Номер провадження: 11-кп/813/217/22
Номер справи місцевого суду: 504/1051/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарів судового засідання: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

захисників: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

обвинувачених: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

перекладача ОСОБА_15 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом та ДУ «Одеський слідчий ізолятор» матеріали справи за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та зміненої апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_12 на вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 27.07.2020 року в кримінальному провадженні №0000119 від 03.02.2020 року, щодо:

ОСОБА_17 ( ОСОБА_18 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Тбілісі, Грузія, громадянина Грузії, з середньою освітою, офіційно неодруженого, перебуваючого в цивільному шлюбі, маючого на утриманні неповнолітню дитину, 2008 року народження, офіційно непрацевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст.185 КК України, -
ОСОБА_19 ( ОСОБА_20 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в с. Кушнірка району Шалданешти Республіки Молдова, громадянина Молдови, з середньою освітою, неодруженого, офіційно непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -
обвинуваченого у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст.185 КК України,
ОСОБА_21 ( ОСОБА_22 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , який народився в с. Кушнірка району Шалданешти Республіки Молдова, громадянина Молдови, з неповною середньою освітою, офіційно неодруженого, перебуваючого в цивільному шлюбі, офіційно непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст.185 КК України, -

встановив:

оскарженим вироком ОСОБА_12 , ОСОБА_16 та ОСОБА_14 визнані винуватими у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст.185 КК Українита їм призначено покарання:

- ОСОБА_12 призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі;
- ОСОБА_16 призначено покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі;
- ОСОБА_14 призначено покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_16 та ОСОБА_23 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишений без змін.
Строк відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_16 та ОСОБА_23 обчислюється з моменту їх фактичного затримання, а саме з 01.03.2020 року.
Згідно вироку цивільні позови у кримінальному провадженні не заявлені, процесуальні витрати відсутні.
Вироком суду скасовано арешти, накладені ухвалами слідчих суддів Комінтернівського районного суду Одеської області від 03.03.2020 року та вирішено питання про речові докази у кримінальному провадженні.
Згідно з оскарженим вироком суду першої інстанції ОСОБА_12 , ОСОБА_16 та ОСОБА_14 визнані винуватими у вчиненні злочинів за наступних обставин.

02.02.2020 року, точний час слідством не встановлено, ОСОБА_12 перебував за адресою свого фактичного мешкання, а саме у квартирі АДРЕСА_5 , де у нього виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна на території с. Кремидівка Лиманського району Одеської області.

З метою реалізації свого злочинного умислу, в ніч з 02 на 03 лютого 2020 року, більш точні дата та час слідством не встановлені, ОСОБА_12 прибув на автомобілі марки «MERSEDES-BENZ 207D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на вул. Центральна в с. Кремидівка Лиманського району Одеської області, де зупинився неподалік залізничного полотна.

У продовження своїх злочинних дій, ОСОБА_12 підійшов до бокового вікна гаражу № НОМЕР_2 , розташованого у дворі багатоквартирного будинку АДРЕСА_6 , де за допомогою металевої викрутки, яку завчасно взяв із собою, розбив віконне скло, через яке проник до приміщення вказаного гаражу, звідки, користуючись відсутністю власника та сторонніх осіб, умисно, з корисливого мотиву, переслідуючи ціль незаконного збагачення, таємно викрав: однофазний електрокомпресор з ресивером, об`ємом 50 л, червоного кольору, вартістю 7 000 грн., гідравлічний підкатний домкрат, вантажопідйомністю 5,0 т, в корпусі синього кольору, вартістю 3000 грн., електрошліфувальну машинку, марки «МАКІТА», в корпусі чорного-зеленого кольору, вартістю 2 500 грн., будівельний (монтажний) фен, марки «BOSCH», темно-зеленого кольору, вартістю 500 грн., зварювальний апарат, в корпусі блакитного кольору, вартістю 7 500 грн., елекропереноску в ізоляції білого кольору, довжиною 200 м, вартістю 1 000 грн., перфоратор, марки «Энергомаш ПЕ 25900», в корпусі зеленого кольору, вартістю 3 000 грн., електрошліфувальну машинку, марки «BOSCH», в корпусі блакитного кольору, вартістю 7 000 грн., після чого завантажив викрадене майно до вищевказаного автомобіля, на якому прибув, після чого з місця вчинення злочину зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Своїми злочинними діями ОСОБА_12 спричинив ОСОБА_24 майнову шкоду на загальну суму у розмірі 31 500 грн.

