Справа № 456/1761/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1042/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження № 456/1761/17 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Стрия Львівської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 121 КК України

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_9 на вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29 вересня 2021 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29 вересня 2021 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки. На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_5 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 70 000,00 грн відшкодування моральної шкоди та 21 500 грн понесених витрат на правову допомогу. Вирішено питання щодо речових доказів.
Згідно з вироком суду, 09 березня 2017 року, близько 02.58 год. під час з`ясування стосунків між обвинуваченим ОСОБА_5 та потерпілим ОСОБА_9 в нічному клубі «Сейф», що знаходиться за адресою: Львівська область, м. Стрий, вул. Галицька, 4, потерпілий ОСОБА_9 в приміщенні нічного клубу, наніс обвинуваченому ОСОБА_5 два удари рукою в голову.
Після цього, обвинувачений та потерпілий вийшли на вулицю, де продовжували з`ясовувати стосунки, під час яких обвинувачений ОСОБА_5 умисно, з метою спричинення потерпілому ОСОБА_9 тілесного ушкодження, наніс йому кухонним ножем 4 (чотири) удари зверху вниз лезом ножа по лівій половині грудної клітки, після чого повалив потерпілого на асфальтне покриття дороги на пішохідному переході та продовжив наносити тілесні ушкодження ножем по тілу ОСОБА_9 , внаслідок чого згідно з висновком судової медичної експертизи спричинив потерпілому тяжке тілесне ушкодження небезпечне для життя в момент заподіяння.
Не погоджуючись з вироком суду прокурор у кримінальному провадженні апеляційну скаргу, у якій просить вирок суду скасувати у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_5 винним за ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.
В обґрунтування апеляційних вимог прокурор зазначає, що ОСОБА_5 , знаючи про властивості ножа, та усвідомлюючи наслідки, які можуть настати внаслідок його застосування, навмисно лезом ножа завдав потерпілому низку цілеспрямованих ударів в життєво важливий орган - ліву грудну клітку. Від нанесених ударів потерпілий впав на асфальтне покриття дороги, а обвинувачений сів на нього і продовжував наносити удари ножем в область грудної клітки, тобто спричинив потерпілому тяжке тілесне ушкодження небезпечне для життя в момент заподіяння. При цьому апелянт звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_5 . Під час вчинення злочину перебував у стані алкогольного сп`яніння.
Також прокурор вказує, що судом безпідставно визнано щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання, оскільки обвинувачений розкаявся у вчиненому лише через 4 роки 6 місяців після події кримінального правопорушення, а весь час обвинувачений затягував судовий розгляд.

Вважає, що слід врахувати ту обставину, що матеріальну шкоду потерпілому обвинувачений ОСОБА_5 відшкодував лише перед судовими дебатами, а моральну не відшкодував зовсім.

На апеляційні скарги прокурора та потерпілого обвинувачений ОСОБА_5 подав заперечення. Просить вирок суду залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_9 без задоволення.

Під час апеляційного розгляду потерпілий ОСОБА_9 подав заяву про відмову від своєї апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 403 КПК України, особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду.
Якщо немає заперечень інших осіб, які подали апеляційну скаргу, проти закриття провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції своєю ухвалою закриває апеляційне провадження.
З врахуванням пояснень потерпілого ОСОБА_9 з приводу поданої заяви про відмову від апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_8 , прокурора ОСОБА_7 , які не заперечували проти закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою потерпілого, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_9 слід закрити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав подану прокурором ОСОБА_10 апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_8 , які заперечили проти апеляційної скарги прокурора, потерпілого ОСОБА_9 , який не підтримав апеляційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.
Фактичні обставини, доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_5 в апеляційній скарзі прокурора не оспорюються, у зв`язку з чим з огляду на положення ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду в цій частині не переглядається.

Щодо покарання, з яким прокурор не погоджується, слід зазначити наступне.
Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.
Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
На переконання колегії суддів, вирішення судом питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання ґрунтується на наведених вимогах закону.
Так, мотивуючи своє рішення про призначення обвинуваченому ОСОБА_11 покарання, суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні малолітню доньку, на обліку у психіатричному та наркологічному кабінетах не перебуває, працює, перебуває на обліку у ендокринолога з діагнозом «Цукровий діабет», на момент нанесення ОСОБА_9 ударів ножем у стані фізіологічного афекту чи іншому емоційному стані як психологічної підстави сильного душевного хвилювання не перебував, перебував у стані емоційної напруженості.
Обставинами, які пом`якшують покарання суд визнав щире каяття, сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжує покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Окрім цього, судом враховано думку потерпілого ОСОБА_9 , який у суді першої інстанції повідомив, що претензій до обвинуваченого щодо відшкодування йому матеріальної шкоди не має, про що подав відповідну заяву.
У суді апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_9 підвередив, що не має до обвинуваченого жодних претензій матеріального чи морального характеру та просив залишити вирок суду щодо ОСОБА_5 без змін.
Доводи апеляційної скарги про неврахування судом при призначенні покарання тяжкості кримінального правопорушення, особи обвинуваченого колегія суддів визнає безпідставними й до уваги не бере як безпідставні.
Усі дані про особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого злочину були в повній мірі враховані судом першої інстанції при призначенні покарання й наведені у вироку суду.
Підстав вважати, що призначене обвинуваченому ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 121 КК України покарання у виді п`яти років позбавлення волі через м`якість не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, немає.
На думку колегії суддів, підстави для призначення ОСОБА_5 більш суворого покарання відсутні.
За змістом ст. 75 КК України обвинувачений може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Звільнивши обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановивши іспитовий строк два роки, суд першої інстанції врахував і вказав у мотивувальній частині вироку всі зазначені в ст. 75 КК України обставини, врахувавши крім цього, що ОСОБА_5 позитивно характеризується за місцем проживання, перебуває на обліку в ендокринолога з діагнозом цукровий діабет, має міцні соціальні зв`язки, на його утриманні перебуває малолітня донька, а також аналізуючи конкретні обставини справи та поведінку потерпілого до заподіяння йому тілесних ушкоджень, який чіплявся до дружини обвинуваченого і першим наніс обвинуваченому удари.
Доводи ж апеляційної скарги прокурора про наявність обтяжуючої обставини перебування обвинуваченого ОСОБА_5 у стані алкогольного сп`яніння під час вчинення злочину, належно перевірялися судом першої інстанції та з наведенням відповідних мотивів обґрунтовано були визнані безпідставними.
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_5 покарання є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів і підстав для ухвалення нового вироку в частині призначення покарання обвинуваченому не вбачає.
За таких обставин, на думку колегії суддів, ізоляція ОСОБА_5 від суспільства та поміщення його до установи відбування покарання для відбування покарання у виді позбавлення волі не є в даному випадку виправданим заходом примусу щодо обвинуваченого.
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для висновку про неправильне застосування кримінального закону (ст. 75 КК України) та про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Вирок суду ухвалений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись, ст.ст. 403, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Прийняти відмову потерпілого ОСОБА_9 від апеляційної скарги на вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29 вересня 2021 року та апеляційне провадження в цій частині закрити.
Вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29 вересня 2021 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_10 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4