ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1857/22 Справа № 193/233/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2022 року про умовно-дострокове звільнення засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

від відбування покарання, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2022 року задоволено клопотання засудженого ОСОБА_7 та звільнено його умовно-достроково від відбування покарання.
Обгрунтовуючи свої висновки суд першої інстанції зазначив, що дослідивши в сукупності поведінку засудженого за весь час відбуття покарання, позитивну динаміку у виправленні засудженого, суд вважає, що ОСОБА_7 своїм ставленням до праці та поведінкою довів своє виправлення, а тому наявні підстави для застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та відмовити у застосуванні щодо засудженого умовно-дострокового звільнення.
Обгрунтовуючи апеляційну скаргу зазначає, що суд не врахував, що засуджений був неодноразово судимий за вчинення тяжких злочинів, при цьому не робить для себе відповідних висновків. Вважає, що не досягнуто мети, передбаченої ч. 2 ст. 50 КК України, пов`язаної з виправленням засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Вказує, що судом не надано оцінки, яким чином засуджений бере участь і проявляє корисну активність в організації виховних заходів в установі, не надано оцінки участі ОСОБА_7 в самодіяльних організаціях та ставлення до праці. Звертає увагу, що засуджений має лише одне заохочення та 5 стягнень, в його діях вбачається пристосовницька поведінка до вимог адміністрації установи.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а ухвалу суду скасувати.
Засуджений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 під час апеляційного розгляду в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
З вищенаведених положень закону про кримінальну відповідальність слідує, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.
Як слідує із роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.
Під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги встановленого режиму утримання у колонії, не допускав порушень, визнав вину у скоєному злочині, розкаюється у вчиненому, сплатив повністю або частково завдані злочином збитки, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційованого виховного впливу, тощо.
Суд першої інстанції у своєму рішенні не навів належних підстав, які підтверджують, що засуджений ОСОБА_7 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Вивчивши матеріали кримінального провадження апеляційний суд встановив, що ОСОБА_7 засуджений вироком Малиновського районного суду м.Одеси від 29 січня 2020 року за ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Початок строку відбування засудженим покарання 14 червня 2018 року.
Кінець строку відбування засудженим покарання 14 червня 2023 року.
Заслуговують на увагу доводи прокурора про те, що на час розгляду судом клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання були відсутні об`єктивні дані, які б свідчили про те, що засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Окрім того, судом не надано належної оцінки обставинам, які характеризують особу засудженого в цілому та його поведінку під час відбування покарання в їх сукупності.
Як слідує з матеріалів провадження засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі перебуває з 14 червня 2018 року. Під час утримання у державній установі Криворізька УВП (№3) характеризувався негативно, заохочень не мав, протягом 2018-2021 років мав 6 стягнень за порушення режиму відбування покарання, у тому числі був поміщений на 14 діб до ДІЗО та на 1 день в карцер (на даний час погашені у встановленому законом порядку).
З 13 грудня 2021 року відбуває покарання у державній установі Софіївська виправна колонія (№45), характеризується посередньо, має 1 заохочення, стягнень не має, порушень вимог правил техніки безпеки не допускає, у взаємовідносинах з іншими засудженими та персоналом установи виконання покарань не конфліктний, на критику в свою адресу реагує спокійно, не виявляє належну соціально-корисну активність, приймає участь у програмах диференційованого виховного впливу, підтримує зв`язок з рідними шляхом телефонних розмов.
Ті обставини, що засуджений ОСОБА_7 посередньо характеризується, має 1 заохочення, не має стягнень, ще не підтверджують того, що засуджений повністю став на шлях виправлення, оскільки сумлінна поведінка та благоустрій установи не право засудженого, а його обов`язок, та така поведінка засудженого не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, адже лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань поведінка засудженого зазнає позитивних змін.
При цьому необхідно звернути увагу, що ОСОБА_7 , перебуваючи в місцях позбавлення волі з 14 червня 2018 року мав 6 стягнень та отримав лише одне заохочення у лютому 2022 року перед зверненням з клопотанням до суду, що свідчить про те, що засуджений на протязі майже всього часу відбування покарання протягом 2018-2021 років не проявляв належних дій, спрямованих на доведення свого виправлення, при цьому висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання.
Оцінюючи наведені обставини апеляційний суд не може погодитись із висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а висновок про можливість застосування щодо засудженого умовно-дострокового звільнення повинен ґрунтуватись на аналізі даних про поведінку засудженого за весь час відбування покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Відповідно до ч. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
З огляду на зазначене апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, що суд першої інстанції, дослідивши безпосередньо в судовому засіданні обставинисправи, надав їм неправильну оцінку, що призвело до порушення вимог ст. 411 КПК України, тобто невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

Виходячи з положень ст. 81 КК України та роз`яснень, які містяться в постанові п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш мяким" від 26 квітня 2002 року № 2, проаналізувавши дані щодо ставлення засудженого до вчиненого ним злочину, даних щодо праці, додержання ним вимог режиму, даних про його особу за весь період перебування в установах відбування покарань, оцінюючи у сукупності з даними щодо обставин скоєного злочину та строку реального відбуття призначеного покарання, апеляційний суд приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_7 за весь період відбування покарання не довів свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.
Враховуючи вищенаведене апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, задовольнити.
Ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2022 року про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання скасувати.
Винести нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4