слідства, впливу на свідків, потерпілого не здійснював, навпаки надавав медичну допомогу потерпілому. Просив врахувати, що він має матір, яка хворіє, є особою з інвалідністю і потребує його допомоги. Також пояснив, що до затримання офіційно працевлаштований не був, суспільно-корисною діяльністю не займався, неповнолітніх дітей не має, неодружений, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, останнього разу був засуджений за ст.395 КК України до трьох місяців арешту.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 в судовому засіданні прохала відмовити у задоволенні клопотання прокурора, посилаючись на недоведеність існування заявлених ризиків та тривалість тримання обвинуваченого під вартою. Наголосила, що обвинувачений визнає свою провину та прохала змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Вирішуючи заявлене клопотання, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, суд вказує, що у відповідності до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

У відповідності до ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який відповідно до ст.183 КПК України може бути застосований, зокрема, до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, серед іншого, переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення тощо.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 у справі "Гарькавий проти України" зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.
Згідно положень п."С" ст.5 вказаної Конвенції, нікого не може бути позбавлено свободи інакше, ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177,178,183 КПК України.
Як встановлено в ч. 1, 3 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
При цьому, виходячи зі змісту статей 177, 178, 194, 196, 199 КПК України терміни «обрання запобіжного заходу» та «продовження запобіжного заходу» використовуються як синонімічні, за своїм правовим значенням. Крім того, обрання є первинним при застосуванні запобіжного заходу, який обирається на певний строк, а продовження вторинна стадія, яка наступає за певних умов, коли строк тримання під вартою закінчується. Вказана позиція висловлена в постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у справі № 505/2898/19 від 23.01.2020.

За таких обставин, враховуючи, що запобіжний захід до обвинуваченого було застосовано за ухвалою слідчого судді, який в подальшому продовжувався судом, наразі суд має вирішити питання доцільності продовження строку раніше застосованого запобіжного заходу, надаючи оцінку того чи продовжують існувати заявлені ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Так, згідно з ухвалою Ленінського районного суду м.Полтави від 20.04.2022, при продовженні запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів без визначення застави, судом було встановлено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження строку тримання під вартою, суд, вважає обґрунтованими доводи прокурора про наявність підстав стверджувати, що ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України наразі не зменшились та продовжують існувати та у відповідності до ст.178 КПК України, крім наявності ризиків, враховує дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, має постійне місце проживання, неодружений, до затримання офіційно працевлаштований не був, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі доведення винуватості, вік, а також характер та фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, пов`язаного із застосування насильства.

Водночас, вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, на які посилається прокурор, суд відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

ОСОБА_4 пред`явлено звинувачення в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто небезпечному для життя в момент заподіяння, згідно з ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 20.04.2022, при здійсненні судового провадження свідки судом ще не допитувались, докази не досліджувались.

За таких обставин, суд вважає, що підстави для продовження запобіжного заходу - тримання під вартою, наразі не відпали та продовжують існувати, і альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого, а тому наявна необхідність у продовженні застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів без визначення застави. З огляду на наведене суд відхиляє посилання сторони захисту щодо доцільності застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу та зазначає, що тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Відповідно до ч.1 ст.197 КПК України строк дії ухвали суду про продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

На підставі викладеного та керуючись ст.331 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:
Клопотання прокурора Слобідської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_6 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк шістдесят днів, до 11.08.2022 включно, без визначення застави.
Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Суддя

Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_1