КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 грудня 2021 року про застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 18.02.2022 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

На розгляді Шевченківського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження №0000125 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 27 ч.3 ст. 28 ст. 348, ч.3 ст. 27 ч.3 ст. 28 ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 294, ч.3 ст. 27 ч.3 ст. 28 ч.2 ст. 342, ч.3 ст. 27 ч.4 ст. 345, ч.3 ст. 27 ч.1 ст. 14 ч.2 ст. 393 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 27 ч.3 ст. 28 ст. 348, ч.3 ст. 28 ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 294, ч.3 ст. 28 ч.2 ст. 342, ч.4 ст. 345, ч.1 ст. 14 ч.2 ст. 393 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 28 ст. 348, ч.3 ст. 28 ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 294, ч.3 ст. 28 ч.2 ст. 342, ч.4 ст. 345, ч.1 ст. 14 ч.2 ст. 393 КК України, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , кожного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 294, ч.3 ст. 28 ч.2 ст. 342, ч.4 ст. 345, ч.1 ст. 14 ч.2 ст. 393 КК України, ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 294, ч.3 ст. 28 ч.2 ст. 342, ч.1 ст. 14 ч.2 ст. 393 КК України, ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27 ч.1 ст. 294, ч.5 ст. 27 ч.3 ст. 28 ч.2 ст. 342, ч.5 ст. 27 ч.4 ст. 345 КК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22.12.2021 року задоволено клопотання прокурора та застосовано до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 18.02.2022 року.

На дану ухвалу захисник ОСОБА_6 , діючи в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22.12.2021 року про застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні клопотання прокурора.
Апелянт вважає оскаржуване судове рішення необґрунтованим, невмотивованим та незаконним, оскільки постановлено без об`єктивного з`ясування обставин справи; без підтвердження їх належними, достовірними та допустимими доказами; без дослідження доказів під час судового розгляду; без оцінки доказів відповідно до статті 94 цього Кодексу; без наведення належних і достатніх мотивів його ухвалення.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом вимог ст.ст. 31, 75-81, 370, 372, 194, 177 КПК України та положень викладених у судових актах Європейського суду з прав людини, а тому вважає оскаржувану ухвалу такою, що постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення.
При цьому апелянт зазначає, що судом порушено вимоги ст. 194 КПК України, оскільки суд присяжних, усвідомлюючи відсутність в матеріалах будь-яких належних, допустимих та достовірних доказів про наявність обґрунтованої підозри стосовно ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, безпідставно та незаконно задовольнив клопотання прокурора.
Також вказує, що згідно вимог ч.2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, проте суд залишив поза увагою доводи захисту та, завідомо знаючи про відсутність в матеріалах кримінального правопорушення підстав для застосування запобіжного заходу через відсутність обґрунтованої підозри та доказів про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, а тому прокурор не мав права ініціювати клопотання про застосування запобіжного заходу, а суд задовольняти його, оскільки обвинувачення побудовано на сфальшованих матеріалах та штучно створених доказів винуватості ОСОБА_7 .
На переконання апелянта, судом також проігноровано положення Конвенції про захист прав людини і основних свобод щодо обов`язкової наявності суттєвих і наявних підстав та належної їх конкретизації при обранні запобіжного заходу танеможливості розгляду клопотання за відсутності розумної підозри щодо причетності особи до кримінальних правопорушень, які йому інкримінуються, а також проігноровано рішення Європейського суду з прав людини щодо існування презумпції залишення на свободі та неприпустимості обов`язкового позбавлення свободи до вироку суду.

Крім того апелянт вказує, що оскаржуване судове рішення ухвалено незаконним складом суду , оскільки судом упереджено та у незаконний спосіб були вирішені заявлені стороною захисту відводи колегії суддів, а також суддів ОСОБА_16 , ОСОБА_17 .
У доповненнях до апеляційної скарги, апелянт також посилається на порушення судом порядку ухвалення судових рішень, а саме: відсутність обговорення та ухвалення судового рішення повним складом суду; відсутність підпису судді на повному тексті оскаржуваної ухвали; відсутність оголошення судового рішення; фальшування матеріалів судового провадження при ухваленні оскаржуваної ухвали суду, а тому апелянт вважає, що судом першої інстанції допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме ст.ст. 370, 371, 367, 375, 376 КПК України.
Також апелянт зазначає, що вказане кримінальне провадження №0000125 підлягає закриттю на підставі п.10 ч.1 ст. 284 КПК України, оскільки після повідомлення про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, а тому прокурор не мав права звертатися до суду з обвинувальним актом і відтак, відсутні правові підстави для здійснення кримінального (судового) провадження у даній справі та ухвалення будь-якого процесуального рішення на користь сторони обвинувачення, у тому числі й оскаржувану ухвалу.

