Справа № 1-і/593/5/2022
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" квітня 2022 р. Бережанський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючої - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6 розглянувши в режимі відеоконференції в судовому засіданні в залі суду м. Бережани в рамках кримінального провадження, внесеного 8 січня 2021року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000009 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с.Плотича Козівського району Тернопільської області, громадянину України, із середньо-спеціальною освітою, розлученому, не працюючому, який до затримання проживав в АДРЕСА_1 , раніше не судимого, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И В :
На розгляді Бережанського районного суду Тернопільської області знаходиться кримінальне провадження, внесене 8 січня 2021 року до ЄРДР за № 0000009по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

Під час розгляду по суті вказаного кримінального провадження прокурор подав суду клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою, термін дії якого спливає 27 квітня 2022 року, оскільки завершити розгляд справи до вказаного строку не представляється можливим, а змінювати обраний обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою вважає недоцільним, бо інші менш суворі запобіжні заходи не зможуть усунути ризики, які були передумовою для його обрання.

У поданому клопотанні прокурор зазначив, що 8 січня 2021 року, о 3 год.58 хв., до Козівського ВП Бережанського ВП ГУНП в Тернопільській області надійшло повідомлення від чергового лікаря Козівської ЦРЛ про те, що швидкою допомогою для надання медичної допомоги доставлено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительку с. Плотича Козівського району Тернопільської області, із діагнозом: відкрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку, перелом кісток склепіння черепа, церебральна кома. Виїздом СОГ встановлено, що вищевказані тілесні ушкодження ОСОБА_7 були спричинені її чоловіком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем спільного проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Цього ж дня слідчим відділом Бережанського ВП ГУНП в Тернопільській області за даним фактом внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000009 від 08.01.2021 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Досудовим розслідуванням з`ясовано, що в період із 20 год. 7 січня 2021 року по 02год.13 хв. 8 січня 2021 року, між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , які перебували у домогосподарстві останньої за адресою: АДРЕСА_1 , виникла словесна суперечка на побутовому ґрунті, в ході якої у ОСОБА_4 виник злочинний намір, спрямований на протиправне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 ..
Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на умисне протиправне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , перебуваючи в період із 20 год. 7 січня 2021 року по 2год.13хв. 8 січня 2021 року у домогосподарстві останньої, що за адресою: АДРЕСА_1 , підчас виниклої на побутовому ґрунті словесної суперечки, пішов у приміщення літньої кухні вказаного господарства, після чого взяв товкач для картоплі, з яким в подальшому направився у приміщення житлового будинку за вищевказаною адресою.
Надалі, перебуваючи у житловому будинку вищевказаного домогосподарства, ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_7 , яка стояла до нього спиною, та усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків, знаючи про те, що здоров`я та життя будь-якої людини рівною мірою охороняється законом і протиправне посягання на нього є кримінально карним, проте нехтуючи цим, діючи цілеспрямовано та рішуче, з прямим умислом, наніс ОСОБА_7 металевою частиною товкача для картоплі близько двох- трьох ударів в ділянку тім`яної частини голови, чим спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми з крововиливом в товщу твердої мозкової оболонки, просторим крововиливом під нею (субдуральна гематома) над правою півкулею головного мозку, крововиливами під м`яку мозкову оболонку (скроневої і потиличної часток правої та лобової і потиличної часток лівої півкуль головно мозку та півкуль мозочка) та крововиливами у стовбурову ділянку головного мозку; раною на тлі синця правої тім`яно-потиличної ділянки, з крововиливом на внутрішній поверхні м`яких тканин голови у її проекції; садном потиличної ділянки голови праворуч; синцем чола праворуч та синцем із саднами на його тлі лівої передньо-бокової поверхні голови.
Вказані вище ушкодження ділянки голови, стосовно живих осіб, за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення, належать до тяжких тілесних ушкоджень (п. п. 2.1.2 і 2.1.3 "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" (МОЗ України, Київ, 1995), а отримана ОСОБА_7 черепно- мозкова травма за вказаних вище обставин перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із настанням 11 січня 2021 року, об 14 годині 30 хвилин, смерті останньої.
8 січня 2021 року ОСОБА_7 було госпіталізовано у КНП «Козівська ЦРЛ», де 11 січня 2021 року остання померла.
Згідно висновку судової експертизи причиною смерті ОСОБА_7 являється: набряк-набубнявіння та компресія головного мозку із вклиненням його стовбурових структур у великий потиличний отвір, закрита черепно мозкова травма з крововиливами у речовину та під оболонку головного мозку, а отримана ОСОБА_7 черепно-мозкова травма, за вказаних вище обставин, перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті останньої.

11 січня 2020 року правову кваліфікацію кримінального діяння у даному кримінальному провадженні змінено із ч. 1 ст. 121 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України.
Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України - умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілої.
8 січня 2021 року, о 14 год., ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України та цього ж дня йому вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
18 березня 2021 року ОСОБА_4 вручено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, у кримінальному провадженні відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000009 від 8 січня 2021 року.
19 березня 2021 року відповідно до ст. 290 КПК України, досудове розслідування у даному кримінальному провадженні завершено, а сторонам надано доступ до матеріалів досудового розслідування.
1 квітня 2021 року, з урахуванням положень ст.ст. 283, 291 КПК України, обвинувальний акт з додатками скеровано до Козівського районного суду для розгляду по суті.
Крім цього, зважаючи на те, що ОСОБА_4 підозрювався у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, під час досудового розслідування та судового розгляду щодо останнього було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався.
Так, 10 січня 2021 року слідчим суддею Козівського районного суду Тернопільської області ОСОБА_8 застосовано підозрюваному ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 14 год. 5 березня 2021 року.
23 лютого 2021 року керівником Теребовлянської місцевої прокуратури Тернопільської області ОСОБА_9 строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовжено до 3 місяців, тобто до 8 квітня 2021 року.
1 березня 2021 року слідчим суддею Бережанського районного суду Тернопільської області ОСОБА_10 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 продовжено до 1 квітня 2021 року.
26 березня 2021 року слідчим суддею Бережанського районного суду Тернопільської області ОСОБА_11 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 продовжено до 8 квітня 2021 року.
07 квітня 2021 року суддею Козівського районного суду ОСОБА_12 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено до 6 червня 2021 року.
01 червня 2021 року суддею Козівського районного суду ОСОБА_12 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено до 31 липня 2021 року.
20 липня 2021 року суддею Козівського районного суду ОСОБА_12 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено до 18 вересня 2021 року.
15 вересня 2021 року суддею Козівського районного суду ОСОБА_12 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено до 14 листопада 2021 року.
12 листопада 2021 року суддею Бережанського районного суду ОСОБА_1 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено до 10 січня 2022 року.
28 грудня 2021 року суддею Бережанського районного суду ОСОБА_1 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено до 25 лютого 2022 року, а 22 лютого 2022 року суддею Бережанського районного суду ОСОБА_10 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому продовжено до 27 квітня 2022 року.
В ході досудового розслідування встановлено наявність достатніх доказів для обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.
Щодо наявності обгрунтованої підозри чи обвинувачення, то положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри чи обвинувачення». В оцінці цього питання належить користуватися практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до частини 5 ст. 9 КПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.
У своїх рішеннях, зокрема «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра чи обвинувачення» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.
При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.
Відтак, стороною обвинувачення до клопотання додано докази, котрі навіть в сторонньої людини викликають відчуття того, що підозра є обґрунтованою та розумною.
Сукупність представлених доказів об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином. На даному етапі вони, хоча і не можуть стверджувати про їх достатність для негайного засудження,-проте дозволяють дійти висновку про виправданість висунення звинувачення. Саме такий підхід застосовує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях в справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року.
Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, які на даний час знаходяться у матеріалах судової справи.
Відповідно до ч.2 ст. 177 КПК України підставою до застосування ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
У своєму клопотанні прокурор також зазначив, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 , вдалось дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності здійснення позапроцесуальних дій зазначеною особою.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.
Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, а також запобігання спробам:
- переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду (п.1ч.1 ст. 177 КПК України). Існування вказаного ризику підтверджується тим, що ОСОБА_4 , усвідомлюючи міру покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, зокрема, позбавлення волі до десяти років, може навмисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності. На підтвердження вказаного ризику є те, що в обвинуваченого відсутні міцні соціальні зв`язки в суспільстві, обвинувачений не має неповнолітніх дітей чи інших осіб, щодо яких би здійснював піклування чи опіку.
Крім цього, у попередніх судових засіданнях обвинувачений ОСОБА_4 неодноразово пробував схилити суд до переконання щодо своєї непричетності до інкримінованому йому злочину, висуваючи в судових засіданнях версії з приводу того, що ОСОБА_7 могла отримати тілесні ушкодження при виконанні своїх обов`язків як фельдшер, перебуваючи поза межами господарства, або ж від інших осіб, з якими на думку обвинуваченого в останньої були неприязні відносини.
Крім того, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів»;
- незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні (п.3 ч.І ст.177 КПК України). Вказаний ризик підтверджується тим, що у випадку обрання більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із позбавленням волі, обвинувачений ОСОБА_4 зможе впливати на свідків у кримінальному провадженні, які є його односельчанами та безпосередньо входять в коло його спілкування, проживають неподалік, у зв`язку з чим він може впливати на даних осіб, чинити відповідний тиск, шляхом погрози та вмовляння, може схиляти їх до дачі неправдивих показів на свою користь, відмови від участі у кримінальному провадженні, що може негативно вплинути на хід судового розгляду.
