Справа № 638/4554/22
Провадження № 1-в/638/377/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2022 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі: головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю :

захисника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського райсуду м. Харкова клопотання засудженого :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженого в смт Велика Багачка, Полтавської області, громадянина України, українця, з неповною середньою освітою, одруженого, зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 , раніше судимого :

- 06.05.2019 вироком Миргородського міськрайсуду Полтавської області за ст. 115 ч. 1 КК України до 10 років позбавлення волі, з 12.12.2019 відбуває кримінальне покарання в Державній установі « Олексіївська виправна колонія (№25) »,

« Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України », -

В С Т А Н О В И В:

15.08.2022 засуджений ОСОБА_4 звернувся до Дзержинського райсуду м. Харкова з клопотанням « Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України », в якому посилався на те, що він вироком Миргородського міськрайсуду Полтавської області від 06.05.2019 був засуджений за вчинення злочину, передбаченого ст. 115 ч. 1 КК України до 10 років позбавлення волі та з 12.12.2019 відбуває кримінальне покарання в ДУ « Олексіївська виправна колонія (№25) ».

За місцем відбування покарання має заохочення, непогашених стягнень не має, веде себе сумлінно та задовільно характеризується, відбув більше ніж 3/4 призначеного вироком суду покарання.

Таким чином, засуджений ОСОБА_4 просить суд звільнити його від подальшого відбування покарання умовно достроково, на підставі ст. 81 КК України.

Засуджений ОСОБА_4 у судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду клопотання був повідомлений належним чином, в письмовій заяві просив суд розглядати клопотання за його відсутності, просив його задовольнити, з підстав на які він посилається.

У судове засідання представник ДУ « Олексіївська виправна колонія (№25) » та прокурор не прибули, про день час та місце розгляду клопотання засудженого були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, з клопотанням про відкладення розгляду клопотання до суду не звернулися.

При таких обставинах, суд вважає можливим розглянути вказане клопотання засудженого за відсутністю зазначених осіб, так як відповідно до ч. 4 ст. 539 КПК України, їх неявка не є перешкодою для розгляду клопотання по суті за наявними матеріалами.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_3 підтримав клопотання засудженого ОСОБА_4 просив його задовольнити з підстав на які посилається засуджений, зазначивши, що ОСОБА_4 своєю поведінкою довів своє виправлення та перевиховання.

Суд, вислухавши думку захисника та дослідивши письмові матеріали, додані до вказаного клопотання і матеріали особової справи засудженого № 779/С-19, вважає клопотання ОСОБА_4 не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 вироком Миргородського міськрайсуду Полтавської області від 06.05.2019, який було залишено без змін ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду від 20.09.2019 та який у вказану дату набрав законної сили, був засуджений за вчинення злочину, передбаченого ст. 115 ч. 1 КК України до 10 років позбавлення волі.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в редакції ЗУ №838-VIII від 26.11.2015) строк попереднього ув`язнення з 03.03.2017 по день постановлення вироку зараховано в строк відбутого ОСОБА_4 покарання із розрахунку : один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвалою від 20.11.2019 колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду на підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції ЗУ №838-VIII від 26.11.2015) зараховано в строк призначеного покарання ОСОБА_4 період його попереднього ув`язнення з 07.05.2019 по 20.11.2019 із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Початок строку відбуття ОСОБА_4 покарання рахується з 03.03.2017, кінець строку рахується до 15.06.2024, тобто засуджений на теперішній час відбув більше 3/4 призначеного вироком суду строку покарання.

Засуджений ОСОБА_4 з 12.12.2019 по теперішній час відбуває призначену вироком суду міру кримінального покарання у ДУ « Олексіївська виправна колонія (№25) ».

Відповідно до матеріалів особової справи № 779/С-19 засуджений ОСОБА_4 з 03.03.2017 утримувався в ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)». З 12.12.2019 засуджений ОСОБА_4 відбував покарання в ДУ «Олексіївська виправна колонія (№25)». З 28.02.2020 засуджений ОСОБА_4 утримувався в ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)». З 15.07.2020 засуджений ОСОБА_4 відбував покарання в ДУ «Олексіївська виправна колонія (№25)». З 25.09.2020 засуджений ОСОБА_4 утримувався в ДУ «Київський слідчий ізолятор». З 10.12.2020 по теперішній час засуджений ОСОБА_4 відбуває покарання в ДУ «Олексіївська виправна колонія (№25)».
Згідно з довідкою про стягнення та заохочення засудженого від 13.12.2021 засуджений ОСОБА_4 під час перебування в слідчому ізоляторі неодноразово піддівався стягненням, а саме : 17.07.2017 оголошено догану за зберігання забороненого предмету; 29.12.2018 поміщення у карцер без виведення на роботу строком на сім діб за перешкоджання проведенню обшуку, спробу вдарити представника адміністрації, зберігання заборонених предметів; 15.01.2019 оголошено догану за відмову від проведення санітарної обробки камери номер п`ять; 14.03.2019 оголошено догану за вилучення заборонених речей; 03.05.2019 оголошено догану за вилучення заборонених речей; 21.10.2019 оголошено догану за вилучення заборонених речей.
За час відбуття покарання засуджений має одне заохочення, а саме : 15.10.2021 оголошено подяку за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки.

Крім того, з матеріалів особової справи вбачається, що засуджений ОСОБА_4 раніше неодноразово був судимим за вчинення умисних, корисних, в тому числі і тяжких кримінальних правопорушень, однак наявні судимості відповідно до приписів ст. 89 КК України на час вчинення останнього кримінального правопорушення, є погашеними, за місцем відбуття кримінального покарання характеризується з посередньої сторони, як особа, яка не працює, своєю поведінкою позитивного прикладу іншим засудженим не подає, участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі не приймає, є конфліктним у взаємовідносинах з іншими засудженими.

