Справа №295/2816/22
УХВАЛА
Іменем України

25.03.2022 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчої ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Житомирі клопотання слідчої СВ Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

В С Т А Н О В И В :

Слідча за погодженням із прокурором звернулася із указаним клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на встановлення в ході досудового розслідування, що близько 21 год. 23.03.2021 за адресою: вул. Крошенська, будинок 23 у м. Житомирі у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на здійснення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з насильством, яке є небезпечним для життя та здоров`я, в умовах воєнного стану, а саме заволодіння мобільним телефоном марки «Umidigi Bison», який належать ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на здійснення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, яке є небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, під час воєнного стану, 23.03.2022 близько 21 години перебував у приміщенні будинку АДРЕСА_1 , де застосував до останнього фізичне насильство, яке є небезпечним для життя та здоров`я, що виразилося в умисному нанесенні одного удару гострим предметом, схожого на ніж, в область шиї ОСОБА_7 .

В результаті нанесеного удару у ОСОБА_7 виникла кровотеча. В подальшому, ОСОБА_5 , подолавши таким чином волю потерпілого до опору, заволодів майном останнього, а саме мобільним телефоном марки «Umidigi Bison» вартістю 5 000 грн. 00 коп.

Після цього ОСОБА_5 , утримуючи при собі належне ОСОБА_7 майно, місце вчинення кримінального правопорушення залишив та в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив останньому матеріальної шкоди на суму 5 000 грн. 00 коп.

Таким чином, як вказує слідча у клопотанні, своїми умисними діями, що виразилися у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), під час воєнного стану, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 187 КК України.

23.03.2022 ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України, а 24.03.2022 ОСОБА_5 особисто під підпис вручено повідомлення про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

За словами слідчої, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами:

- протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від ОСОБА_7 ;

- протоколом огляду місця події від 23.03.2022;

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 ;

- протоколами допиту свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ;

- протоколом затримання ОСОБА_5 .

З метою запобігання спробам ОСОБА_5 переховуватися від органів досудового розслідування або суду та/або вчинити інше кримінальне правопорушення, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення та вагомість здобутих слідством доказів вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, а також недостатність обрання більш м`яких запобіжних заходів для запобігання указаним вище ризикам, слідча за погодженням з прокурором просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання, просив його задовольнити та не визначати підозрюваному розмір застави, так як злочин був вчинений із застосуванням насильства.

Слідча ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала позицію прокурора, просила клопотання задовольнити. Додала, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належну поведінку підозрюваного і не зможе запобігти ризикам, наведеним у клопотанні. Також просила врахувати, що ОСОБА_5 вчинив злочин, маючи непогашену судимість за вироком Богунського районного суду м. Житомира.

Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 заперечували проти задоволення клопотання. Підозрюваний просив обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, посилаючись на те, що наміру переховуватися від органу досудового розслідування не має та проживає разом із матір`ю похилого віку. Фактично був затриманий приблизно о 22-й годині 23.03.2022 року.

Захисник додав, що поранення потерпілого ОСОБА_7 незначне, хірургічного втручання не було. Конфлікт виник з приводу музики на телефоні, це була побутова лайка під час вживання спиртного, натомість ознак того, що ОСОБА_5 готувався до заволодіння майном, немає. Крім цього адвокат просив врахувати, що ОСОБА_5 має інвалідність ІІ групи, а тому, на його думку, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту буде достатнім для виконання обов`язків підозрюваним.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

За змістом ст.ст. 131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

За змістом статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема, переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та/або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у інкримінованому вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх обставин підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 КПК України.

Окрім цього, згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до вимог п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

На переконання слідчого судді, надані стороною обвинувачення докази доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна.

На думку слідчого судді, наведені у клопотанні та озвучені в судовому засіданні доводи свідчать про те, що на даний час існують ризики, на які посилалась сторона обвинувачення, що є підставою для обрання відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Зокрема, мова йде про ризик переховування від органів досудового розслідування. Аналізуючи зазначений ризик, слідчим суддею звернуто увагу, що підозрюваний був затриманий не на місці, де було вчинено правопорушення, та особисто до правоохоронних органів не звертався. Крім того, згаданий у клопотанні злочин було вчинено у період іспитового строку, визначеного ОСОБА_5 вироком Богунського районного суду м. Житомира від 11.03.2021 у справі №295/6646/18, що підтверджує наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , наявність вагомих доказів вчинення ним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, враховуючи його вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, майновий стан підозрюваного (зокрема, відсутність офіційного постійного місця роботи та постійного доходу), репутацію підозрюваного, наявність судимості, слідчий суддя дійшов висновку про доцільність обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та неможливість на даний час застосувати до підозрюваного інший (альтернативний) запобіжний захід ніж тримання під вартою, оскільки зміна запобіжного заходу на більш м`який не забезпечить запобігання ризикам, наведеним у клопотанні та визначеним КПК України, зокрема у п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Твердження підозрюваного про те, що він не має наміру переховуватися від органу досудового розслідування, заслуговують на увагу слідчого судді, проте оцінюючи надані стороною обвинувачення докази, враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини справи, вони не можуть бути підставою для обрання більш м`якого запобіжного заходу.

На підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя не вбачає підстав для визначення розміру застави у кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 184, 186, 193, 194, 196, 197, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання задовольнити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави строком на 60 діб, обчислюючи строк тримання під вартою з моменту фактичного затримання із 22 год. 00 хв. 23 березня 2022 року.

Строк дії ухвали встановити до 22 год. 00 хв. 21 травня 2022 року.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою протягом 5 днів з моменту вручення їй копії ухвали.

Слідчий суддя