В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.09.2022 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області № 0002138, внесеному до ЄРДР 10.09.2021 року, за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква, Київської області, громадянина України, з загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого:
- 01.09.2006 року вироком Білоцерківського районного суду Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;
- 25.01.2008 року вироком Білоцерківського районного суду Київської області за ч. 1 ст. 309 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України. на 3 роки 2 місяці позбавлення волі;
- 11.04.2012 року вироком Білоцерківського міського суду Київської області за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки;
- 20.07.2012 року вироком Білоцерківського міського суду Київської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 6 місяців арешту;
- 30.10.2013 року вироком Білоцерківського міського суду Київської області за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 289 КК України, із застосуванням ст. 70, ст. 71 КК України, на 5 років 6 місяців позбавлення волі;
- 06.05.2019 року вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч. 2 ст. 309 КК України, із застосуваннями ч. 1 ст.71 КК України, на 2 роки 2 місяців позбавлення волі;
- 28.01.2022 року вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч. 2 ст. 190 КК України на 2 роки обмеження волі;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,
сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 .?
обвинувачений ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В:

07.09.2021 року приблизно о 16 годині 30 хвилин ОСОБА_3 , маючи прямий умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, проходячи по 2-му Партизанському провулку, що в м. Біла Церква Київської області, помітив пункт прийому та видачі в оренду велосипедів та електричних самокатів, який належить ОСОБА_5 .
В подальшому, ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, зайшов на територію даного пункту, де побачив ОСОБА_6 , яка знаходилася на даній території та допомагала по роботі своєму синові ОСОБА_5 .
Після чого? ОСОБА_3 , перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, з метою заволодіння велосипедом марки «Trek -2013 Marlin29» належного ОСОБА_5 , повідомив ОСОБА_6 неправдиву інформацію, щодо взяття ним в оренду велосипеда марки «Trek -2013 Marlin29», 2013 року випуску, вартістю 7063 грн. 33 коп., при цьому не маючи на меті його повернути. Будучи введеною в оману, ОСОБА_6 погодилася надати в оренду велосипед марки «Trek -2013 Marlin29» ОСОБА_3 , взамін на його паспорт громадянина України.
В подальшому ОСОБА_3 сів на велосипед марки «Trek -2013 Marlin29» та покинув місце вчинення кримінального правопорушення, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_5 майнову шкоду на суму 7063 грн. 33 коп.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 , даючи вільні показання, а також відповідаючи на запитання, свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся. Не заперечував обставин, викладених в обвинувальному акті. Зазначив, що дату та час не памятає, на Вокзальній, побачив пункт прокату велосипедів, підійшов, там були жінка та хлопець. Він спілкувався з жінкою, дізнався умови прокату, надав свій паспорт та взяв велосипед, який у подальшому, в той же день, на паспорт свого знайомого, на масиві ОСОБА_7 , здав до ломбарду за 2500 грн. Кошти витратив на власні потреби. Велосипед потерпілому повернули працівники поліціїпід час досудового слідства. Зазначив, що дата, час та місце вчинення злочину, вказані в обвинувальному акті, а саме 07.09.2021 року приблизно о 16 годині 30 хвилин по 2-му Партизанському провулку в м. Біла Церква Київської області, відповідають дійсності. Повідомив, що назву велосипеду та його вартість не оспорює. Запевниу, що зробив для себе належні висновки, більше вчиняти злочини не буде, просив суворо не карати.
Показання обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.
З`ясувавши думки учасників судового провадження про обсяг та порядок дослідження доказів по справі, враховуючи, що ОСОБА_3 повністю визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, ніхто з учасників не піддає сумніву й не оспорює фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, вірно розуміють зміст цих обставин, у суду немає сумнівів у добровільності та істинності позиції учасників процесу, а тому, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд вважає за недоцільне проводити дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись лише допитом обвинуваченого та матеріалами кримінального провадження, які характеризують його особу й стосуються речових доказів у провадженні. При цьому судом роз`яснено, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Такий висновок суду ґрунтується також і на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006 року, відповідно до п. 113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у межах кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого кримінального обвинувачення. Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»).
