Справа № 161/8386/22
Провадження № 1-кп/161/776/22
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2022 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000019 від 15 січня 2013 року про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з вищою освітою, одруженого, на утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей, призваний до Збройних Сил України за мобілізацією на час оголошення військового стану в Україні до військової частини НОМЕР_1 , не судимого,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 365, ч. 2 ст. 121 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_3 , відповідно до наказу начальника УМВС України у Волинській області № 121о/с від 15 вересня 2005 року, призначений на посаду дільничного інспектора міліції СДІМ Рожищенського РВ УМВС України у Волинській області, а 02 квітня 2009 року присвоєно спеціальне звання старший лейтенант міліції.

Відповідно до ст. 2 Закону України Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів, ОСОБА_3 , являючись працівником органу внутрішніх справ, є працівником правоохоронного органу.

Установлено, що на виконання розпорядження та плану основних заходів УМВС України у Волинській області № 9/2-2960 від 12 жовтня 2011 року, з метою вжиття додаткових заходів щодо виконання вимог Закону України Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі, активізації боротьби з рецидивною злочинністю, проведення ревізії обліків і підвищення рівня індивідуально-попереджувальної роботи з раніше судимими особами, було проведено на території Рожищенського району в період з 12 жовтня 2011 по 31 жовтня 2011 року цільову оперативно-профілактичну операцію Нагляд, план якої 12 жовтня 2011 року затверджений начальником Рожищенського РВ УМВС України у Волинській області.

27 жовтня 2011 року, близько 22 год. 30 хв. особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження та дільничний інспектор міліції СДІМ Рожищенського РВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_3 , зайшли в приміщення гуртожитку колишнього центру реабілітації за адресою: АДРЕСА_2 , для перевірки наявності за місцем проживання ОСОБА_6 , за яким постановою Рожищенського районного суду від 20 червня 2011 року встановлено адміністративний нагляд. Особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, складено акт нічної перевірки адміннаглядного, відповідно до якого ОСОБА_6 під час перевірки знаходився по місцю проживання, та з останнім проведено бесіду профілактичного характеру про недопущення скоєння злочинів та правопорушень. В цей же час, в приміщенні кухні гуртожитку колишнього центру реабілітації за вказаною адресою знаходився ОСОБА_7 , якого ОСОБА_3 наполегливим голосом змусив вийти на коридор гуртожитку, де в порушення ст.ст. 5, 8 Закону України Про оперативно-розшукову діяльність, відповідно до яких оперативно-розшукова діяльність здійснюється оперативними підрозділами, зокрема Міністерства внутрішніх справ України - кримінальною, транспортною та спеціальною міліцією, спеціальними підрозділами по боротьбі з організованою злочинністю, підрозділами внутрішньої безпеки, судовою міліцією, а конфіденційне співробітництво з особами встановлюється на засадах добровільності, не будучи уповноваженою законом особою на здійснення оперативно-розшукової діяльності, вимагав у ОСОБА_7 співпрацювати з ними та сповіщати про злочини і пригоди, що сталися на території м. Рожище. В цей час на коридор до ОСОБА_7 підійшла особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, яка, у зв`язку з відмовою потерпілого здійснити вказані дії, перевищуючи владу та службові повноваження, з метою задоволення власних амбіцій та з помсти щодо ігнорування ОСОБА_7 вимоги ОСОБА_3 здійснювати інформування про злочини, явно виходячи за межі наданих йому законом прав і повноважень щодо застосування фізичної сили до потерпілого при відсутності для цього будь-яких підстав, оскільки ОСОБА_7 правопорушень та опору не вчиняв, в порушення ст.13 Закону України Про міліцію, відповідно до якої працівники міліції мають право застосовувати заходи фізичного впливу, в тому числі прийоми рукопашного бою, для припинення правопорушень, подолання протидії законним вимогам міліції, яка здійснюється із застосуванням сили щодо працівників міліції або інших осіб, якщо інші способи були застосовані та не забезпечили виконання покладених на міліцію обов`язків, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, умисно, кулаком правої руки нанесла один удар в область грудної клітки ОСОБА_7 .

На вимогу ОСОБА_7 щодо припинення протиправних дій по нанесенню тілесних ушкоджень та його зауваження про звернення з відповідними скаргами до прокурора, особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження та ОСОБА_3 не реагували.

