Справа № 201/3782/22
Провадження № 1-кп/201/629/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2022 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості від 23.06.2022 року у кримінальному провадженні №0000222 від 26.04.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,
В судовому засіданні приймали участь:
прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

захисник ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

23.06.2022 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшов обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості від 23.06.2022 року, укладеною між прокурором Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 за участю захисника ОСОБА_5 у зазначеному кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України.
У судовому засіданні прокурор, обвинувачений та його захисник просили суд затвердити зазначу угоду про визнання винуватості.
Вислухавши думки учасників судового провадження, дослідивши зміст угоди про визнання винуватості, обвинувального акта та матеріалів кримінального провадження, суд прийшов до висновку про неможливість затвердження угоди з наступних підстав.
Так, згідно зі ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним про визнання винуватості.
Відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні, у тому числі щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.
Вимоги до змісту угоди про визнання винуватості закріплено у ст. 472 КПК України.
Відповідно до п.1 ч. 7 ст. 474 КПК суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону.
Відповідно до п.п. 1,2 ч.1 ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.
Так, згідно з обвинувальним актом ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України. Згідно з угодою про визнання винуватості сторони погодились на призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік, а також на підставі ч. 2 ст. 75 КК України звільнення його від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
Разом з цим, санкція ч. 1 ст. 309 КК України передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років.
Отже, визначене сторонами в угоді покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік не відповідає положенням ч. 1 ст. 309 КК України, оскільки санкція вказаної частини статті не передбачає застосування позбавлення волі.
За даних обставин, узгоджене сторонами покарання в угоді про визнання винуватості не відповідає вищевказаним вимогам КК України.
Також, безпідставно включено до змісту угоди і домовленість її сторін щодо обов`язків, покладених на обвинуваченого у зв`язку з його згодою на звільнення від узгодженого сторонами покарання, оскільки це суперечить вимогам ч.1 ст. 472 КПК України та є прерогативою суду. В угоді про визнання винуватості зазначається лише згода обвинуваченого на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням. Суд самостійно вирішує обсяг обов`язків, які мають бути покладені на обвинуваченого, а наявність в угоді відповідних відомостей вводить в оману сторону обвинувачення та захисту щодо наслідків узгодження відповідного покарання та може призвести до порушення прав обвинуваченого при визначенні остаточного покарання судом.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження, в тому числі є, щоб жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до п.п. 1,3 ч. 7 ст. 474 КПК України суд відмовляє в затвердженні угоди, з-поміж іншого, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, а також якщо умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про неможливість затвердження зазначеної угоди про визнання винуватості, оскільки узгоджене сторонами покарання у виді одного року позбавлення волі суперечить вимогам КК України що, у свою чергу, порушує права, свободи і інтереси обвинуваченого ОСОБА_3 , так як санкція ч. 1 ст. 309 КК України не передбачає призначення покарання у вигляді позбавлення волі, а також через те, що домовленість сторін угоди щодо обов`язків, покладених на обвинуваченого у зв`язку з його згодою на звільнення від узгодженого сторонами покарання суперечить вимогам ч. 1 ст. 472 КПК України та є прерогативою суду.
Крім того, в матеріалах кримінального провадження мається довідка про витрати на проведення експертизи, які складають 1372,96 грн, втім вказані витрати в тексті угоди не відображені.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти таке рішення: затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.
Таким чином, з вказаного положення законодавства вбачається, що у разі відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості у підготовчому засіданні, суд безальтернативно зобов`язаний повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування.
Частиною 4 ст. 314 КПК України встановлено, що в апеляційному порядку може бути оскаржена ухвала про повернення обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
Положеннями ст. 392 КПК визначено, що в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених ст. 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених КПК. Ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.
Таким чином апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції за результатами підготовчого судового засідання про відмову в затвердженні угоди та повернення кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування законом не передбачено, що також підтверджується висновком ККС у складі Верховного Суду в ухвалі від 01.04.2021 у справі № 760/21355/20.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314,371,372,376,392,428,472,474 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0000222 від 26.04.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України, укладеної 23.06.2022 року прокурором Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 , за участю захисника ОСОБА_5 .

Кримінальне провадження за №0000222 від 26.04.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, -повернути прокурору Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_4 для продовження досудового розслідування.
Відповідно до вимог ч. 8 ст. 474 КПК України повторне звернення з угодою в одному кримінальному провадженні не допускається.
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали може бути включене до апеляційної скарги на судове рішення, визначені ч. 1 ст. 392 КПК України.

Суддя ОСОБА_1