Судовий розгляд проведено стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і в межах висунутого обвинувачення за ч. 2 ст. 190 КК України, відповідно до вимог ст. 337 КПК України.
Суд встановив, що своїми діями, які виразились у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому повторно, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України.
При призначенні ОСОБА_3 покарання суд враховує вимоги ст. 65 КК України, згідно із якими особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. Європейський Суд вказує, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».
Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.
Норми КК України наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому, суд враховує суспільну небезпеку і тяжкість вчиненого кримінального правопорушення проти власності, дані про особу ОСОБА_3 який під наглядом у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, раніше не одноразово судимий, у тому числі за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, на шлях виправлення не став, продовжив вчиняти злочини.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкиттю злочину.
Обставина, що обтяжує покарання - є рецидив злочинів.
Враховуючи вказані обставини справи, дані про особу обвинуваченого, суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, суд дійшов висновку, про необхідність призначення ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі у межах статті обвинувачення.
Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, суд не вбачає, оскільки звільнення від відбування покарання у даному конкретному випадку, не сприятиме меті покарання та не буде достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Призначення іншого виду покарання, на думку суду, не буде відповідати характеру вчиненого злочину, його суспільній небезпеці, не буде належним чином сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним інших правопорушень.
На думку суду, призначене покарання у виді позбавлення волі, передбачене санкцією статі обвинувачення буде необхідним і достатнім для виправлення засудженого ОСОБА_3 та попередження вчинення нових злочинів, воно буде перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого правопорушення і особою винного та не буде становити особистий надмірний тягар для особи.
Судом враховується, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України ОСОБА_3 вчинено до постановлення вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.01.2022 року, тому обвинуваченому необхідно призначити остаточне покарання із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України.
З огляду на викладене, суд вважає необхідним остаточне покарання обвинуваченому призначити за сукупністю кримінальних правопорушень, відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України, а саме шляхом поглинення менш суворого покарання, більш суворим.
Також, як убачається з ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.07.2022 року, ОСОБА_3 утримується в ДУ "Київський слідчий ізолятор" з 18.07.2022 року, згідно вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 28.01.2022 року. В судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 перебувєз в зазначеній установі, в рамках виконання вказаного вироку і на даний час.
Таким чином, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 70 КК України, в строк покарання, остаточно призначеного ОСОБА_3 за сукупністю кримінальних правопорушень, слід зарахувати відбуте покарання за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Долю речових доказів суд вирішує згідно ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати у справі відсутні.
Керуючись ст. ст. 7, 349, 368, 370, 373, 374, 394 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 190 КК України - 2 роки позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 28.01.2022 року, більш суворим, призначеним за даним вироком, призначити ОСОБА_3 остаточне покарання 2 роки позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до вступу вироку в законну силу обрати у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський СІЗО».
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з 27.09.2022 року.
На підставі ст. 72 КК України, в строк покарання, остаточно призначеного засудженому за сукупністю кримінальних правопорушень, слід зарахувати, строк перебування ОСОБА_3 під вартою Державній установі «Київський СІЗО» за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.01.2022 року, а саме з 18.07.2022 року по 26.09.2022 року включно.
Цивільний позов не заявлено.
Процесуальні витрати у справі відсутні.
Речові докази:
СD- R диск, на якому знаходиться відеозапис з камер спостереження на гаражному приміщенні пункту прийому та видачі велосипедів та електросамокатів зберігати при матеріалах кримінального провадження;
- велосипед марки «Trek» темно червоного кольору, який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_5 - залишити у останнього, як у власника майна.
Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області. Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, не може бути оскарженим в апеляційному порядку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Суддя: ОСОБА_1