КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
підозрюваної ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу зі змінами та доповненнями прокурора у кримінальному провадженні прокурора другого відділу процесуального керівництва Другого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 25 листопада 2021 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 25.11.2021 відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_8 , погодженого прокурором другого відділу процесуального керівництва Другого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , про арешт майна.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор у кримінальному провадженні прокурор другого відділу процесуального керівництва Другого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання старшого слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_8 про арешт майна підозрюваної ОСОБА_7 .
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, прокурор зазначала, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
Слідчим суддею не взято до уваги докази, надані стороною обвинувачення.
09.12.2021 від прокурора у кримінальному провадженні прокурора другого відділу процесуального керівництва Другого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких вона просила ухвалу слідчого судді скасувати, та постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання старшого слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_8 про накладення арешту на майно підозрюваної ОСОБА_7 , наклавши арешт на майно останньої, а саме: на частку власності 2/3 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони на відчуження та розпорядження вказаним майном.
У доповненнях апелянт зазначала, що ухвала слідчого судді є формальною та не містить обґрунтування підстав, передбачених ст.ст. 170, 171 КПК України, для відмови у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно.
Слідчим суддею не взято до уваги те, що відповідно до ст. 12 КК України, інкриміновані ОСОБА_7 кримінальні правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 191 КК України, віднесено до категорії особливо тяжких, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.
Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих кримінальних правопорушень підтверджено ухвалою слідчого суді Печерського районного суду міста Києва (справа № 757/59747/21) від 18.11.2021.
Також, слідчим суддею не враховано, що ОСОБА_7 підозрюється у пособництві у заволодінні державними коштами на суму 1 762 526, 00 грн. та у пособництві замаху на заволодіння державними коштами на загальну суму 5 072 196,00 грн.
Прокурор вказувала на те, що однією з підстав для накладення арешту на майно підозрюваної являлась інформація про те, що остання намагається відчужити майно, яке перебуває у її власності, з метою уникнення покарання у виді конфіскації майна, що знайшло своє підтвердження в ході розгляду даного клопотання.
28.01.2022 від прокурора у кримінальному провадженні прокурора другого відділу процесуального керівництва Другого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 надійшли зміни до апеляційної скарги, в яких вона просила скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання старшого слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_8 про накладення арешту на майно підозрюваної ОСОБА_7 , та накласти арешт на майно останньої, а саме: на об`єкти нерухомого майна: квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (загальна площа 61, 7 кв. м., реєстраційний номер нерухомого майна 101); частку 1/1 у власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 ( реєстраційний номер нерухомого майна 4205991, площа 58, 1 кв. м.); частку власності 2/3 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , а також транспорті засоби: автомобіль Volkswagen GOLF, 2015 року випуску, № кузова НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ); автомобіль Chevrolet Aveo 2008 року випуску, номер та серія знака НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , № кузова НОМЕР_5 , шляхом заборони на відчуження та розпорядження вказаним майном.

У змінах до апеляційної скарг прокурор вказувала на те, що після надходження до суду першої інстанції клопотання про накладення арешту на майно ОСОБА_7 та виклику її до суду для участі в засіданні з даного питання, останньою 17.11.2021 відчужено ОСОБА_10 1/2 частини квартири по АДРЕСА_2 , (загальна площа 61,7 кв., реєстраційний номер нерухомого майна 101), 18.11.2021 відчужено ОСОБА_10 автомобілі Chevrolet Aveo 2008 року випуску, номер та серія знака НОМЕР_3 та Volkswagen GOLF, 2015 року випуску, номер та серія знака НОМЕР_6 .
Також ОСОБА_7 21.01.2022 відчужено на користь ОСОБА_11 та ОСОБА_12 1/3 частини квартири по АДРЕСА_3 (реєстраційний номер нерухомого майна 4205991, площа 58, 1 кв. м).
Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи прокурора ОСОБА_5 , яка підтримала подану апеляційну скаргу зі змінами та доповненнями, думку підозрюваної ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_6 , які заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора зі змінами та доповненнями не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000471 від 07.10.2015, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 364 (чинна з 04.06.2014 до 01.070.2020) КК України.

