ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
іменем України
Справа № 210/1633/22
Провадження № 1-кп/210/420/22
"20" вересня 2022 р.
Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2
сторони кримінального провадження, які беруть участь у судовому засіданні: прокурор Криворізької південної окружної прокуратури ОСОБА_3 , обвинувачений ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Кривий Ріг обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 травня 2022 року за №0000568 за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Кривий Ріг, Дніпропетровської області, громадянина України, українця, із середньою освітою, не одруженого, на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей не маючого, не працевлаштованого, мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
1) 02.06.2022 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року обмеження волі із застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком на 1 рік (кримінальне провадження №0000364 від 09.10.2021);
2) 04.08.2022 Саксаганським районним судом Дніпропетровської області за 2 ст. 263 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення більш суворим покаранням, призначеним цим вироком, менш суворого, призначеного вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 02.06.2022 року, остаточно призначено покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням на 2 (два) роки,
у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Так, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше вчинивши інше корисливе правопорушення проти приватної власності, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України за яке був засуджений 02.06.20222 року , належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення та перевиховання не став та знову вчинив умисне, корисливе кримінальне правопорушення за наступних обставин.
Так 03.05.2022 близько 22:00 год. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи в квартирі потерпілої ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 , зайшов до туалетної кімнати і побачив, що там лежить мобільний телефон «Redmi 8» Sapphire Blue, який залишила донька потерпілої ОСОБА_6 . В цей час у ОСОБА_4 виник раптовий корисливий прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжку) та обернення його у подальшому на свою користь.
Надалі, ОСОБА_4 , діючи повторно, реалізуючи свій злочинний корисливий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, згідно Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 р. №64/22 (зі змінами, внесеними згідно з Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 та від 18.04.2022 № 259/2022), скориставшись відсутністю уваги з боку потерпілої та сторонніх осіб, діючи умисно й цілеспрямовано, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, таємно викрав чужий мобільний телефон марки «Redmi 8» Sapphire Blue, який належить потерпілій ОСОБА_5 , тим самим вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), а саме мобільного телефону марки «Redmi 8» моделі: Sapphire Blue 4GB RAM 64GB ROM Imei-1: НОМЕР_1 , Imei-2: НОМЕР_2 , та утримуючи при собі викрадене майно з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_5 згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №1138 від 18.05.2022 майнової шкоди на суму 5218,71 грн.
ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за ознаками таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.
Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні присутня не була, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. При визначенні міри покарання покладалась на розсуд суду.
В судовому засіданні обвинувачений свою провину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, у вчиненому розкаявся, та пояснив суду, що зустрівся зі знайомим ОСОБА_7 , він запросив його поїхати до знайомої на 96 квартал. Вони сиділи в дворі на вулиці та випивали в комендантську годину. Після цього вони пішли до дівчини в квартиру, він був дуже п"яний, побачив телефон та забрав його, поклав до свого карману. Коли приїхала поліція він втік, вже вдома побачив вкрадений телефон та заклав його. Коли його викликали до поліції , він викупив телефон і віддав власнику.
Обвинувачений не оспорює фактичні обставини обвинувачення та пояснив, що дійсно вчинив вказаний вище злочин за обставин, які встановлені стороною обвинувачення та зазначені в обвинувальному акті, показання дає добровільно, заяв по застосування заборонених методів зі сторони обвинувачення не надходило.
Прокурор заявив клопотання про застосування положень частини 3 статті 349 КПК України та просив не досліджувати обставини справи, оскільки обвинувачений фактичні обставини вчинення злочину визнає повністю.
Обвинувачений дане клопотання підтримав.
Приймаючи до уваги, що обвинувачений винним себе у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та беззаперечно, його показання відповідають суті обвинувачення, фактичні обставини не оспорюються, суд за згодою обвинуваченого та інших учасників кримінального провадження, які вважають підтвердженими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами фактичні обставини скоєного: дату, час, місце спосіб і інші обставини скоєння злочину, а також форму вини і спрямованість умислу; мотив злочину, його наслідки; обставини, які впливають на ступінь і характер відповідальності; визнає їх доведеними в судовому засіданні і вважає за доцільне не досліджувати у повному обсязі докази відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України, обмежившись допитом обвинувачуваного, дослідженням матеріалів, які стосуються витрат на проведені експертизи, речових доказів та вивченням даних, які характеризують особу обвинуваченого, без проведення допиту потерпілого, свідків, дослідження письмових матеріалів провадження в повному обсязі.
Судом встановлено, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст такого порядку та у суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін, обвинувачений правильно розуміє зміст фактичних обставин, які ним не оспорюються, усвідомлює обмеження у подальшому оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
Аналізуючи зібрані в справі докази та встановлені фактичні обставини, суд приходить до висновку, що обвинуваченого слід визнати винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, та кваліфікувати його дії - за частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.
Згідно з частини 2 статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Згідно з частиною 5 статті 12 КК України, вчинене ОСОБА_4 , кримінальне правопорушення за частиною 4 статті 185 КК України є тяжким злочином.
При визначені виду та розміру покарання суд виходить із меж, установлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, та керується вимогами статей 65-68 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, ОСОБА_4 скоїв тяжкий злочини; офіційно не працює, на теперішній час має судимість за вчинення злочинів проти власності, вчинених до постановлення даного вироку, за допомогою до лікаря-психіатра не звертався; до лікаря-нарколога звертався з липня 2014 року по серпень 2017 року з приводу вживання опіоїдів зі шкідливими наслідками, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні немає, за місцем мешкання характеризується посередньо, завдана майнова шкода відшкодована шляхом повернення викраденого майна.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому згідно зі ст. 66 КК України, є його щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні, активне сприяння розкриттю злочину, оскільки обвинувачений самостійно викупив викрадений телефон та повернув його власнику. Обставин, які обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.
