В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 936/591/20

Провадження № 1-кп/936/7/2022

17.08.2022 смт.Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
з участю секретаря с/з ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
та обвинуваченого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Воловець кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 90000263 від 17.11.2020 року про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Магадан, Росія, одруженого, на утриманні троє неповнолітніх дітей, працюючого священнослужителем «Церкви Адвентистів сьомого дня», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
в с т а н о в и в :

ОСОБА_5 , 17.11.2019 року, близько 07:00 год., керуючи автомобілем марки «OPEL» моделі «VIVARO F7» реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись в напрямку с. Н.Ворота Воловецького району автодорогою «Нижні Ворота-Воловець-Міжгір?я» поза межами населеного пункту с. В.Ворота Воловецького району, грубо порушуючи п. 12.3 Правил дорожнього руху України, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для їх учасників руху об`їзду перешкоди та п. 13.3 Правил дорожнього руху України (під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзд) необхідно дотримуватися безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху, не впорався з керуванням, та допустив зіткнення із припаркованим на правому узбіччі автодороги автомобілем марки «MERCEDES-BENZ» моделі «Sprinter 211 CDI» н.з НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_6 , внаслідок чого ОСОБА_7 силь ОСОБА_8 , який стояв за вище вказаним припаркованим автомобілем, отримав тяжкі тілесні ушкодження.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 підтвердив всі обставини скоєння кримінального правопорушення, свою вину в скоєному визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному. Просить призначити покарання не пов`язане з реальним позбавленням волі, а також не призначати додаткове покарання, оскільки керування автомобілем йому необхідно для виконання своїх службових обов`язків.
Потерпілий ОСОБА_9 в судове засідання не з`явився, однак подав суду заяву про розгляд справи його відсутність. Крім того, у даній заяві потерпілий зазначив, що претензій до обвинуваченого будь-якого морального та матеріального характеру не має, вимог щодо відшкодування заподіяної шкоди відсутні, обвинуваченим було повній мірі відшкодовано матеріальну шкоду (витрати на лікування, догляд та реабілітацію, втрачений заробіток), моральну шкоду, втрачену вигоду та інші можливі збитки. Просить ОСОБА_5 суворо не карати, не позбавляти волі та права керування транспортними засобами та проти звільнення від кримінального покарання з випробуванням не заперечує.
Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим, його вина підтверджується зібраними по справі доказами, дійсність та достовірність яких учасниками судового розгляду не оспорюється.
Оскільки обставини справи ніким із учасників судового розгляду не оспорюються, обвинувачений ОСОБА_5 та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає та їм роз`яснено про позбавлення права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав за недоцільне дослідження доказів стосовно цих обставин справи.

Таким чином, своїми діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Згідно ч.2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 за ч.2 ст. 286 КК України, суд, керуючись ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданої шкоди.

Обставин, що обтяжує покарання ОСОБА_5 , згідно зі ст.67 КК України, не встановлено.

Обираючи ОСОБА_5 вид та міру покарання, суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховує, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, особу винного, вперше притягується до кримінальної відповідальності, по місцю проживання характеризується позитивно, відшкодував заподіяну злочином шкоду, обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття, обставин, які обтяжують покарання не виявлено, думку потерпілого, який просив суворо не карати, та призначає покарання у межах, встановлених санкцією ч.2 ст.286 КК України, у виді позбавлення волі, яке буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Щодо додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами слід зазначити наступне.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Питання про доцільність призначення факультативного додаткового покарання вирішується за розсудом суду з врахуванням обставин конкретної справи і з обов`язковим мотивуванням прийнятого рішення.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, суд, зважаючи на обставини та характер вчиненого кримінального правопорушення (з необережності) та на особу обвинуваченого, який веде спосіб життя, що позитивно характеризується у суспільстві, керування транспортним засобом зумовлене його службовою необхідністю, є єдиним годувальником сім`ї, його ставлення до вчиненого правопорушення, яке виражається в тому, що ОСОБА_5 усвідомив неправомірність своїх дій, щиро жаліє за тим що сталося, а також враховуючи введений на території України воєнний стан, що у свою чергу зумовлює життєво необхідним керування автомобілем, приходить до висновку за можливе не призначати обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Вирішуючи питання, про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та звільнення його від відбуття покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд виходив з наступних мотивів.
Законодавець надав дискреційні повноваження судам у визначенні можливості звільнення від покарання з випробуванням.
Відповідно до ст. 75 КК при вирішенні питання, чи є можливим виправлення засудженого без реального відбування покарання, суду необхідно обов`язково врахувати дані, які характеризують особу винного, а при позитивній відповіді навести переконливі аргументи, що ґрунтуються на конкретних обставинах справи.
Відтак, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, котрий працює та має постійне джерело прибутку, одружений та на утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей, раніше не судимого, посткримінальну поведінку обвинуваченого, зокрема вину визнав повністю та щиро кається у вчиненому, позицію потерпілого та прокурора щодо виду та міри покарання, наявність пом`якшуючих обставин та відсутність обтяжуючих обставин, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому відповідно до вимог ст. 75 КК України слід звільнити його від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Обрані обвинуваченому вид та міра покарання, за переконанням суду, відповідають не тільки тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, обставинам справи, але й особі обвинуваченого, є обґрунтованими та будуть відповідати цілям покарання.

Враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_5 , суд приходить до висновку про відсутність підстав обрання відносно нього запобіжного заходу.

Цивільний позов по даному кримінальному провадженню не заявлено.

Долю речових доказів по справі вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Витрати на проведення експертиз у кримінальному провадженні на загальну суму 15 450,40 гривень слід стягнути з обвинуваченого.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, ст.286 КК України, суд, -

у х в а л и в :

Визнати ОСОБА_5 , винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, без позбавленням права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом одного року не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст. 76 КК України, покласти на засудженого ОСОБА_5 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 , не застосовувати.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 , вартість витрат на залучення експертів на користь держави в розмірі 15 450 ( п`ятнадцять тисяч чотириста п`ятдесят) грн. 40 коп.
Накладений арешт на речові докази скасувати.
Речові докази: автомобіль марки «MERCEDES-BENZ» моделі «Sprinter 211 CDI» н.з НОМЕР_2 та свідоцтво про його реєстрацію залишити ОСОБА_6 , автомобіль марки «OPEL» моделі «VIVARO F7» реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтво про його реєстрацію залишити ОСОБА_5 .
Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Воловецький районний суд Закарпатської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя ОСОБА_1