465/3319/22
1-кп/465/1077/22
У Х В А Л А
судового засідання

04.07.2022 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1
з участю секретаря судових засідань: ОСОБА_2 ,
прокурора: ОСОБА_3 ,
обвинуваченого: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
захисників обвинувачених адвокатів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
потерпілого: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у м. Львові клопотання прокурора у кримінальному провадженні №0000243 від 09.05.2022 року про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Рівне, громадянину України, з професійно-технічною освітою, не працевлаштованому, раніше неодноразово судимому, востаннє 02.06.2020 року Рівненським міським судом Рівненської області за ч.2 ст.185, ч.1 ст.357, ст.70 КК України до покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільненому від відбуття покарання з іспитовим строком тривалістю 1 рік, проживаючому без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.28 ч.4 ст.187 КК України,
в с т а н о в и в :
У провадженні Франківського районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000243 від 09.05.2022 року, про обвинувачення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 за ч.1 ст.28 ч.4 ст.187 КК України.
Прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 (шістдесят) діб без можливості внесення застави.
В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 щодо задоволення клопотання прокурора заперечив, вважаючи, що ризики, передбачені ст.177 КПК України відсутні, а підстав не визначати його підзахисному розмір альтернативної застави немає. Тому просить при вирішенні питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 визначити останньому альтернативний розмір застави в сумі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що відповідатиме фінансовій спроможності обвинуваченого ОСОБА_5 .
Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав позицію свого захисника і також клопотав про визначення йому альтернативного розміру застави у запропонованому захисником розмірі.
Інші учасники справи у вирішенні клопотання поклались на думку суду.
Заслухавши учасників процесу, суд приходить до наступного висновку.
Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини (далі по тексту ЄСПЛ), вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що встановлення небезпеки перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя, слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, вимірюватись суворістю можливого покарання.
Як встановлено судом, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.28 ч.4 ст.187 КК України, яке згідно положень ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за вчинення якого передбачена можливість застосування покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років.
У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів.
Також у своєму рішенні у справі "W проти Швейцарії" від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Суд наголошує, що сама по собі тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 , у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, не є єдиним критерієм, який враховується при прийнятті рішення про необхідність продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Заслуговують також на увагу доводи прокурора про те, що ОСОБА_5 неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, в тому числі й тяжких, судимості за вчинення яких не погашені та не зняті у встановленому законом порядку, що підтверджується інформаційною довідкою Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП у Львівській області.
Тому з урахуванням цих обставин в сукупності із тяжкістю злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , слід вважати доведеною прокурором наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.
Розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з огляду на вищенаведене, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тобто, застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого ОСОБА_5 на даний час неможливе, ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, не зменшилися.
За таких обставин клопотання прокурора про продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає задоволенню.
Що стосується заявленого стороною захисту клопотання про визначення обвинуваченому ОСОБА_5 альтернативного розміру застави у сумі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, то таке суд вважає необґрунтованим. При цьому, звертає увагу на те, що відповідно до положень п.1 ч.4 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування. А тому, враховуючи насильницький характер злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , і наявні та доведені прокурором в судовому засіданні ризики, передбачені ст.177 КПК України, підстав для визначення обвинуваченому альтернативного розміру застави суд не вбачає.
Керуючись ст.ст.177,178, 183, 197, 199, 314, 315, 331 КПК України, суд -

у х в а л и в :
Клопотання прокурора - задоволити.
Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.28 ч.4 ст.187 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення альтернативного розміру застави на строк шістдесят днів - до 01.09.2022 року включно.
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_5 про визначення останньому альтернативного розміру застави в сумі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб відмовити.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити начальнику Державної установи "Львівська установа виконання покарань № 19" для виконання.
Ухвала в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду на протязі семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1