З урахуванням даних про особу обвинуваченого, обставин, за яких було вчинено кримінальне правопорушення, тяжкість їх наслідків, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, характеру і ступеня суспільної небезпеки скоєного злочину, а також інших обставин кримінального провадження в їх сукупності, суд визнає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, призначення ОСОБА_4 основного покарання у виді позбавння волі у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини Кримінального кодексу України, за якою він обвинувачується і яка передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення.
Крім того, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, за якою ризики вчинення ним повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий та небезпеки для суспільства - середній, однак, до обвинуваченого може бути застосовано звільнення від відбування покарання з іспитовим строком під контролем органу пробації.
Суд враховує, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засуджених та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
На думку суду, обвинуваченому слід призначити покарання з урахуванням статті 69-1 КК України, згідно якої за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Крім того, остаточне покарання ОСОБА_4 слід визначити за правилами частини 4 статті 70 КК України за сукупністю злочинів.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_4 вироком від 04.08.2022 року Саксаганським районним судом Дніпропетровської області за 2 ст. 263 КК України засуджено до покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення більш суворим покаранням, призначеним цим вироком, менш суворого, призначеного вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 02.06.2022 року, остаточно призначено покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням на 2 (два) роки
Вирок набрав законної сили 06 вересня 2022 року.
Відповідно до ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що за необхідне визначити обвинуваченому остаточне покарання за принципом поглинення менш суворого покарання більш суворим, відповідно до ч.4 ст.70 КК України, оскільки, кримінальне правопорушення, за яке призначається покарання ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні, було вчинене ним 03.05.2022 року, тобто до постановлення попереднього вироку.
Питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому з огляду на положення ст. 75 КК законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання, як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.
Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.
Щире каяття як таке характеризує суб`єктивне ставлення винного до вчиненого злочину, яке полягає в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію, що склалася. За наявності щирого каяття особи не обов`язковим має бути активне сприяння у розкритті злочину. Активне сприяння розкриттю злочину є окремою обставиною, що пом`якшує покарання, згідно з пунктом 1 частини 1 статті 66 КК України.
Тобто передбачені пунктом 1 частини 1 статті 66 КК обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину, є альтернативними, незалежними та можуть існувати відокремлено одна від одної (постанова Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 297/562/17 (провадження № 51-329км18).
Суд вважає вищезазначені обставини дійсно можуть бути підставою для застосування інституту звільнення від покарання з випробуванням відносно обвинуваченого., оскільки не втрачена можливість соціальної реабілітації та виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.
Зважаючи на те, що обвинувачений щиро розкаявся у скоєному, беззаперечно визнав вину, тяжких наслідків від його дій не настало, активно сприяв в розкритті злочину, відшкодував шкоду, а також висновок органу пробації про можливість виправлення без ізоляціїї від суспільства, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбуття призначеного йому покарання, однак в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених ст.ст. 75,76 КК України.
Щодо питання покладення обов`язків із числа регламентованих статтею 76 КК України, слід зазначити, що частиною першої статті 75 КК України передбачена можливість суду приймати рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, а також узгодженя звільнення від відбування покарання з випробуванням. У цьому випадку суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Тобто, тривалість іспитового строку та перелік обов`язків суд визначає самостійно з урахуванням характеру та тяжкості обвинувачення.
Враховуючи вищевикладене, та встановлені обставини, суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені пунктами 1-2 частини першої статті 76 КК України, та пунктів 2,3 частини 3 статті 76 КК України.
Дане покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.
Підстав для призначення покарання обвинуваченому з урахуванням положень ст. 69 КК України суд не вбачає.
Цивільний позов не заявлено. Процесуальні витрати відсутні.
Відносно обвинуваченого ОСОБА_4 під час досудового розслідування даного кримінального провадження обирався запобіжний захід у виді домашнього арешту, строк чинності якого сплинув. Клопотань про застосування запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу від прокурора не надходило.
Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.
Керуючись ст.12, ч.3 ст. 349, ч.2 ст.373, ст.374, ст. 376, п.1 ч.2 ст. 395 КПК України,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити покарання у виді 5 (п`яти ) років позбавлення волі.
На підставі частини 4 статті 70 КК України призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом повного поглинення менш суворого покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі за вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 серпня 2022 року, більш суворим покаранням, призначеним за цим вироком, і остаточно призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , покарання у виді 5 (п`яти ) років позбавлення волі.
На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від відбуття призначеного за цим вироком основного покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п"ять) роки з іспитовим терміном в 3 (три) роки.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1, пунктів 2,3 частини 3 статті 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).
Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не обирати.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відраховувати з моменту набрання вироком законної сили та звернення такого до виконання.
Речові докази: мобільний телефон марки «Redmi» моделі «Redmi 8 Sapphire Blue 4 GB ROM», IMEI-1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , який згідно розписки від 31.05.2022 року передано потерпілій ОСОБА_5 залишити у володінні останньої.
Матеріали кримінального провадження №0000568 зберігати у судовій справі № 210/1633/22.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти діб з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з часу отримання копії вироку.
Подання апеляційної скарги на вирок зупиняє набрання ним законної сили та його виконання. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Роз`яснити обвинуваченому його право подати клопотання про право ознайомитись із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження, право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції (у разі перебування під вартою).
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Вирок складено та надруковано в єдиному примірнику у нарадчій кімнаті.

Суддя: ОСОБА_1