Об`єктивним є ризик незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні і полягає у процедурі отримання свідчень від таких учасників кримінального процесу, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обгрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).
У даній справі ризик впливу на свідків існує, позаяк кримінальне провадження перебуває на етапі судового розгляду та свідки ще не допитані.
Таким чином, вищезазначені ризики у комплексі свідчать про виправданість застосування до ОСОБА_4 найбільш суворого запобіжного заходу - тримання під вартою.
Відповідно до п.4 ч.2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, що узгоджується із санкцією статті, за якою обґрунтовано обвинувачується ОСОБА_4 , де покарання у виді позбавлення волі передбачено на термін від семи до десяти років.
Інший запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого, відповідає характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються, обсягу пред`явленої йому підозри. До того ж, не має беззаперечних доказів, які би свідчили, що інший захід забезпечення кримінального провадження, крім тримання під вартою, зможе належним чином усунути ризики, які передбачені п. 1 та 3 ч.1 ст. 177 КПК України. Більш м`який запобіжних захід буде неспроможний їх нівелювати, а тому його застосування є недоцільним.
У відповідності до положень ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі: міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію та майновий стан.
Як встановлено досудовим розслідуванням та в ході судового розгляду, у ОСОБА_4 відсутні міцні соціальні зв`язки в суспільстві, він не має неповнолітніх дітей чи інших осіб, щодо яких зобов`язаний був би здійснювати піклування чи опіку, а також постійного місця роботи, що в свою чергу свідчить про наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.
В ході досудового розслідування та судового розгляду отримано відомості щодо майнового стану обвинуваченого ОСОБА_4 та встановлено, що останній не має у власності будь-якого нерухомого майна, в тому числі придатного для постійного проживання, що виключає можливість застосування по відношенню до останнього більш м`якого запобіжного заходу такого як домашній арешт, а відтак вказана обставина унеможливлює забезпечення належного виконання ним покладених на нього обов`язків та здійснення контролю за їх виконанням зі сторони працівників поліції.
Згідно отриманих в ході досудового розслідування відомостей ОСОБА_4 характеризується як особа, що постійно зловживає спиртними напоями, внаслідок чого постійно вчиняв домашні скандали, поєднані з домашнім насильством по відношенню до членів сім`ї.
Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Таким чином, в даному кримінальному провадженні наявні реальні ознаки суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принципу поваги до особистої свободи обвинуваченого ОСОБА_4 ..
Враховуючи наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_4 злочину, наявність перелічених ризиків, застосування менш суворих запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також для запобігання вищевказаним ризикам.
Вищезазначені обставини та наявність ризиків, передбачених п. 1 та 3, ч.1 ст. 177КПК України, свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися та існують на даний час.
Крім цього, враховуючи зазначені обставини, а також відповідно до п. 1 ч. 4 ст.183 КПК України з врахуванням того, що ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, вчиненого із застосуванням насильства, а тому є підстави не визначати розміру застави у даному кримінальному провадженні.
Зважаючи на те, що термін тримання під вартою ОСОБА_4 закінчується 27 квітня 2022 року, а ризики, передбачені ч.І ст.177 КПК України, які були підставою обрання вказаного запобіжного заходу, продовжують існувати та забезпечити дотримання обвинуваченим ОСОБА_4 виконання покладених на нього процесуальних обовязків будь-яким іншим способом ніж тримання під вартою з метою запобіганню виникнення вищевказаних ризиків не можливо, та в матеріалах справи відсутні відомості які б вказували на неможливість подальшого утримування ОСОБА_4 під вартою, тому, посилаючись на норми КПК України, прокурор у поданому суду клопотанні просив продовжити ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 (шістдесят) днів.
В судовому засіданні прокурор підтримав заявлене ним клопотання, просив його задоволити.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 проти задоволення клопотання прокурора заперечив, вважає його таким, що не підлягає до задоволення, а тому просив замінити обраний обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт, чи особисте зобовязання, оскільки, на його думку, такі запобіжні заходи забезпечать усі зазначені прокурором ризики.
Беручи участь в судовому засіданні дистанційно в режимі відеоконференції, обвинувачений ОСОБА_4 підтримав свого захисника та просив відмовити прокурору у задоволенні клопотання та замінити обраний йому запобіжний захід на менш суворий, щоб він зміг працювати та допомагати сину, обіцяє, що буде виконувати покладені на нього судом обовязки та своєчасно зявлятися на виклики суду.
Потерпілий ОСОБА_6 просив змінити його батькові обраний запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід.