У подальшому, 26.02.2020 року, точний час слідством не встановлено, ОСОБА_12 разом із двома невстановленими в ході досудового розслідування особами, матеріали відносно яких виділені у окреме провадження, перебували у квартирі АДРЕСА_5 , де у них виник спільний злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна на території с. Нова Вільшанка Лиманського району Одеської області.

З метою реалізації свого спільного злочинного умислу, 27 лютого 2020 року, біля 02:30 годин, більш точний час слідством не встановлений, ОСОБА_12 із двома невстановленими в ході досудового розслідування особами, матеріали відносно яких виділені у окреме провадження, прибули на автомобілі марки «MERSEDES-BENZ 207D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на вул. Гагаріна в с. Нова Вільшанка Лиманського району Одеської області, де зупинилися неподалік сільської церкви, розташованої на вказаній вулиці.

У продовження своїх спільних злочинних дій, ОСОБА_12 залишився у салоні вказаного транспортного засобу, а двоє невстановлених в ході досудового розслідування осіб, матеріали відносно яких виділені у окреме провадження, через паркан перелізли на територію домоволодіння АДРЕСА_7 , підійшли до бічного вікна гаражу, де через відчинену квартирку проникли до приміщення гаража, розташованого за вищевказаною адресою, звідки, користуючись відсутністю власника та сторонніх осіб, умисно, спільно, з корисливого мотиву, переслідуючи ціль незаконного збагачення, таємно викрали: зварювальний апарат марки ПДУ-150УЗ-30, вартістю 5 000 грн., набір слюсарного інструменту в полімерній скриньці, вартістю 900 грн. та грошові кошти на загальну суму 1 200 грн., після чого завантажили викрадене майно до автомобіля, на якому прибули, з місця вчинення злочину зникли та розпорядилися викраденим майном на власний розсуд.

Своїми злочинними діями ОСОБА_12 та двоє невстановлених в ході слідства осіб, матеріали відносно яких виділені у окреме провадження, спричинили ОСОБА_25 майнову шкоду на загальну суму у розмірі 7 100 грн.

У подальшому, 29.02.2020 року, точний час слідством не встановлено, ОСОБА_12 разом з ОСОБА_14 та ОСОБА_16 перебували за адресою їх спільного мешкання, а саме у квартирі АДРЕСА_5 , де у них виник спільний злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна на території смт. Доброслав Лиманського району Одеської області.

З метою реалізації свого спільного злочинного умислу, 01.03.2020 року, біля 02:00 години, більш точний час слідством не встановлений, ОСОБА_12 разом з ОСОБА_14 та ОСОБА_16 прибули на автомобілі марки «MERSEDES-BENZ 207D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , до смт. Доброслав Лиманського району Одеської області, де зупинились на розі вулиць Одеська та Шкільна.

З метою реалізації свого спільного злочинного умислу, 01.03.2020 року, біля 02:30 години, більш точний час слідством не встановлений, ОСОБА_12 залишився в салоні припаркованого на узбіччі вулиці Шкільна, на розі з вулицею Одеська, автомобіля, спостерігаючи за навколишньою територією, а ОСОБА_14 та ОСОБА_16 вирушили до напівпідвального приміщення, який розташований за адресою: АДРЕСА_8 .

Продовжуючи свої спільні злочинні дії, ОСОБА_14 та ОСОБА_16 підійшли до незачинених вхідних дверей напівпідвального приміщення за вищевказаною адресою, де через них проникли до середини приміщення, звідки, користуючись відсутністю власника та сторонніх осіб, умисно, спільно, з корисливого мотиву, переслідуючи ціль незаконного збагачення, таємно викрали: велосипед, марки «CASTELLO», з рамою чорного кольору, вартістю 8 000 грн., кутову елекрошліфувальну машинку, марки «ВИТЯЗЬ МШУ 180-1500 МЗЭП», блакитно-чорного кольорів, вартістю 1 500 грн., кутову елекрошліфувальну машинку, марки «ТЕМП МШУ-950-125», в корпусі чорно-синього кольорів, вартістю 1 500 грн., кутову елекрошліфувальну машинку, марки «STERN 2000W», в корпусі темно-синього та чорного кольорів, вартістю 2 500 грн., після чого завантажили викрадене майно до автомобілю, на якому прибули, і всі троє з місця вчинення злочину зникли та розпорядились викраденим майном на власний розсуд.

Своїми злочинними діями ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 спричинили ОСОБА_26 майнову шкоду на загальну суму у розмірі 13 500 гривень.

У подальшому, 29.02.2020 року, точний час слідством не встановлено, ОСОБА_12 разом з ОСОБА_14 та ОСОБА_16 перебували за адресою їх спільного мешкання, а саме у квартирі АДРЕСА_5 , де у них виник спільний злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна на території смт. Доброслав Лиманського району Одеської області.

З метою реалізації свого спільного злочинного умислу, 01.03.2020 року, біля 02:30 години, більш точний час слідством не встановлений, ОСОБА_12 разом з ОСОБА_27 та ОСОБА_16 прибули на автомобілі марки «MERSEDES-BENZ 207D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , до смт. Доброслав Лиманського району Одеської області, де зупинились на розі вулиць Одеська та Шкільна.

У подальшому, ОСОБА_12 залишився в салоні припаркованого на розі вказаних вулиць автомобіля, спостерігаючи за навколишньою територією, а ОСОБА_14 та ОСОБА_16 вирушили до гаражу, який розташований на території домоволодіння по АДРЕСА_8

Продовжуючи свої спільні злочинні дії, ОСОБА_14 та ОСОБА_16 підійшли до воріт гаражу за вищевказаною адресою, де за допомогою металевого прута, який завчасно взяли з собою, зламали навісний замок, проникли до приміщення вказаного гаражу, звідки, користуючись відсутністю власника та сторонніх осіб, умисно, спільно, з корисливого мотиву, переслідуючи ціль незаконного збагачення, таємно викрали інвалідний електричний візок марки «KY160-A», серійний номер НОМЕР_3 , 2016 року випуску, червоного кольору, із зарядним пристроєм до нього, вартістю 90000 грн., після чого завантажили викрадене майно до автомобілю, на якому прибули, і всі троє з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Своїми злочинними діями ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 спричинили ОСОБА_28 майнову шкоду на загальну суму 90000 грн.

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачені ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та ОСОБА_12 подали апеляційні скарги, в яких:

-обвинувачені ОСОБА_14 та ОСОБА_16 , не оскаржуючи фактичних обставин справи, доведеності винуватості у вчиненні інкримінованих злочинів та кваліфікації їх дій, кожен окремо просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, посилаючись на його суворість та не відповідність призначеного покарання тяжкості злочинів та особам обвинувачених, не врахування судом першої інстанції визнання ними вини, інформації щодо наявності утриманців, характеризуючих матеріалів та відсутності судимостей. Обвинувачені ОСОБА_14 та ОСОБА_16 просять призначити кожному окремо більш м`яке покарання.

-обвинувачений ОСОБА_12 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість вироку, просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження, у зв`язку з не доведенням його вини у скоєнні інкримінованих злочинів. Обвинувачений вказує, що вирок ухвалений з істотними порушеннями вимог КПК України, а матеріали справи не містять достатніх доказів, підтверджуючих його вину.

Разом з цим, до початку судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_12 змінив вимоги апеляційної скарги, просив вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання та призначити йому більш м`яке покарання. При цьому, обвинувачений посилається на те, що на даний час він визнав свою вину в скоєнні інкримінованих йому злочинів та щиро розкаявся у вчиненому. Обвинувачений просив також врахувати стан його здоров`я та факт перебування на його утриманні дружини та неповнолітньої дитини.
Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

