ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/259/22 Справа № 705/2660/22 Категорія: ст. 303 КПК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі суддів:

Суддя-доповідач ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4
Секретар ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 липня 2022 року про арешт з позбавленням власників та уповноважених ними осіб права користування та розпорядження на майно, що є речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000856 від 15.07.2022 року за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, а саме: автомобіль марки «TOYOTA CAMRY», синього кольору, р. н. НОМЕР_1 (дійсний р. н. НОМЕР_2 ), номер кузова НОМЕР_3 , -

в с т а н о в и в:

25.07.2022 року слідчий СВ Уманського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, погодженого прокурором Уманської окружної прокуратури ОСОБА_9 .
В обґрунтування клопотання зазначається, що 14.07.2022 року до Уманського РУП ГУНП в Черкаській області надійшла заява від ОСОБА_6 , який повідомив, що автомобіль марки «TOYOTA CAMRY», синього кольору, р. н. НОМЕР_2 , власником якого є він, знаходиться в районі р. Синиця, що в с. Юрківка, Уманського району, Черкаської області, яким напередодні незаконно заволоділи.
Відомості по даному факту внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000856 від 15.07.2022 року, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.
Окрім цього в секторі дізнання Уманського РУП ГУНП в Черкаській області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000524 від 15.07.2022 року, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
14.07.2022 року в ході проведення огляду місця події по вул. Любашівська, с. Юрківка, Уманського району, Черкаської області на греблі було виявлено автомобіль марки «TOYOTA CAMRY», синього кольору, на якому були встановлені номерні знаки НОМЕР_1 .
Автомобіль було вилучено та поміщено на майданчик для тимчасового зберігання транспортних засобів Уманського РУП ГУНП в Черкаській області (Черкаська область, м. Умань, вул. Незалежності, 35).
В подальшому було встановлено, що вказані номерні знаки не зареєстровані за даним автомобілем, та його дійсний реєстраційний номер, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 НОМЕР_2 , та номер кузова НОМЕР_3 .
15.07.2022 року автомобіль марки «TOYOTA CAMRY», синього кольору, р. н. НОМЕР_1 (дійсний р. н. НОМЕР_2 ) було оглянуто та визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженнф та опечатано.
Предметом вчинення даного злочину є вказаний вище автомобіль, може зберегти на собі сліди вчинення злочину, а саме сліди долонь та папілярних візерунків особи, причетної до вчинення вказаного злочину, та біологічні сліди.
З метою забезпечення проведення експертиз, у призначенні яких виникне необхідність, а саме автотоварознавчої, дактилоскопічної, трасологічної експертиз, в ході досудового розслідування необхідно накласти арешт на вищевказаний автомобіль, з метою забезпечення його збереження та збереження іншої слідової інформації, яка є необхідною та важливою для досудового розслідування та подальшого доведення вини причетних до злочину осіб.
Враховуючи вище викладене, виникає необхідність у накладенні арешту на автомобіль марки «TOYOTA CAMRY», синього кольору, р. н. НОМЕР_1 (дійсний р. н. НОМЕР_2 ). В даному випадку незастосування вказаних дій, зокрема, накладення арешту на майно, може призвести до зникнення, втрати, знищення, перетворення, відчуження майна або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.
В клопотанні слідчий просив накласти арешт на автомобіль марки «TOYOTA CAMRY», синього кольору, р. н. НОМЕР_1 (дійсний р. н. НОМЕР_2 ), номер кузова НОМЕР_3 .
Ухвалою слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 липня 2022 року клопотання - задоволено.
Накладено арешт з позбавленням власників та уповноважених ними осіб права користування та розпорядження на майно, що є речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000856 від 15.07.2022 року за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, а саме: автомобіль марки «TOYOTA CAMRY», синього кольору, р. н. НОМЕР_1 (дійсний р. н. НОМЕР_2 ), номер кузова НОМЕР_3 .
Виконання ухвали покладено на слідчого та прокурора.
Слідчим суддею задоволення клопотання обґрунтовується тим, що для проведення стороною обвинувачення необхідних слідчий дій, в тому числі, для проведення судових експертиз, необхідно забезпечити збереження транспортного засобу в тому стані, в якому він був на момент виявлення та фіксації кримінального правопорушення. Не накладення арешту може призвести до того, що власник, користувач майна або треті особи будуть мати можливість знищити слідову інформацію, яка має значення для повного з`ясування всіх обставин кримінального правопорушення.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді представник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 оскаржив ухвалу в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.
Звертаючись із апеляційною скаргою, представник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 в апеляційній скарзі порушив питання про поновлення строку на апеляційне оскарження. При цьому, адвокат ОСОБА_7 посилається, що оскаржувану ухвалу отримав лише 01.08.2022 року, про що свідчить заява про ознайомлення з матеріалами справи та про отримання судових рішень. Оскільки докази отримання оскаржуваної ухвали іншою датою, ніж вказує адвокат ОСОБА_7 , в матеріалах справи відсутні, то апеляційний суд вважає, що причина пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді від 26.07.2022 року, зазначена адвокатом ОСОБА_7 в апеляційній скарзі є поважною. Тому строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначається, що ухвала слідчого судді винесена з істотним порушенням норм кримінального процесуального права, оскільки при прийняті рішення слідчим суддею не встановлено дійсних підстав для накладення арешту, не враховано, що клопотання слідчого не відповідає приписам норм ст. 171 КІІК України.
