ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/156/22 Справа № 711/1782/22 Категорія: Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2022 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:
головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря - ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора - ОСОБА_6 ,

адвоката - ОСОБА_7 ,

слідча - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 травня 2022 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000073, внесеному до ЄРДР 21 січня 2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України,

в с т а н о в и в :

29 квітня 2022 року старший слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_10 звернувся в суд з клопотанням про арешт майна, а саме грошових коштів у сумі: 30103 грн та 1100 доларів США, які належать ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю міста Шпола Черкаської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 травня 2022 року задоволено клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_10 .

Поновлено процесуальний строк для звернення до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно.

Накладено арешт на майно ОСОБА_9 , яке вилучене 27.04.2022 під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на грошові кошти в сумі 30103 грн та 1100 доларів США.

Виконання ухвали покладено на старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_10 .

Ухвалу мотивовано тим, що процесуальний строк на подання даного клопотання до суду, слідчим пропущено з поважних причин та підлягає поновленню.

Суд зазначив, що санкцією ч. 2 ст. 307 КК України, яку інкриміновано ОСОБА_9 , визначено покарання у вигляді позбавлення волі від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Щодо належності вищезазначених грошових коштів, які вилучені 24.04.2022 в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , то слідчий суддя дійшов висновку, що вони належать ОСОБА_9 , оскільки зберігались саме за місцем його перебування та у різних місцях домоволодіння, яке належить ОСОБА_9 на підставі договору дарування від 22.12.1998 (указане зазначено в ухвалі слідчого судді від 18.04.2022).

Судом зазначено, що на час розгляду клопотання слідчого ніяка інша особа не заявила про те, що вищезазначені кошти належать саме їй, стороною ж захисту в судовому засіданні іншого не доведено належними та допустимими доказами, а доводились виключно поясненнями адвоката.

Тому, слідчий суддя дійшов висновку, що, з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання, є необхідність накладення арешту на майно ОСОБА_9 , яке вилучене 27.04.2022.

Не погоджуючись із ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_11 в інтересах ОСОБА_9 25 травня 2022 року подав апеляційну скаргу, в якій не погоджуючись з прийнятим слідчим суддею рішенням, вважаючи його незаконним, необґрунтованим, просить ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 травня 2022 року скасувати та постановити нову, якою у задоволенні клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Черкаській області про накладення арешту на майно, а саме коштів у розмірі 30103 грн та 1100 доларів США, які були вилучені 27.04.2022 під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 відмовити.

В апеляційній скарзі також міститься клопотання про поновлення процесуального строку на оскарження ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 травня 2022 року у справі №711/1782/22.

Зазначає, 16 травня 2022 року було постановлено ухвалу по вказаній справі.

Проте, 19.05.2022 було отримано повний текст вказаної ухвали захисником підозрюваного.

Зазначає, що апеляційну скаргу подано протягом п`яти днів з моменту отримання повного тексту ухвали захисником ОСОБА_9 .

Мотивуючи апеляційну скаргу адвокат ОСОБА_11 , зокрема, вказує, що слідчим не надано суду достатніх доказів, які б підтверджували, що вказане майно, а саме кошти в розмірі 30103 грн та 1100 доларів США, які були вилучені 27.04.2022 під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , є власністю Галушки та/або дані кошти отримані злочинним шляхом.

Так, відповідно до розписки від 23.04.2022 ОСОБА_9 отримав від ОСОБА_12 на відповідальне зберігання кошти у розмірі 30103 грн та 1100 доларів США, що є власністю ОСОБА_12 з метою купівлі у останнього бункеру накопичення для подачі горіху на конвеєр у ТОВ «Системи модернізації складів». Строк відповідального зберігання зазначених коштів до 28.04.2022. По закінченню строків зберігання ОСОБА_9 вказаною розпискою зобов`язався до 28.04.2022 повернути придбаний вищезазначений товар ОСОБА_13 або грошові кошти в розмірі 30103 грн та 1100 доларів США, у такому ж еквіваленті (суму в гривнях та відповідно у доларах США) у разі не придбання зазначеного товару.

Вказані обставини, на думку скаржника, не були досліджені судом першої інстанції. Крім того, вилучені грошові кошти не є предметом кримінального правопорушення, не набуті протиправним шляхом та не є речовими доказами, не містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Вважає, що доказів доцільності подальшого арешту грошових коштів матеріали кримінального провадження не містять.

Окрім того, зазначає, що клопотання слідчого подано з пропущенням процесуального строку, а причини пропуску звернення є необґрунтованими, у клопотанні слідчого не міститься ідентифікуючих ознак грошових коштів на які слідчий просить накласти арешт.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України, строк апеляційного оскарження на ухвалу слідчого судді обчислюється протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Разом з тим, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 17 січня 2017 року у справі «Куликов та інші проти України», у випадку, коли суд публічно проголосив резолютивну частину остаточного рішення та надав коротке усне пояснення його причин, а заявник лише згодом отримав можливість ознайомитись з письмовим обґрунтуванням такого рішення, саме ця остання дата вважається початком перебігу строку.

Враховуючи викладене, а також те, що оскаржувана ухвала була проголошена 16 травня 2022 року, отримана скаржником 19 травня 2022 року, а скарга подана 25 травня 2022 року, колегія суддів вважає, що у вказаному випадку строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності.

За вимогами ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

В силу ч. 2 ст. 131 КПК України одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

В силу ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

З матеріалів провадження та зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що в провадженні слідчому відділі Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області перебуває кримінальне провадження № 0000073, внесене до ЄРДР 21 січня 2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України.

В межах вказаного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 квітня 2022 року надано дозвіл на проведення обшуку будинку за місцем проживання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 16-17).

27.04.22, в ході проведеного, на підставі ухвали слідчого судді від 18.04.2022, обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , працівниками поліції було виявлено та вилучено 30103 грн та 1100 доларів США (а.с. 19-24).

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді від 16 травня 2022 року накладено арешт на грошові кошти в сумі 30103 грн та 1100 доларів США, що належать ОСОБА_9 .

Підставами для задоволення клопотання слідчої про арешт майна слідчим суддею в оскаржуваному рішенні, зокрема, зазначено необхідність забезпечення можливої спеціальної конфіскації майна, що відповідає змісту положень п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України, яка передбачає мету застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження та надасть можливість реального виконання вироку суду в майбутньому.

Судом встановлено, що 28 квітня 2022 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 ч. 1 ст. 263 КК України, про що він ознайомлений 28 квітня 2022 року об 11 год. 20 хв.(а.с. 25-27).

Санкція ч. 2 ст. 307 КК України передбачає конфіскацію майна.

Грошові кошти у сумі 30103 грн та 1100 доларів США, які вилучені 27 квітня 2022 року в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 та належать саме ОСОБА_9 , оскільки зберігались у його будинку, за місцем його перебування. Крім того, з протоколу обшуку вбачається та зауважено слідчим суддею, що вказані кошти, згідно протоколу обшуку, знаходились в різних сумах по різних місцях домоволодіння, яке належить саме ОСОБА_9 .

При цьому, ні в процесі обшуку, ні під час розгляду клопотання слідчого в суді першої інстанції стороною захисту не було надано доказів належності вказаних коштів іншим особам.

Зазначені обставини покладені слідчим суддею в обґрунтування висновку про наявність підстав для задоволення клопотання слідчої про арешт майна в рамках розслідування кримінального провадження №0000073.

Посилання скаржника на те, що грошові кошти, які вилучені під час обшуку у ОСОБА_9 належать іншій особі, а саме ОСОБА_12 є необґрунтованими, оскільки скаржник не надав належних та об`єктивних доказів на підтвердження вказаного факту.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, скаржником не надано та колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів зазначає, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна або третіх осіб з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити достатність підстав для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що судом безпідставно та необґрунтовано поновлено процесуальний строк на звернення до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту апеляційний суд відхиляє, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 117 КПК встановлено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 20 квітня 2017 року № 5-440кс(15)16, під поважними причинами необхідно розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.

Звертаючись в суд з клопотанням про арешт майна, слідчим було зазначено причини пропуску строків, зокрема значний обсяг слідчих дій у даному кримінальному провадженні, в рамках якого затримано чотири особи, причетних до вчинення злочину, та військовий стан, запроваджений в Україні, які суд першої інстанції обґрунтовано визнав поважними, описав в оскаржуваній ухвалі та поновив відповідний процесуальний строк.

Отже, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що, як слідчим, так і слідчим суддею були дотримані вимоги кримінального процесуального закону України, як при внесенні клопотання про арешт майна, так і при його розгляді, що у свою чергу вплинуло на правильність прийнятого рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відповідно до ст. 170 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінивши в сукупності всі обставини кримінального провадження, беручи до уваги, що обмеження права власності є розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження, є правові підстави для арешту майна, тому підстав для скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 171, 392, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в :

Поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 травня 2022 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 травня 2022 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000073, внесеному до ЄРДР 21 січня 2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4