Судовий розгляд в суді апеляційної інстанції, у відповідності до положень ч.4 ст.405 КПК України (далі - КПК), проведено за відсутності потерпілих ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 та ОСОБА_28 , які будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з`явились.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі умови для реалізації права потерпілих на доступ до правосуддя.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.
В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Заслухавши суддю-доповідача; обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та їх захисників, які підтримали апеляційні вимоги обвинувачених та просили змінити вирок та пом`якшити покарання; обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника, які підтримали змінену апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_12 , та також просили пом`якшити йому покарання; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинувачених та просив вирок суду першої інстанції залишити без змін; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційних скарг; провівши судові дебати; надавши останнє слово обвинуваченим; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та ОСОБА_12 у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст.185 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в ній доказами. Ці обставини згідно апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_14 та ОСОБА_16 , а також зміненої апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_12 стороною захисту не оспорюються, а тому вони не є предметом апеляційного розгляду, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК.
Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорюються, апеляційним судом не встановлено, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація скоєного ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та ОСОБА_12 , не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК, переглядає вирок суду лише в межах апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_14 та ОСОБА_16 , а також зміненої апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_29 .
Згідно з положеннями ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно вимог ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_14 та ОСОБА_16 , а також доводи зміненої апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_12 про суворість призначеного обвинуваченим покарання та необхідність зміни оскарженого вироку в частині призначеного покарання шляхом призначення обвинуваченим ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та ОСОБА_12 більш м`якого покарання, апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Відповідно до ст.ст. 50 і 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_14 покарання за ч.3 ст.185 КК України, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу обвинуваченого, який є раніше не судимим, його молодий вік, позитивну характеристику за місцем мешкання, інформацію матеріалів досудової доповіді про високий ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства. Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_14 , відповідно до ст.66 КК України, суд першої інстанції визнав щире каяття обвинуваченого в скоєнні інкримінованих злочинів, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст.67 КК України, та призначив обвинуваченому ОСОБА_14 покарання у виді позбавлення волі майже в мінімальних межах санкції статті.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_16 покарання за ч.3 ст.185 КК України, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу обвинуваченого, який є раніше не судимим, його молодий вік, виховання в соціально незахищеній сім`ї, позитивні характеристики за місцем реєстрації та за місцем мешкання, інформацію матеріалів досудової доповіді про середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства. Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_16 , відповідно до ст.66 КК України, суд першої інстанції визнав щире каяття обвинуваченого в скоєнні інкримінованих злочинів, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст.67 КК України, та призначив обвинуваченому ОСОБА_16 покарання у виді позбавлення волі майже в мінімальних межах санкції статті.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_12 покарання за ч.3 ст.185 КК України, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу обвинуваченого, який є раніше не судимим, стан його здоров`я, наявність хронічних захворювань, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, 2008 року народження, та цивільної дружини, яка має незадовільних стан здоров`я, його роль у вчиненні злочинів, інформацію матеріалів досудової доповіді про середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства. Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_12 , відповідно до ст.66 КК України, суд першої інстанції визнав щире каяття обвинуваченого в скоєнні злочинів, окрім епізоду щодо таємного викрадення майна потерпілого ОСОБА_25 . Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_12 , відповідно до ст.67 КК України, судом першої інстанції не встановлено та призначив обвинуваченому ОСОБА_12 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті.
Таким чином, призначаючи обвинуваченим ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та ОСОБА_12 покарання суд першої інстанції зазначив, що з урахуванням суспільної небезпеки злочинів, способу їх вчинення, суд визнав неможливим призначення обвинуваченим покарання не пов`язаного із ізоляцією від суспільства, оскільки їх виправлення та перевиховання можливі лише в умовах ізоляції від суспільства.
На думку апеляційного суду, призначене судом першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та ОСОБА_12 покарання, як за своїм видом, так і за розміром, не можна вважати занадто суворим.
До такого висновку апеляційний суд приходить, в тому числі, з огляду на таке.