Так, особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, продовжуючи свої злочинні, узгоджені дії у групі з ОСОБА_3 , умисно правою ногою нанесла один удар в область паху ОСОБА_7 , від чого останній присів, оскільки відчув гострий біль. Після цього ОСОБА_3 , умисно, правою ногою також наніс один удар в область паху ОСОБА_7 , від чого останній впав обличчям до землі та втратив свідомість.

Таким чином, особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, та ОСОБА_3 нанесли удари в область паху ОСОБА_7 , чим заподіяли йому тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми сечостатевих органів забій калитки та сечового міхура, котра супроводжувалась обширною гематомою м`яких тканин промежини, суправезікальним (простатичним) розривом сечопроводу (уретри), гострою затримкою сечопуску, кровотечею із уретри.

Відповідно до висновку експерта № 7 від 01 березня 2013 року, вищезгадана травма сечостатевих органів ОСОБА_7 являє собою тяжкі тілесні ушкодження, як такі, що являють собою небезпеку для життя у момент спричинення. Зазначені тілесні ушкодження виникли внаслідок прямої травми удару (ударів) тупим (тупими) твердими предметами у царину промежини останнього. Утворення вказаних тілесних ушкоджень в результаті падіння потерпілого із висоти власного зросту, як з попередньо наданим прискоренням, так і без такого, виключається.

Своїми умисними злочинними діями ОСОБА_3 , діючи у групі з особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, явно виходячи за межі наданих йому прав і повноважень, спричинив ОСОБА_7 тяжкі тілесні ушкодження, чим завдав істотної шкоди його здоров`ю, та завдав шкоду державним інтересам у вигляді підриву авторитету та престижу органів внутрішніх справ - Рожищенського РВ УМВС України у Волинській області, внаслідок створення у громадськості негативної думки щодо службових осіб цього державного органу, грубого порушення ними норм чинного законодавства, тобто дискредитації діяльності органів міліції вцілому і Рожищенського РВ УМВС України у Волинській області зокрема.

Крім цього, 27 жовтня 2011 року, близько 22 год. 30 хв., особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, знаходячись у коридорі колишнього центру реабілітації за адресою: АДРЕСА_2 , діючи у групі з ОСОБА_3 , перебуваючи на посаді старшого дільничного інспектора міліції СДІМ Рожищенського РВ УМВС України у Волинській області, перевищуючи владу та службові повноваження, з метою задоволення власних амбіцій та з помсти щодо ігнорування ОСОБА_7 вимоги ОСОБА_3 здійснити інформування про злочини і погроз про звернення із скаргами до прокурора, явно виходячи за межі наданих йому законом прав і повноважень щодо застосування фізичної сили до потерпілого при відсутності для цього будь-яких підстав, оскільки ОСОБА_7 правопорушень та опору не вчиняв, в порушення ст. 13 Закону України Про міліцію, відповідно до якої працівники міліції мають право застосовувати заходи фізичного впливу, в тому числі прийоми рукопашного бою, для припинення правопорушень, подолання протидії законним вимогам міліції, яка здійснюється із застосуванням сили щодо працівників міліції або інших осіб, якщо інші способи були застосовані та не забезпечили виконання покладених на міліцію обов`язків, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, умисно правою ногою нанесла один удар в область паху ОСОБА_7 , від чого останній присів, оскільки відчув гострий біль. Після цього ОСОБА_3 , умисно, правою ногою також наніс один удар в область паху ОСОБА_7 , від чого останній впав обличчям до землі та втратив свідомість.

Таким чином особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, та ОСОБА_3 нанесли удари в область паху ОСОБА_7 , чим заподіяли йому тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми сечостатевих органів забій калитки та сечового міхура, котра супроводжувалась обширною гематомою м`яких тканин промежини, суправезікальним (простатичним) розривом сечопроводу (уретри), гострою затримкою сечопуску, кровотечею із уретри.

Відповідно до висновку експерта № 7 від 01 березня 2013 року, вищезгадана травма сечостатевих органів ОСОБА_7 являє собою тяжкі тілесні ушкодження, як такі, що являють собою небезпеку для життя у момент спричинення. Зазначені тілесні ушкодження виникли внаслідок прямої травми удару (ударів) тупим (тупими) твердими предметами у царину промежини останнього. Утворення вказаних тілесних ушкоджень в результаті падіння потерпілого із висоти власного зросту, як з попередньо наданим прискоренням, так і без такого, виключається.

