Дата документу 16.03.2022 Справа № 314/4350/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/4350/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/693/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 82 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2022 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника засудженого адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 листопада 2021 року, якою відмовлено у задоволенні його клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів провадження, 29 вересня 2021 року до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Своє рішення про відмову в задоволенні вказаного клопотання суд першої інстанції мотивував тим, що засуджений ОСОБА_7 за період відбування покарання характеризується посередньо та має 11 стягнень, у зв`язку з чим, він не проявив себе як такий, що став на шлях виправлення та перевиховання.

В апеляційній скарзі засуджений не погоджується з ухвалою суду першої інстанції та просить розглянути його апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді по справі, засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який ухвалу суду вважав законною та обґрунтованою, заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційний скарзі та провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Красний Луч Луганської області, українець, громадянин України, маючий середню освіту, не працюючий, не одружений, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, відбуває покарання в Державній установі «Кам`янська виправна колонія (№ 101)» за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 2 серпня 2017 року, яким він визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України, і засуджений на підставі ст. 71 КК України до остаточного покарання у вигляді 6 років 4 місяців позбавлення волі (а.с. 17-18).

Цим же вироком ОСОБА_7 було зараховано у строк відбування покарання строк перебування під вартою з 24 березня 2017 року по 20 червня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Крім того, постановою Верховного Суду від 15 листопада 2018 року ОСОБА_7 було зараховано у строк відбування покарання строк перебування під вартою з 21 червня 2017 року по 14 листопада 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (а.с. 22-24).

Відповідно до положень ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Зі змісту вказаних положень кримінального закону випливає, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням можлива при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов.

При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а перебування засудженого на шляху до виправлення.

Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким повинна сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», рішення про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений став на шлях виправлення. При цьому, суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Висновок суду про те, що засуджений став на шлях виправлення, повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.

Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намаганням своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 30 березня 2017 року, за цей час порушував вимоги режиму відбування покарання, отримав 11 стягнень та 9 заохочень.

При апеляційному розгляді встановлено, що під час відбування покарання в місцях позбавлення волі, засуджений ОСОБА_7 характеризується наступним чином.

Так, згідно наявної в матеріалах провадження характеристики від 16 листопада 2021 року, засуджений ОСОБА_7 працевлаштований на відділенні СПС прибиральником, до праці ставиться добре, надану роботу виконує вчасно та в повному обсязі. У взаємовідносинах з іншими засудженими неконфліктний. Завжди дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Намагається утримувати спальне місце та приліжкову тумбочку в чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд. Завжди виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. Виконує роботи із благоустрою установи. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу. Прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, займається самоосвітою. Бере участь у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціальну корисну активність в організації їх роботи (а.с. 7-8).

Разом з тим, як вбачається з цієї ж характеристики, засудженому ОСОБА_7 11 січня 2019 року комісією установи було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 101 КВК України; 18 жовтня 2019 року відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 82 КК України.

Крім того, згідно довідки начальника відділення СПС від 16 листопада 2021 року, на ОСОБА_7 під час відбування покарання було накладено 11 стягнень у вигляді 1 попередження, 4 доган, 1 суворої догани, 4 поміщень до ДІЗО та 1 поміщення до карцеру на 6 діб, а також 9 заохочень, які він отримав протягом 2019-2021 років (а.с. 9-10).

Відсутність будь-яких заохочень за перші більш ніж 2 роки перебування у місцях позбавлення волі з 30 березня 2017 року по 2 квітня 2019 року, наявність лише 9 заохочень за весь період відбування покарання, які були отримані протягом останніх двох років відбуття покарання, а також вказані вище стягнення, які хоча на час звернення з цим поданням до суду були погашені, але факт їх накладення свідчить про відсутність стабільно позитивної сумлінної поведінки засудженого протягом всього часу відбування покарання.

Колегія суддів зазначає, що під сумлінним ставленням до праці засудженого слід розуміти участь у суспільно-корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів, тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Так, з довідки про працевлаштування вбачається, що ОСОБА_7 за період 23 березня 2021 року по 31 жовтня 2021 року взагалі не працював, що не може свідчити про його сумлінне ставлення до праці (а.с. 13).

Крім того, роботи з благоустрою колонії та поліпшення житлово-побутових умов засуджених є обов`язком, а не правом засудженого, тому також не можуть свідчити про його сумлінне ставлення до праці.

Враховуючи поведінку засудженого за весь період відбування покарання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 не проявив себе як такий, що став на шлях виправлення, а тому застосування до нього заохочувальної норми, передбаченою ст. 82 КК України, є передчасним.

Даний висновок суду ґрунтується на досліджених в процесі судового розгляду матеріалах особової справи засудженого.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було враховано всі обставини при вирішенні питання про можливість заміни ОСОБА_7 невідбутої частини покарання більш м`яким.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини по справі та надавши їм належну оцінку, прийшов до обґрунтованого висновку, що засуджений ОСОБА_7 не став на шлях виправлення та перевиховання і невідбута ним частина покарання не підлягає заміні на більш м`яке, тому судова колегія вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, ст. 82 КК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 листопада 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4