Згідно долучених до клопотання матеріалів, 08.11.2021 у кримінальному провадженні № 0000471 ОСОБА_7 вручено повідомлення про підозру у пособництві в заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб, вчиненому в особливо великих розмірах, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України; у пособництві в заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України; у пособництві в замаху на заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 191 КК України.
11.11.2021 старший слідчий Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_8 звернулась до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із клопотанням, погодженим прокурором другого відділу процесуального керівництва Другого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , в якому просила накласти арешт на майно підозрюваної ОСОБА_7 , а саме: на об`єкти нерухомого майна: квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (загальна площа 61, 7 кв. м., реєстраційний номер нерухомого майна 101); частку 1/1 у власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 ( реєстраційний номер нерухомого майна 4205991, площа 58, 1 кв. м.); частку власності 2/3 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , а також транспорті засоби: автомобіль Volkswagen GOLF, 2015 року випуску, № кузова НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ); автомобіль Chevrolet Aveo 2008 року випуску, номер та серія знака НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , № кузова НОМЕР_5 , шляхом заборони на відчуження та розпорядження вказаним майном.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 25.11.2021 відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна ОСОБА_7
Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні клопотання, слідчий суддя виходив з того, що слідчим не доведено необхідність застосування арешту, та встановлено, що право власності на зазначене у клопотанні майно зареєстровано за іншими фізичними особами.
З такими висновками погоджується і колегія суддів.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.
У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За правилами ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

З матеріалів судового провадження вбачається, що слідчим при зверненні до слідчого судді з клопотанням про арешт майна не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.
Обгрунтовуючи в клопотанні підстави для накладення арешту на об`єкти нерухомого майна та транспортні засоби, слідчий у клопотанні зазначив, що арешт майна необхідний з метою забезпечення у подальшому конфіскації майна як виду покарання.
Як вірно зазначив слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, станом на день розгляду слідчим суддею клопотання зазначене у ньому майно зареєстровано на праві власності за іншими особами, які не є підозрюваними у межах кримінального провадження № 0000471, що у відповідності до ч. 6 ст. 170 КПК України, виключає можливість накладення арешту на таке майно з метою конфіскації майна як виду покарання.
Так, як встановлено колегією суддів, згідно даних витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, 17.11.2021 на підставі договору дарування 1/2 частини квартири по АДРЕСА_2 , (загальна площа 61,7 кв., реєстраційний номер нерухомого майна 101), зареєстровано за ОСОБА_13 ; 21.01.2022 на підставі договору купівлі-продажу 1/3 частини квартири по АДРЕСА_3 (реєстраційний номер нерухомого майна 4205991, площа 58, 1 кв. м) зареєстровано за ОСОБА_11 .
Згідно копій свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, 20.11.2021 автомобіль Chevrolet Aveo 2008 року випуску зареєстровано за ОСОБА_13 , та 17.11.2021 автомобіль Volkswagen GOLF, 2015 року випуску зареєстровано за ОСОБА_13 .
З матеріалів клопотання убачається, що на даний час за ОСОБА_7 зареєстровано частку власності 2/3 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з тим, згідно даних наявної у матеріалах справи довідки Львівської міської ради № 92 від 18.01.2022, в квартирі АДРЕСА_4 , зареєстровані та проживають 4 осіб: ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , у тому числі неповнолітні діти ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
За таких обставин, на переконання колегії суддів, арешт на вищевказані суб`єкти нерухомого майна та транспортні засоби не може бути накладений за обставин, викладених в клопотанні прокурора про арешт майна та з метою, яка передбачена п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, а тому слідчий суддя обгрунтовано відмовив у його задоволенні.

Крім того, звертаючись із клопотанням про накладення арешту на частку власності 2/3 квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в якій зареєстровані та проживають неповнолітні діти, слідчий не перевірив, чи виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи власників такого майна потребам досудового розслідування, і чи не порушує при вказаних обставинах справедливий баланс між інтересами власників майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України.

За обставин, викладених у клопотанні слідчого, колегія суддів не убачає підстав для накладення арешту на вказане у клопотанні нерухоме майно та транспортні засоби.
З огляду на вищевикладене у сукупності, доводи прокурора про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали слідчого судді колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення слідчого судді прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, та дійшов обгрунтованого висновку про відмову в його задоволенні, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора зі змінами та доповненнями - без задоволення.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу зі змінами та доповненнями прокурора у кримінальному провадженні прокурора другого відділу процесуального керівництва Другого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 25 листопада 2021 року - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3