Суд, вивчивши клопотання прокурора та думку щодо його задоволення інших учасників судового розгляду, прийшов до висновку, що запобіжний захід, обраний обвинувачениму у вигляді тримання під вартою, слід продовжити, а клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну зазначеного запобіжного заходу на більш мякий залишити без задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України суд зобов»язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Судом встановлено, що 8 січня 2021 року, об 14 год., ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України.
8 січня 2021 року, о 17год.50 хв., ОСОБА_4 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, у кримінальному провадженні відомості про яке 8 січня 2021 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000009.
18березня 2021 року обвинуваченому вручено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, у кримінальному провадженні відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000009 від 8 січня 2021 року.
Враховуючи те, що ОСОБА_4 підозрювався у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, тому підчас досудового розслідування обвинуваченому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався як Козівським, так і Бережанським районним судом.
22 лютого 2022 року суддею Бережанського районного суду ОСОБА_10 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 було продовжено до 27 квітня 2022 року.
Згідно ч.1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
До спливу строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
А так як строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 закінчується 27 квітня 2022 року, однак розгляд справи ще не завершено та на даний час у звязку із зміною підсудності докази, передбачені ст.84 КПК України по даному кримінальному провадженні досліджені не повністю, свідки не допитані, а наведені прокурором у клопотанні ризики є дійсними та триваючими, вони виключають на даний час зміну виду запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш мякий і стан здоровя обвинуваченого не перешкоджає перебуванню його у місцях попереднього увязнення та будь-яких даних про зменшення чи відсутності ризиків для застосування більш мякого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, судом не здобуто, тому суд вважає, що клопотання прокурора є підставним і таким, що підлягає до задоволення.
Суд також вважає, що продовження обвинуваченому обраного раніше запобіжного заходу у виді тримання під вартою не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки, незважаючи на презумпцію невинуватості, тримання під вартою завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя.

Крім цього, суд вважає, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку оскільки ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, яке у відповідності із ст. 12 КК України є тяжким злочином, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі від семи до десяти років, він не має неповнолітніх дітей та інших осіб, щодо яких зобовязаний був би здійснювати опіку чи піклування, а також не має постійного місця роботи та не має у власності будь-якого нерухомого майна, що свідчить про слабку міцність його соціальних зв`язків в місці його проживання та підтверджує той факт, що обвинувачений, усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину та розмір покарання, яке йому загрожує, може переховуватися від суду та може незаконно впливати на свідків і таким чином перешкоджати розгляду кримінального провадження, тому враховуючи зазначене, а також те, що обвинувачений по місцю проживання характеризується негативно, як особа, яка зловживаючи алкоголем, постійно вчиняла скандали, поєднані з домашнім насильством по відношенню до членів сімї, тому суд вважає, що клопотання прокурора про продовження обраного обвинуваченому такого виду запобіжного заходу є виправданим.
Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обраного раніше до обвинуваченого запобіжного заходу суд також розглядав питання про можливість застосування до обвинуваченого альтернативних запобіжних заходів, як про це просили в судовому засіданні обвинувачений та його захисник та, враховуючи наявні ризики та тяжкість вчиненого злочину, прийшов до висновку, що інші запобіжні заходи не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а тому вважає, що клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу на більш м`який, яким являється особисте зобовязання чи домашній арешт, є безпідставне.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, у якому обвинувачуються ОСОБА_4 , а також наявність визначених національним законодавством підстав для його утримання під вартою, суд не вбачає протиріччя з європейською практикою розгляду подібної категорії справ, оскільки тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, яка викликає негативну реакцію суспільства і соціальні наслідки, виправдовує ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу ( рішення у справі Летельє проти Франції ).

А поскільки ризики, які були передумовою обрання до обвинуваченого вказаного запобіжного заходу, не зменшились, тому суд, враховуючи відсутність в обвинуваченого міцних соціальних звязків, прийшов до висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою ще на 60 днів, тобто до 17 червня 2022 року, включно.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 331, ч.2 ст. 369, 371, 372, ч. 2 ст. 376 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
Клопотання прокурора задоволити.
Продовжити дію запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів - до 17 червня 2022 року включно.
Ухвала підлягає виконанню з моменту її проголошення та діє до 17 червня 2022 року включно.
Клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу на більш м`який запобіжний захід, а саме: домашній арешт чи особисте зобов`язання - залишити без задоволення.
Копії ухвали вручити прокурору, обвинуваченому та його захиснику і направити для виконання начальнику ДУ «Чортківська установа виконання покарань» (№ 26) за місцем утримання обвинуваченого ОСОБА_4 .
Ухвала про продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду через Бережанський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня її проголошення.
Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.
Відповідно до ч.2 ст.376 КПК України повний текст ухвали складено та проголошено о 12год. 22 квітня 2022 року.

Головуючий суддя: