Провадження № 1-кс/947/8414/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.09.2022 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0001731 від 08.10.2021 року, -
ВСТАНОВИВ:
У клопотанні адвокат ОСОБА_3 зазначає, що ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування в рамках кримінального провадження № 0001731 від 08.10.2021 року за фактомспроби незаконного заволодіння групою осіб будинком розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві власності належить ОСОБА_4 .

З метою недопущення порушення конституційних прав потерпілої ОСОБА_4 та з метою збереження речових доказів заявник звертається до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на зазначений будинок.

Заявник в судове засідання не з`явився.

Прокурор та слідчий в судове засідання не з`явилися, про дату та час судового засідання повідомлялися належним чином.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку заявника, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
Згідно ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Як вбачається з поданого клопотання, заявник звертається з клопотанням про арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів в рамках кримінального провадження № 0001731 від 08.10.2021 року, в той час як з таким, згідно вимог ч. 1 ст. 171 КПК України, до слідчого судді має право звертатися виключно слідчий за погодженням з прокурором або сам прокурор.
З огляду на викладене, слідчий суддя приходить до переконання, що заявник не уповноважений на звернення до слідчого судді з клопотанням про арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів, а тому, слідчий суддя позбавлений можливості задовольнити подане клопотання.
Враховуючи те, що ч. 3 ст. 172 КПК України передбачено повернення клопотання про арешт майна, у випадку його не відповідності вимогам ст. 171 КПК України виключно прокурору та цивільному позивачу, у випадку подання клопотання про арешт майна з метою забезпечення цивільного позову, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність відмови в задоволенні поданого клопотання.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 170, 171, 172, 173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0001731 від 08.10.2021 року відмовити.
Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її отримання безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1