Справа № 156/880/18
Номер провадження: 1-в/156/5/22
У Х В А Л А

Іменем України

22 березня 2022 року смт Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Іваничі скаргу потерпілого у кримінальному провадженні № 0000830 Д- ОСОБА_5 на дії прокурора через відмову прокурора звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку на підставі угоди про визнання винуватості,
в с т а н о в и в :

24.01.2022 року до Іваничівського районного суду Волинської області надійшла скарга потерпілого ОСОБА_6 на дії прокурора через відмову прокурора звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку на підставі угоди про визнання винуватості, в якій, посилаючись на приписи ст. 55 Конституції України, просить:
1) визнати протиправним рішення прокурора про відмову у зверненні із клопотанням про скасування вироку суду, яким затверджена угода про визнання винуватості;
2) зобов`язати прокурора (процесуального керівника) у даному кримінальному провадженні звернутися з клопотанням до Іваничівського районного суду Волинської області про скасування вироку суду від 17.10.2018 року через невиконання умов угоди, яким затверджено угода про визнання винуватості від 28.09.2018 року між обвинуваченим ОСОБА_7 та прокурором.
В судовому засіданні прокурор вказала, що учасниками кримінального провадження передумовою укладення угоди про визнання винуватості є безальтернативне надання потерпілим згоди на укладення такої угоди. Учасникам було роз`яснено наслідки укладення та затвердження даної угоди. Сторонами також була обумовлена міра покарання обвинуваченому. Звернула увагу, що статтею 476 КПК України передбачено право сторони обвинувачення звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Вважає дії прокуратури законними, оскільки підстави для звернення до суду із клопотанням про скасування угоди про визнання винуватості та скасування такої відсутні.

Представник потерпілого ОСОБА_4 в судовому засіданні скаргу підтримав та, посилаючись на ст. 55 Конституції України, просив таку задовольнити, оскільки вважає, що угода про визнання винуватості фактично не виконана, бо засуджений не відшкодував потерпілому присуджену судом шкоду. Вважає, що вирок суду та угода про визнання винуватості станом на день розгляду скарги не виконані.

Заслухавши мотиви та підстави для подання до суду скарги потерпілого, думку прокурора та представника потерпілого, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті провадження за вказаною скаргою, виходячи з наступного.
17.10.2018 року вироком Іваничівського районного суду Волинської області затверджено угоду про визнання винуватості від 28 вересня 2018 року, укладену між прокурором Іваничівського відділу Володимир-Волинської місцевої прокуратури у Волинській області ОСОБА_8 та підозрюваним ОСОБА_7 . Визнано ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять ) років. На підставі ст. ст. 75,76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки, не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, а саме: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи та періодично з`являтися туди для реєстрації. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь Д- ОСОБА_5 витрати на лікування, які станом на 28.09.2018 року становлять 20 000 (двадцять тисяч) гривень і які підозрюваний зобов`язався сплачувати в користь потерпілого ОСОБА_6 до 30 числа кожного місяця в сумі по 1 000 (одній тисячі) гривень, починаючи з жовтня 2018 року та до повної виплати зазначеної суми. Вирок набрав законної сили 16.11.2018 року.
У матеріалах кримінального провадження № 156/880/18 міститься підписана 28.09.2018 року потерпілим ОСОБА_6 та його представником адвокатом ОСОБА_9 заява про надання згоди прокурору на укладення угоди про визнання винуватості між підозрюваним ОСОБА_7 та прокурором у даному кримінальному провадженні.
Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 03.03.2021 року звільнено ОСОБА_7 від покарання, призначеного вироком Іваничівського районного суду Волинської області від 17.10.2018 року за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років у зв`язку із закінченням іспитового строку. Ухвалою Волинського апеляційного суду від 25.11.2021 року ухвалу Нововолинського міського суду Волинської області від 03.03.2021 року залишено без змін.
24.01.2022 року на підставі ст. 55 Конституції України та ст.56 КПК України потерпілий подав скаргу на дії прокурора через відмову прокурора звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку на підставі угоди про визнання винуватості, посилаючись на невиконання засудженим ОСОБА_7 умов угоди про визнання винуватості, яка затверджена вироком суду, зокрема в частині несплати належних потерпілому коштів.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено представником потерпілого ОСОБА_4 через наявність такої прогалини в законодавстві, саме положення ст. 55 Конституції України стали підставою для звернення до суду з даною скаргою.