Представник власника автомобіля ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 вказує, що громадянин ОСОБА_6 є власником арештованого майна та володіє автомобілем на законних підставах, а накладений арешт в рамках кримінального провадження, за яким останній має статус потерпілого, порушує його права як законного володільця та власника майна.
Адвокат ОСОБА_7 звертає увагу на те, що, приймаючи рішення про накладення арешту, слідчим суддею не врахованого того факту, що за кримінальним провадженням № 0000856 від 15.07.2022 року ОСОБА_6 не має статус обвинуваченого чи підозрюваного, а автомобіль, який є предметом злочинного посягання на теперішній час належить ОСОБА_6 на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортною засобу № НОМЕР_4 .
За таких обставин, ініціювання слідчим питання про накладення арешту на вилучене в ході огляду майно, право власності на яке належить особі та не скасоване у передбаченому законом порядку, не відповідає положенням Конституції України, кримінального процесуального закону України та практиці Європейського суду з прав людини.
В апеляційній скарзі акцентується увага на тому, що оскільки у даному кримінальному провадженні жодній особі про підозру не повідомлено, а власник майна ОСОБА_6 на даному етапі досудового розслідування має статус третьої особи, то у порушення вимог ч. 2 ст. 64-2 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді звернувся слідчий.
Вважає, що визнання стороною обвинувачення арештованого майна речовим доказом у даному кримінальному провадженні, не може бути безумовною підставою для арешту майна, оскільки у цьому випадку клопотання подано особою, що не наділена правом звернення до суду.
Представник власника автомобіля ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 зазначає, що так як свідчать матеріали справи, додані слідчим до клопотання, ОСОБА_6 є фізичною особою-підприємцем, діяльність якого напряму пов`язана з орендою автомобілів, в тому числі, і арештованим автомобілем. Тому, оскаржувана ухвала про накладення арешту на автомобіль перешкоджає здійсненню нормальної господарської діяльності фізичної особи-підприємцю, що є додатковою підставою для її скасування.
Згідно до матеріалів справи вказаний автомобіль було вилучено слідчими 15.07.2022 року. Однак в порушення ч. 5 ст. 171 КПК України слідчий та/або прокурор не звернувся до слідчого судді протягом встановлених строків, що є додатковою підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Таким чином, адвокат ОСОБА_7 вважає, що слідчий суддя Уманською міськрайонного суду Черкаської області не звернув уваги на необґрунтованість та невідповідність клопотання вимогам ст. 171 К11К, та дійшов до помилкового висновку про наявність підстав для накладення арешту на вказаний транспортний засіб.
Враховуючи наведе в апеляційній скарзі, представник власника автомобіля ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 липня 2022 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання.
09 серпня 2022 року на адресу Черкаського апеляційного суду від надійшла заява від представника власника автомобіля ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про розгляд справи без участі ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_7 .
Прокурор в судове засідання не з?явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, вивчивши матеріали скарги та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів провадження та встановлено слідчим суддею, СВ Уманського РУП ГУНП в Черкаській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000856 від 15.07.2022 року за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.
14.07.2022 року проведено огляд місця події по вул. Любашівська, с. Юрківка, Уманського району, Черкаської області на греблі, під час якого оглянуто та вилучено автомобіль марки «TOYOTA CAMRY», синього кольору, на якому були встановлені номерні знаки НОМЕР_1 , який постановою слідчого від 15.07.2022 року визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.
В подальшому було встановлено, що вказані номерні знаки не зареєстровані за даним автомобілем, та його дійсний реєстраційний номер, відповідно до даних свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 НОМЕР_2 , та номер кузова НОМЕР_3 .
15.07.2022 року автомобіль марки «TOYOTA CAMRY», синього кольору, р. н. НОМЕР_1 (дійсний р. н. НОМЕР_2 ) було оглянуто та визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні та опечатано.
Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Оскаржувана ухвала слідчого судді винесена без дотриманням вказаних вимог кримінального процесуального закону, не містить належного мотивування і обґрунтування.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі, предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно статей 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні, або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі, і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов?язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження. Однак, вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред?явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Статтею 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Частинами 10, 11 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі, кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
У клопотанні про накладення арешту на вказаний автомобіль, слідчий зазначає, що такий арешт необхідно накласти з метою забезпечення проведення експертиз, у призначенні яких виникне необхідність, а саме : автотоварознавчої, дактилоскопічної, трасологічної, а також з метою забезпечення його та збереження іншої слідової інформації, яка є необхідною та важливою для досудового розслідування та подальшого доведення вини причетних до злочину осіб.