Так, визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Зі змісту апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_14 та ОСОБА_16 , а також зміненої апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_12 вбачається, що сторона захисту порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання пов`язаних із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.
Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України поняття «особа винного».
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
На думку апеляційного суду, вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченим ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та ОСОБА_12 за вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст.185 КК України, і чи повинні вони його відбувати, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував: ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень; конкретні обставини вчинення злочинів; особи обвинувачених, які вчинили неодноразові аналогічні тяжкі злочини проти власності за декількома епізодами, висновків для себе не зробили, повторно вчинили кримінально протиправні діяння за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у інше приміщення. З урахуванням наведених обставин, суд дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченимОСОБА_14 , ОСОБА_16 та ОСОБА_12 покарання у виді позбавлення волі, яке вони повинні відбувати реально.
Вирок суду в частині призначеного обвинуваченим ОСОБА_14 та ОСОБА_16 покарання, колегія суддів вважає законним та обґрунтованим, оскільки покарання обвинуваченим ОСОБА_14 та ОСОБА_16 призначене майже в мінімальних межах санкції статті кримінального закону, за якою вони засуджені. Також суд першої інстанції вірно врахував, що обвинуваченим ОСОБА_12 скоєно тяжкі злочини проти власності за чотирма епізодами відносно потерпілих ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 та ОСОБА_28 , часткове визнання ним вини, та призначив обвинуваченому ОСОБА_12 покарання в межах санкції ч.3 ст.185 КК України.
За наведених обставин, апеляційний суд констатує, що суд першої інстанції призначив обвинуваченим ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та ОСОБА_12 покарання, яке не можна вважати таким, що є занадто суворим, про що стверджують обвинувачені.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_14 про неврахування судом першої інстанції визнання ним своєї вини, колегія суддів визнає неспроможними та такими, що спростовуються змістом оскарженого вироку.
Твердження обвинуваченого ОСОБА_14 про те, що він є батьком трьох дітей, які перебувають на його утриманні, колегія суддів визнає безпідставними, оскільки ці обставини не підтверджені належними доказами.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_16 стосовно того, що при призначенні покарання суд першої інстанції не прийняв до уваги те, що він є раніше не судимим, позитивно характеризується, визнав свою вину у скоєнні інкримінованих злочинів, а також не заявлення потерпілим цивільного позову, колегія суддів визнає неспроможними, оскільки всі зазначені обставини були враховані судом першої інстанції.
Твердження обвинуваченого ОСОБА_16 про те, що він є єдиним годувальником у сім`ї, колегія суддів визнає неспроможними, оскільки вони не підтверджені доказами. Крім того, як вбачається із оскарженого вироку та матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_16 є офіційно не працевлаштованим.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_12 про те, що він на стадії апеляційного перегляду визнає свою вину в скоєнні інкримінованих йому злочинів, колегія суддів не визнає такими, що свідчать про щире каяття обвинуваченого.
Як вбачається із оскарженого вироку, обвинувачений ОСОБА_12 в суді першої інстанції визнав свою вину у скоєнні злочинів частково, окрім епізоду щодо таємного викрадення майна потерпілого ОСОБА_25 .
Таким чином, на думку колегії суддів, обвинувачений ОСОБА_12 в ході апеляційного розгляду визнав свою вину в повному обсязі під тиском неспростовних доказів досліджених в процесі судового розгляду суду першої інстанції, та з метою пом`якшення відповідальності за скоєні ним тяжкі злочини, заявив про визнання своєї вини, що не може свідчити про щире каяття.
Колегія суддів виходить з того, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_12 про неврахування судом першої інстанції при призначенні покарання стану його здоров`я та наявності дружини та неповнолітньої дитини, колегія суддів визнає безпідставними, оскільки ці обставини в повному обсязі були враховані судом першої інстанції.
За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченим ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та ОСОБА_12 покарання ґрунтується на положеннях ст.ст. 50 і 65 КК України, відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання і є необхідним для їх виправлення та попередження нових злочинів, а тому апеляційний суд не вбачає підстав вважати, що призначене покарання є явно несправедливим через його суворість.
З огляду на наведене, враховуючи положення ч.1 ст.404 КПК України, оскільки апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_14 та ОСОБА_16 , а також змінена апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_12 не містять у собі доказів про існування підстав для скасування чи зміни оскарженого вироку, у апеляційного суду, з урахуванням положень ст.ст. 409, 412 КПК України, відсутні підстави для скасування або зміни вироку, а тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_19 та ОСОБА_21 , а також змінену апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_17 , залишити без задоволення, а вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 27.07.2020 року, яким ОСОБА_30 , ОСОБА_31 та ОСОБА_32 засуджені за скоєння злочинів, передбачених ч.3 ст.185 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, в той же строк, з моменту вручення їм копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4