Так, згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

За ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Порядок оскарження бездіяльності прокурора передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України.

Статтею 303 КПК України встановлений вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які підлягають оскарженню під час досудового розслідування. Пунктом 1 ч. 1 цієї норми передбачає можливість оскарження бездіяльності слідчого та прокурора, які не внесли відомості в ЄРДР, не повернули тимчасово вилучене майно в порядку ст. 169 КПК України, а також не здійснили інші процесуальні дії, які вони зобов`язані вчинити у визначений цим Кодексом строк. Натомість статтею 476 КПК України прокурор наділений правом, а не обов`язком на звернення до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку у разі невиконання угоди про визнання винуватості.

Вимоги скарги ОСОБА_6 не підпадають під приписи ч.1 п.1 зазначеної статті Кодексу.
Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 537 КПК України передбачено коло питань, які вирішуються судом під час виконання вироків, а саме: 1) про відстрочку виконання вироку; 2) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; 3) про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким; 4) про звільнення від відбування покарання вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років; 5) про направлення для відбування покарання жінок, звільнених від відбування покарання внаслідок їх вагітності або наявності дітей віком до трьох років; 6) про звільнення від покарання за хворобою; 7) про застосування до засуджених примусового лікування та його припинення; 8) про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком; 9) про звільнення від призначеного покарання з випробовуванням після закінчення іспитового строку; 10) про заміну покарання відповідно до частини п`ятої статті 53, частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України; 11) про застосування покарання за наявності кількох вироків; 12) про тимчасове залишення засудженого у слідчому ізоляторі або переведення засудженого з арештного дому, виправного центру, дисциплінарного батальйону або колонії до слідчого ізолятора для проведення відповідних процесуальних дій під час досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених іншою особою або цією самою особою, за які вона не була засуджена, чи у зв`язку з розглядом справи в суді; 13) про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і З статті 74 Кримінального кодексу України; 13-1) про оскарження інших рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань; 13-2) про застосування заходу стягнення до осіб, позбавлених волі, у виді переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери); 13-3) про зміну обов`язків, покладених на засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням; 14) інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Таким чином, чинний кримінально-процесуальний кодекс не передбачає порядку розгляду скарг потерпілого на бездіяльність прокурора щодо не звернення до суду з клопотанням про скасування вироку на підставі угоди про визнання винуватості.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу, тобто суд застосовує аналогію закону.
За аналогією закону, відповідно до ч. 4 ст. 304 КПК України суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, прокурора, що не підлягають оскарженню.
З урахуванням викладеного, оскільки такі обставини були встановлені вже в судовому засіданні, суд вбачає підстави для застосування аналогії закону, а саме: норми ч. 4 ст. 304 КПК України щодо відмови у відкритті провадження за скаргою, а тому у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 на бездіяльність прокурора через відмову такого звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку на підставі угоди про визнання винуватості - слід відмовити.
При цьому, суддею враховано, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Роль суду полягає в тому, щоб дати оцінку, чи діяли сторони під час здійснення своїх повноважень відповідно до приписів чинного законодавства. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. У зв`язку з наведеним, відмова у відкритті провадження за скаргою з підстав неможливості її розгляду суддею не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.
Керуючись ст.ст. 7, ч. 6 ст. 9, 303, 304, 371, 372 КПК України, -
п о с т а н о в и в :
У відкритті провадження за скаргою потерпілого у кримінальному провадженні № 0000830 Д- ОСОБА_5 на дії прокурора через відмову прокурора звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку на підставі угоди про визнання винуватості - відмовити.
Копію ухвали про відмову у відкритті провадження невідкладно надіслати скаржнику разом із скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду, протягом 7 (семи) днів з дня її оголошення через Іваничівський районний суд Волинської області.
Повний текст ухвали складено та проголошено 28 березня 2022 року.

Суддя ОСОБА_1