На спростування доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 прокурор у кримінальному провадженні прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 подав свої заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , а ухвалу суду присяжних Шевченківського районного суду м. Києва 22.12.2021 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 залишити без зміни.

В судове засідання апеляційного суду 14.02.2022 року захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи до початку судового розгляду до апеляційного суду не надходило.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, посилаючись на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції; перевіривши матеріали контрольного провадження №1-кп/761/818/2022 (справа №761/22125/19) та апеляційні доводи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , з огляду на наступне.

Згідно абзацу 2 ч.2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів даної справи, 22.12.2021 року під час розгляду кримінального провадження №0000125прокурор заявив клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки останній обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, і може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших підозрюваних у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

За змістом положень ч.1 та ч.2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Європейський Суд з прав людини у справі «Лабіта проти Італії» зазначив, що продовжуване утримання особи під вартою може бути виправдане у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.
Таким чином, при позбавленні особи волі та продовженні такого заходу забезпечення кримінального провадження, суд повинен враховувати особливості конкретної справи, в якій необхідне тривале утримання особи під вартою у зв`язку з привалюванням суспільного інтересу та безпеки суспільства над правилом поваги до особистої свободи особи.

Вирішуючи клопотання прокурора про застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції врахував конкретні обставини кримінального провадження, дані про особуобвинуваченого, який є раніше судимий за вчинення різних злочинів, в тому числі проти життя і здоров`я особи, а на даний час обвинувачується у вчиненні ряду злочинів, зокрема і особливо тяжких, пов`язаних із погрозою вбивством, насильством щодо працівників правоохоронних органів у зв`язку з виконанням цими працівниками службових обов`язків, що вказує про підвищену небезпеку протиправних дій ОСОБА_7 та створює реальні ризики як щодо його можливості після відбуття покарання за вироком Оболонського районного суду м. Києва за першої нагоди переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших підозрюваних у кримінальному провадженні, так і перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а тому на думку суду першої інстанції застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, в даному конкретному випадку не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Крім того, відповідно до ч.4 ст. 183 КПК України, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд вважав за можливе не визначати розмір застави, оскільки ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень із застосуванням насильства.

Переглядаючи ухвалу суду першої інстанції прозастосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, пославшись на існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що обставини кримінального провадження, дані про особу обвинуваченого та існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, свідчать про неможливість застосування стосовно ОСОБА_7 іншого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, оскільки він не забезпечить належної процесуальної поведінки останньої під час розгляду даного кримінального провадження, а тому доводи захисника про відсутність обґрунтованої підозри є необґрунтованими і не підтверджуються матеріалами провадження, що надійшли із суду першої інстанції на запит апеляційного суду, а будь-яких інших об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про відсутність обставин, що слугували підставою для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апелянтом не наведено.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд безпідставно розглянув та задовольнив клопотання прокурора про застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки при вирішенні питання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою в порядку ст. 331 КПК України, суд першої інстанції належним чином перевірив доводи викладені у клопотанні прокурора і судом об`єктивно встановлено існування обставин, які свідчать про неможливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою та існування ризиків, визначених ч.1 ст. 177 КПК України, а будь-яких об`єктивних даних на спростування висновків суду першої інстанції апелянтом не наведено, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та прийняття апеляційним судом рішення про відмову в задоволенні клопотання прокурора, а також вважає недостатнім застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам та забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Апеляційні посилання захисника на істотне порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону та ухвалення оскаржуваного рішення незаконним складом суду є безпідставними, оскільки апелянтом не наведено належного обґрунтування та не надано доказів на підтвердження своїх доводів, а відмова суду в задоволенні заяв про відвід суддів не може вважатись як упередженість, оскільки за наслідками розгляду таких заяв суд приймає відповідне процесуальне рішення у межах наданих йому повноважень, визначених кримінальним процесуальним законом.

За викладеним, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 22.12.2021 року про застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, є обґрунтованою та належним чином вмотивованою і підстав для її скасування, про що ставиться питання в апеляційній скарзі його захисника, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 грудня 2021 року про застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 18.02.2022 року без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3