ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 серпня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава матеріали справи за апеляцією засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 27 січня 2022 року ,-

у с т а н о в и л а:
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 27 січня 2022 року відмовлено в задоволенні подання начальника Державної установи "Темнівська виправна колонія № 100" про застосування умовно-дострокового звільнення відносно засудженого ОСОБА_7 .

Приймаючи таке рішення місцевий суд вказав про наявність лише формально-юридичних, проте відсутність в повному обсязі фактичних підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 , які б свідчили про те, що він довів своє виправлення.

Ухвалою цього ж суду від 07 лютого 2022 року виправлено описку у резолютивній частині ухвали від 27 січня 2022 року.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб , які їх подали
Не погодившись з вказаним рішення суду засудженим подано апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою подання задовольнити та звільнити його умовно достроково.

В обґрунтування поданої апеляції вказує на те , що він працював, отримав професію, відшкодував процесуальні витрати, має заохочення, а тому заслуговує на застосування до нього ст. 81 КК України.

Позиції учасників судового розгляду в судовому засіданні
Прокурор в судовому засіданні заперечував з приводу задоволення апеляції засудженого.

Засуджений згідно повідомлення в телефонному режимі представника установи не виявив бажання приймати участь в судовому засіданні.

За таких обставин апеляційна скарга розглядається за відсутності засудженого.

Мотиви суду
Заслухавши суддю доповідача, думку прокурора, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно ч.1 статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає , що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Так, згідно ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У відповідності до ч. 3 вказаної статті, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим необхідного строку покарання.

Із наданих апеляційному суду матеріалів вбачається, що ОСОБА_7 по даній справі засуджений 30.10.2018 року Барвінківським районним судом Харківської області за ч.ч.2, 3 ст. 185, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 05.03.2020, постановлено вважати засудженим із застосуванням ст.70 ч.4 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання за вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.04.2019 більш суворим за даним вироком до відбуття 4роки позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання 07.09.2018 року.

Кінець строку відбування покарання 07.09.2022 року.

Таким чином, на час звернення з поданням щодо ОСОБА_7 , він формально мав право на розгляд питання про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Місцевий суд, розглядаючи вказане подання, дійшов до висновку, що він не довів свого виправлення.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія апеляційного суду.

У п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року роз`яснено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Правова конструкція ст. 81 КК України дає надію засудженому на можливість дострокового звільнення від відбування призначеного судом покарання і стимулює його до зразкової поведінки і сумлінного ставлення до праці як обов`язкових умов для здійснення такої надії.

Щодо змісту критеріїв, зазначених у ч. 2 ст. 81 КК, "сумлінна поведінка і ставлення до праці", то вони мають засвідчити, що засуджений довів своє виправлення. Визначення таких критеріїв залежить не лише від тяжкості вчиненого злочину і даних про особу засудженого, а головним чином від наявності сумлінного додержання ним усіх вимог режиму місця відбування покарання і правил поведінки та людського спілкування у колективі, від сумлінного і активного виконання дорученої роботи, суворого додержання виробничої дисципліни, щирого каяття у вчиненні злочину тощо.

При цьому , вказаних ознак поведінка засудженого повинна мати протягом усього періоду відбування ним покарань і в усіх установах, де він перебував , а висновок суду про виправлення засудженого має ґрунтуватися на всебічному врахуванні вищенаведених даних та аналізу всього періоду відбутої частини строку покарання засудженим.

Тими матеріалами , які містяться в особовій справі , не доведено , що поведінка засудженого ОСОБА_7 протягом усього періоду відбування покарання вказувала на його неухильне бажання стати на шлях виправлення.

Так, протягом строку відбування покарання він мав як 6 заохочень так і 4 стягнення. При цьому варто звернути увагу, що всі порушення носять злісний характер і є досить серйозними.

Така поведінка на переконання колегії суддів свідчить про вперте небажання засудженого ставати на шлях виправлення і аж ніяк про те, що він довів своє виправлення.

Застосування в подальшому заохочень до засудженого може свідчити лише про бажання стати на шлях виправлення.

З огляду на викладене , колегія суддів вважає , що районним судом правильно зазначено , що інформація , яка міститься в матеріалах особової справи містить суперечливий характер та правильно піддано сумніву наявність беззаперечних доказів існування обставин для звільнення засудженого умовно-достроково.

Не спростовують висновків суду і обставини, наведені в апеляції засудженого на переконання його виправлення, оскільки аналогічні обставини були в повній мірі враховані судом першої інстанції і правильно були визнанні такими, що не вказують на його виправлення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону , які ставили б під сумнів законність судового рішення , судом першої інстанції допущено не було.

Ухвала суду першої інстанції є законною і підстави для її скасування відсутні, а тому апеляцію засудженого слід залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу без змін.

З урахуванням наведеного та керуючись ч. 2 ст. 376, ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів Полтавського апеляційного суду,-

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 27 січня 2022 року щодо нього без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

___________ _____________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3