Колегія суддів апеляційного суду акцентує увагу на тому, що є необґрунтованими посилання у клопотанні слідчого, що накладення арешту на майно є необхідним з метою збереження речових доказів, оскільки, в порушення вимог КПК України, не доведена необхідність застосування саме такої забезпечувальної цілі кримінального провадження заходу, як арешт автомобіля і не доведена наявність ризиків, передбачених ст. 170 КПК України.
На думку апеляційного суду, таке обмеження права власності не є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження.
Крім того, слідчим суддею не враховано наслідки арешту майна для його власника.
Як вбачається з протоколу допиту потерпілого ОСОБА_6 , 06.07.2022 року до нього звернувся ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щоб орендувати авто на тиждень, у зв`язку з чим вони підписали договір, щодо оренди вказаного автомобіля. ОСОБА_6 є фізичною-особою підприємцем, діяльність якого пов`язана з орендою автомобілів, в тому числі, і арештованим автомобілем. Тому, накладення арешту на вказаний автомобіль призведе до негативних наслідків у господарській діяльності ОСОБА_6 .
Як вбачається з матеріалів справи, підозра жодній особі не повідомлена.
Враховуючи викладене, у зв`язку з тим, що в цьому кримінальному провадженні на час звернення до слідчого судді відсутні підозрювані, майно, на яке слідчий просить накласти арешт, вважається майном третьої особи, а тому з клопотанням про його арешт, відповідно до ст. 64-2 КПК України, повинен звертатися виключно прокурор. Однак, з відповідним клопотанням звернувся слідчий.
Також, слідчим суддею не враховано положення ч. 11 ст. 170 КПК України, оскільки матеріали справи не містять належних доказів існування обставин, які підтверджують, що незастосування арешту на транспортні засоби призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі такого майна.
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_6 є власником зазначеного автомобіля, що не свідчить про існування ризиків приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі арештованого майна.
Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Однак, як вбачається з матеріалів справи, вказаний автомобіль вилучено слідчим 15.07.2022 року, однак в порушення ч. 5 ст. 171 КПК України слідчий не звернувся до слідчого судді з відповідним клопотанням у встановлені строки.
Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що орган досудового розслідування, у розумінні вимог ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які посилається у клопотанні.
За таких обставинах, колегія суддів апеляційного суду вважає, що накладення арешту на автомобіль, який на праві приватної власності належить ОСОБА_6 , без достатніх правових передумов для цього є порушенням майнового права особи, в чиєму володінні перебуває вказаний транспортний засіб.
З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що ініціювання органом досудового розслідування питання про накладення арешту на вказаний в клопотанні автомобіль, не відповідає положенням Конституції України, кримінального процесуального закону України та практиці Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).
Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов?язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.
До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), учасником яких є Україна.
Статтею 1 Протоколу № 1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Як свідчить практика ЄСПЛ, найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу до ЄСПЛ забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.
Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004 р.).
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що ЄСПЛ, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь.
ЄСПЛ вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.
Відповідно до пунктів 69, 73 рішення ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.
Враховуючи вище наведене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що слідчим суддею не в повній мірі було дотримано вимог КПК України, в зв`язку з чим, необґрунтовано накладено арешт на автомобіль марки «TOYOTA CAMRY», синього кольору, р. н. НОМЕР_1 (дійсний р. н. НОМЕР_2 ), номер кузова НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_6 .
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 підлягає до задоволення, а ухвала слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 липня 2022 року скасуванню, з прийняттям нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно.
Керуючись ст. ст. 173, 174, 309, 310, 376, 404, 405, 407, 409, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд, -
у х в а л и в :

Поновити представнику ОСОБА_6 адвокату ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 липня 2022 року.
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 - задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 липня 2022 року про арешт майна за клопотанням слідчого СВ Уманського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0000856 від 15.07.2022 року за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України скасувати, прийняти нову ухвалу.
Відмовити у задоволенні клопотання слідчого СВ Уманського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_8 про арешт майна, поданого у кримінальному провадженні № 0000856 від 15.07.2022 року за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, погодженого прокурором Уманської окружної прокуратури ОСОБА_9 .
Скасувати арешт з позбавленням власників та уповноважених ними осіб права користування та розпорядження на майно, що є речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000856 від 15.07.2022 року за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, а саме: автомобіль марки «TOYOTA CAMRY», синього кольору, р. н. НОМЕР_1 (дійсний р. н. НОМЕР_2 ), номер кузова НОМЕР_3 .
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Суддя доповідач:

Судді: