Справа № 451/89/20
Провадження № 1-кп/451/21/22
ВИРОК
іменем України

20 травня 2022 року місто Радехів

Радехівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

з участю обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Радехів обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000379 від 19.12.2019 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, працюючого ПРАТ «Галичина» на посаді фасувальника , неодруженого, не депутата, раніше судимого вироком Камянка Бузького районного суду Львівської області від 28.12.2020 року за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді пять років позбавлення волі із звільненням від покарання на підставі ст.ст.75,104 КК України із випробуванням строком на два роки,-

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він 5.11.2019 року близько 24:00 год., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів з мотивів власного збагачення, діючи протиправно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та його суспільно-небезпечні наслідки, і бажаючи їх настання та повторно, оскільки раніше вчинив злочин, передбачений ст.185 КК України, з метою вчинення крадіжки, через огорожу проник на територію господарства, що знаходиться в АДРЕСА_1 та належить потерпілому ОСОБА_5 , звідки вчинив крадіжку 40 металевих прутів у вигляді шестикутника довжиною по 6 метрів, вартістю 108,50 гривень за 1 метр, спричинивши матеріальну шкоду потерпілому на загальну суму 26 040 гривень.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднаній з проникненням на територію господарства, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Продовжуцючи свої злочинні дії, 9.11.2019 року близько 23:00 год. ОСОБА_4 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з мотивів власного збагачення, діючи протиправно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та його суспільно-небезпечні наслідки, і бажаючи їх настання та повторно, оскільки раніше вчинив злочин передбачений ст.185 КК України, з метою вчинення крадіжки, через огорожу проник на територію господарства, що знаходиться в АДРЕСА_1 та належить потерпілому ОСОБА_5 , звідки вчинив крадіжку 20 металевих прутів у вигляді шестикутника, довжиною по 6 метрів вартістю 108,50 гривень за 1 метр, спричинивши матеріальну шкоду потерпілому на загальну суму 13020 гривень.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням на територію господарства, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України визнав повністю, визнав всі фактичні обставини вчинення кримінальних правопорушень, як вони пред`явлені в обвинуваченні, та дав показання, що він дійсно 5 листопада 2019 року та повторно 9 листопада 2019 року проникав через паркан на територію господарства ОСОБА_5 , де вчинив крадіжку металевих прутів, які поскладав на воза та продав їх невідомій особі у м.Радехові та отримав більше 2000 тисяч гривень. Кошти витратив на власні потреби. Щиро розкаявся у вчиненому, просив не застосовувати до нього реальну міру покарання у виді позбавлення волі, яку в судовому засіданні просив прокурор, пообіцяв, що такий випадок ним більше не повториться.

Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і учасниками процесу не оспорюються.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, судова повістка повернулася без вручення адресату, оскільки останній відсутній за місцем проживання (а.с.71-72).

Суд, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, вважає можливим провести розгляд справи у відсутність потерпілого, якому відомо про перебування справи у провадженні суду, так як такий приймав участь в одному судовому засіданні, станом розгляду справи не цікавиться та місце його перебування суду невідоме.

При цьому суд зауважує, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасникам справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст. 6 даної Конвенції.

Оскільки потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, заяв про розгляд справи з його обовязковою участю суду не подав, повістки неодноразово повертаються без вручення адресату, оскільки останній відсутній за місцем проживання, суд робить висновки про можливість проведення судового засідання у його відсутності, що не позбаляє останнього скористатись правом подати цивільний позов про відшкодування шкоди за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до ст.349 КПК України, за згодою всіх учасників судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжки), вчинених повторно та поєднаних з проникненням на територію господарства встановлена в судовому засіданні.

Відповідно до положень ст.50 КК України до особи, визнаної винною за вироком суду у вчиненні кримінального правопорушення застосовується покарання, яке є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання: в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч.2 ст.53 цього Кодексу; відповідно положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст.185 КК України.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , у відповідності до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Досліджуючи дані, які характеризують особу обвинуваченого суд бере до уваги, що він раніше судимий, працює, на обліку у лікаря-нарколога, лікаря- психіатра в КНП «Радехівська центральна районна лікарня» не перебуває та позитивно характеризується за місцем проживання (а.с.75-79).

Відтак, з урахуванням усіх обставин суд вважає, що покарання обвинуваченому повинно бути призначено в межах санкції ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі,із застосування ст.75 КК України, оскільки саме такий вид покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень. Підстав для застосування іншого виду покарання, передбаченого санкцією статті, суд не знаходить, так як вважає їх такими, що не призведуть до виправлення особи засудженого і запобігання вчиненню ним нових правопорушень.

Суд не погоджується із позицією сторони обвинувачення про неможливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства і застосування покарання у виді реальної міри покарання, так як наявна обставина, що пом`якшують покарання, як щире каяття та судом встановлено вчинення попередніх злочинів обвинуваченим будучи неповнолітнім, а також враховано, що обвинувачений працевлаштувався, тому на думку суду його виправлення можливе без відбування реального покарання.

Зазначене узгоджується із положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, якими передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Мета покарання - це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила злочин. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст.72 КК України.

Також судом встановлено, що ОСОБА_4 засуджений вироком Камянка Бузького районного суду Львівської області від 28.12.2020 року за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді пять років позбавлення волі із звільненням від покарання на підставі ст.75 КК України із випробуванням строком на два роки (а.с.34-35)

Цивільний позов не заявлявся.

Речових докази та процесуальні витрати відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, не застосовувались.

Керуючись ст.ст. 373,374 КПК України, суд,-

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі.

В відповідності до ч.4 ст.70 КК України з врахуванням вироку Камянка Бузького районного суду Львівської області від 28.12.2020 року, шляхом поглинення менш судового покарання більш суворим покаранням остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді пяти років позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75,104 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом двох річного іспитового строку не вчинить нового злочину.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Радехівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляції учасниками судового провадження протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому ,прокурору та скерувати потерпілому.

Головуючий суддяОСОБА_1

Вирок суду виготовлений в нарадчій кімнаті 20 травня 2022 року.