З витягу з протоколу № 52 від 22.12.2021 засідання комісії адміністрації ДУ « Олексіївська виправна колонія (№25) » з розгляду питань щодо застосування до засуджених умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, вбачається, що комісією було прийнято рішення про відмову у направленні матеріалів до суду для вирішення питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_4 , на підставі ст.81 КК України, оскільки засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.
З дослідженої у судовому засіданні ухвали Дзержинського райсуду м. Харкова від 20.06.2022 вбачається, що у задоволенні клопотання ОСОБА_4 щодо застосування у відношенні нього приписів ст. 82 КК України, а саме заміни невідбутої частини кримінального покарання у вигляді позбавлення волі на більш м`яке, було відмовлено, так як останній своєю поведінкою не довів своє виправлення та перевиховання.

Засуджений ОСОБА_4 , відповідно до зазначеного вироку суду від 06.05.2019 та за яким відбуває визначену вироком міру кримінального покарання в установі виконання покарань, засуджений за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч. 1 КК України, яке, у відповідності до приписів ст. 12 КК України, віднесено до категорії особливо тяжкого злочину.

Відповідно до приписів п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

Сумлінну поведінку слід розуміти як комплекс зразкового дотримання режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні вказівок і розпоряджень адміністрації колонії, відсутність порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. Сумлінне ставлення до праці проявляється у поліпшенні кількісних та якісних показників виконуваної робити, підвищення виробничої кваліфікації, бережливому ставленні до обладнання та інструментів, додержання охорони праці та техніки безпеки.

Таким чином, суд вважає, що засуджений ОСОБА_4 формально підпадає під приписи п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України, так як на теперішній час відбув більш трьох чвертей призначеного строку покарання.

Однак, відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України, обов`язковою складовою для прийняття судом рішення про безумовне умовно дострокове звільнення від відбування призначеного вироком суду кримінального покарання, є сумлінна поведінка та ставлення до праці засудженого, як умова доведеності виправлення останнього.

Судом зазначається, що наявність у ОСОБА_4 за весь тривалий період відбування покарання лише одного заохочення не вказує на виправлення засудженого, що не може бути достатньою підставою для застосування умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Крім того, незважаючи на наявність, відповідно до ч. 14 ст. 134 КВК України, у ОСОБА_4 погашених стягнень, останні повинно враховувати при вирішенні питання щодо умовно дострокового звільнення від відбування призначеного вироком суду кримінального покарання у сукупності з іншими обставинами відбування засудженим покарання та даних про його особу.

Зазначені позиція міститься в роз`ясненнях Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які викладені в постанові пленуму Верховного суду України «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002, відповідно до яких суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, оскільки судовий розгляд питання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Таким чином, суд вважає, що поведінка засудженого ОСОБА_4 за весь час відбування покарання та наявністю 6 стягнень, не можуть свідчити, що він довів своє виправлення, а тому на переконання суду строк фактично відбутого ОСОБА_4 покарання не є достатнім для його виправлення та співмірним за вчинений особливо тяжкий злочин.

Крім того, засудженому ОСОБА_4 , вироком Миргородського міськрайсуду Полтавської області від 06.05.2019 та ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду від 20.09.2019, були застосовані приписи ч. 5 ст.72 КК України, в строк призначеного покарання за даним вироком був зарахований строк попереднього ув`язнення та тримання його під вартою за період з 03.03.2017 по 06.05.2019 та з 07.05.2019 по 20.11.2019 із розрахунку : один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, що на думку суду вже є, свого роду, покращенням його становища як засудженого.

Суд також враховує правові висновки, викладені в узагальненні судової практики розгляду судами деяких питань, які вирішуються судом під час виконання вироків, проведеного ВССУ від 23.05.2017, в яких зазначено, що відповідно ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом. Потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач та інші особи мають право звертатися до суду з клопотаннями про вирішення питань, які безпосередньо стосуються їх прав, обов`язків чи законних інтересів.

Разом з тим згідно з ч. 3 ст. 154 КВК України стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 КК України може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленої КК частини строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Таким чином, нормами КВК України визначено суб`єкта звернення до суду з відповідним поданням орган або установа виконання покарань.

При таких обставинах, законодавцем визначено суб`єкта звернення з відповідним поданням до суду. Аналіз положень ст. 154 КВК вказує на те, що засуджений не наділений правом самостійно подавати клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни більш м`яким, проте ст. 539 КПК не містить чітких положень щодо обмеження визначення суб`єкта звернення з поданням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Враховуючи наведене, при вирішенні питання про можливість розгляду та задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, подані засудженими, слід враховувати такі обставини, як: виконання/невиконання органом або установою виконання покарань обов`язків, визначених ч. 3 ст. 154 КВК України, встановлення під час судового розгляду факту бездіяльності суб`єктів, визначених у ч. 3 ст. 154 КВК України, щодо своєчасності звернення до суду із відповідним поданням про умовно-дострокове звільнення засудженого або заміни призначеного судом покарання більш м`яким, що порушує права засудженого на вирішення питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання тощо.

При цьому не підлягають задоволенню відповідні клопотання засуджених у випадку, коли неможливо у визначений законодавством спосіб встановити факт того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ст. 81 КК України) або ж встановити, що засуджений став на шлях виправлення (ст. 82 КК України).

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що у задоволені клопотання засудженого ОСОБА_4 слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», ст.ст. 1, 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення», ст.ст. 72, 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 « Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України », - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Харківської апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом семи днів з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_4 в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_1