Таким чином, своїми умисними, у групі з особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, діями ОСОБА_3 спричинив ОСОБА_7 тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя у момент заподіяння.

Органом досудового розслідування вказані умисні дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані, як вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, які виразилися у перевищенні влади, тобто умисному вчиненні працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому повноважень, якщо вони задали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам громадян, державним інтересам, що супроводжувалися насильством, за відсутності ознак катування.

Окрім того, своїми умисними діями, які виразились в заподіянні тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, вчинених групою осіб, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України.

06 липня 2022 року між прокурором Луцької окружної прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участю захисника ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості, згідно з якої, останній беззаперечно визнає себе винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 365 КК України та сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди, ОСОБА_3 призначається покарання за ч. 2 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, за ч. 2 ст. 365 КК України призначається покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на строк 3 роки, на підставі ст. 54 КК України позбавити спеціального звання "старший лейтенант міліції". На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточно ОСОБА_3 визначено призначити покарання, за сукупністю злочинів, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на строк 3 (три) роки, при цьому, на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Прокурор, обвинувачений та його захисник в судовому засіданні просили суд затвердити угоду про визнання винуватості.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши угоду про визнання винуватості, приходить до висновку, що слід відмовити в затвердженні даної угоди з наступних підстав.
Так, відповідно до вимог ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно до вимог ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: 1) кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів; 2) особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами; 3) особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Відповідно до вимог ст. 470 КПК України прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний враховувати такі обставини: 1) ступінь та характер сприяння підозрюваного чи обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього або інших осіб; 2) характер і тяжкість обвинувачення (підозри); 3) наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень; 4) наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 474 КПК України, суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Відповідно до вимог ст. 54 КК України, засуджена за тяжкий чи особливо тяжкий злочин особа, яка має військове, спеціальне звання, ранг, чин або кваліфікаційний клас, може бути позбавлена за вироком суду цього звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

Згідно з вимогами ч.ч. 1- 3 ст. 70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. При складанні покарань остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання. Якщо хоча б одне із кримінальних правопорушень є умисним тяжким або особливо тяжким злочином, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. Якщо хоча б за один із вчинених кримінальних правопорушень призначено довічне позбавлення волі, то остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається шляхом поглинення будь-яких менш суворих покарань довічним позбавленням волі. До основного покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, можуть бути приєднані додаткові покарання, призначені судом за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких особу було визнано винною.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши зміст наданої сторонами угоди про визнання винуватості, суд приходить до висновку про те, що прокурором під час укладення угоди про визнання винуватості не в повній мірі враховано вимоги, визначені у ст. 470 КПК України, беручи до уваги конкретні обставини інкримінованих кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, тяжкість злочинів, наслідки їх вчиненн, що наступили, а тому суд приходить до висновку про те, що узгоджене сторонами покарання не повною мірою відповідає вимогам ст. 65 КК України щодо загальних засад його призначення. Окрім того, у поданій угоді не зазначено принципу призначення покарання та не дотримано вимог такого призначення, чим порушено засади ст.ст. 54, 70 КК України, а отже, призначення такого узгодженого покарання, на думку суду, суперечить вимогам Закону, інтересам суспільства в частині забезпечення принципу визначення необхідного та достатнього для виправлення особи покарання, яке вподальшому також не сприятиме попередженню вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, як обвинуваченим, так і іншими особами.
Також, оскільки внаслідок вказаних інкримінованих кримінальних правопорушень, крім шкоди завданої державним чи суспільним інтересам, поряд з цим, таку ж шкоду завдано правам та інтересам потерпілого, однак письмової згоди прокурору від нього на укладення угоди про визнання винуватості суду не надано.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, тому слід продовжити судовий розгляд даного кримінального провадження в загальному порядку.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 368, 371, 468, 473-476 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні затвердження угоди про визнання винуватості від 06 липня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000019 від 15 січня 2013 року про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 365, ч. 2 ст. 121 КК України між прокурором Луцької окружної прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 - відмовити.

Продовжити судовий розгляд кримінального провадження по обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 365, ч. 2 ст. 121 КК України в загальному порядку.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:/підпис/

Згідно з оригіналом:
Суддя Луцького міськрайоного суду ОСОБА_1