ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 вересня 2022 рокуСправа № 951/791/21
Провадження №1-кп/951/15/2022

Козівський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисників обвинуваченого адвоката ОСОБА_10 , адвоката ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт. Козова Тернопільської області кримінальне провадження, відомості про яке внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань 23.09.2021 за №0000176за обвинуваченням:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Козова Тернопільської області, громадянина України, українця, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , офіційно не працевлаштованого, з вищою освітою, не депутата, раніше не судимого, розлученого, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 126-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
ОСОБА_9 скоїв кримінальне правопорушення за таких обставин:

У період з 15 січня 2021 року по 23 вересня 2021 року ОСОБА_9 , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де він проживав спільно із своєю дружиною ОСОБА_7 , діючи умисно та усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи настання таких наслідків, систематично вчиняв психологічне насильство стосовно ОСОБА_7 , що як наслідок призвело до її психологічних страждань та погіршення якості життя.

Так, 15 січня 2021 року, близько 09 години 00 хвилин, ОСОБА_9 , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, усвідомлюючи, що завдає психологічних страждань, вчинив домашнє насильство по відношенню до своєї дружини ОСОБА_7 , з якою вчинив скандал, в ході якого ображав її нецензурними словами та погрожував фізичною розправою.

За вищевказаним фактом постановою Козівського районного суду Тернопільської області від 18 січня 2021 року у справі №3/951/63/2021 ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та із застосуванням ст. 22 КУпАП звільнено від відповідальності за малозначністю, обмежившись щодо нього усним зауваженням.

Продовжуючи свої умисні злочинні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства, 17 червня 2021 року, близько 10 години 50 хвилин, ОСОБА_9 , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, повторно вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_7 психологічне насильство, яке проявилось у тому, що ОСОБА_9 висловлювався в її адресу нецензурними словами, внаслідок чого ОСОБА_7 було спричинено психологічні страждання.

За даним фактом постановою Козівського районного суду Тернопільської області від 05 липня 2021 року у справі №3/951/368/2021 ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170,00 гривень.

Окрім цього, в продовження своїх протиправних дій, спрямованих на завдання потерпілій психологічних страждань, ОСОБА_9 , будучи особою, стосовно якої був винесений терміновий заборонний припис не контактувати з дружиною, 02 липня 2021 року, близько 17 години 00 хвилин, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно та усвідомлюючи, що завдає шкоду психологічному здоров`ю своєї дружини, висловлювався в її адресу нецензурними словами, тим самим вчинив домашнє насильство психологічного характеру по відношенню до ОСОБА_7 .

За вказаним фактом постановою Козівського районного суду Тернопільської області №3/951/390/2021 від 14 липня 2021 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та із застосуванням ст. 22 КУпАП звільнено від відповідальності за малозначністю, обмежившись щодо нього усним зауваженням.

Внаслідок вчинення ОСОБА_9 упродовж року неодноразових сімейних скандалів та домашнього насильства по відношенню до своєї дружини, щодо останнього було внесено відомості до єдиної бази «Інформаційний портал Національної поліції», як особи що відноситься до категорії «Кривдник».

Незважаючи на те, що ОСОБА_9 раніше неодноразово Козівським районним судом Тернопільської області визнавався винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173-2 КУпАП, тобто винним у вчиненні домашнього насильства по відношенні до своєї дружини, останній незважаючи на винесений йому заборонний припис, знову 22 вересня 2021 року завдаючи шкоду психологічному здоров`ю ОСОБА_7 та висловлюючись в її адресу нецензурними словами вчинив стосовно останньої домашнє насильство, з приводу чого ОСОБА_7 звернулась із письмовою заявою до органів Національної поліції України.

Вказаними неодноразовими та систематичними діями на протязі тривалого часу, ОСОБА_9 заподіяв своїй дружині ОСОБА_7 систематичних психологічних страждань, що виразилось в погіршенні якості її життя.

Таким чином, такими діями ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126-1 КК України домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо подружжя, насильства що виявилося в погіршенні якості життя потерпілої ОСОБА_7 .

Правова позиція сторони захисту.
Обвинувачений ОСОБА_9 у судовому засіданні повністю підтвердив обставини обвинувачення та визнав вину у вчиненні злочину, який йому інкриміновано органом досудового розслідування. Сказав, що розкаюється.

Захисник обвинуваченого звернув увагу суду, що його підзахисний щиро розкаявся, раніше не судимий, відтак просив суд обвинуваченого суворо не карати.

Правова позиція сторони обвинувачення.
Прокурор у судовому засіданні вважала повністю доведеним факт вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126-1 КК України та просила призначити йому покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 роки, відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 2 роки з покладанням частини обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Потерпіла щодо призначення покарання послалася на розсуд суду. Поданий нею цивільний позов просила залишити без розгляду.

Представник потерпілої ОСОБА_7 щодо призначення покарання також послався на розсуд суду. Разом з тим зауважив, що в даному випадку відсутня така пом`якшуюча обставина, як щире каяття, оскільки наявність щирого каяття, згідно судової практики Верховного Суду, передбачає вчинення обвинуваченим активних дій зокрема щодо примирення із потерпілим, відшкодування завданої шкоди, а такі дії з боку ОСОБА_9 відсутні.

Оцінка доказів.
Суд, з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, роз`яснив сторонам вимоги ч.3 ст. 349 КПК України і наслідки обмеження обсягу доказів, визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім допиту обвинуваченого ОСОБА_9 , потерпілої ОСОБА_13 відносно фактичних обставин справи, оскільки вони ніким не оспорюються, дослідженням тільки доказів, які характеризують особу обвинуваченого та стосуються судових витрат і речових доказів.

Так, обвинувачений ОСОБА_9 та інші учасники кримінального провадження погодилися з тим, щоб судовий розгляд обмежився допитом обвинуваченого, потерпілого, дослідженням доказів, які характеризують особу обвинуваченого. ОСОБА_9 було роз`яснено, що в даному випадку він позбавляється права оскаржувати в апеляційному порядку фактичні обставини кримінального правопорушення.

Не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_9 пояснив, що визнає вину в інкримінованих йому діях, повністю підтверджує обставини, викладені в обвинувальному акті.

Потерпіла ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що перебувала у шлюбі з обвинуваченим ОСОБА_9 , який дійсно систематично вчиняв щодо неї психологічне насильство. Як наслідок таке призвело до її психологічних страждань, погіршення якості життя. За місцем спільного проживання були постійні скандали, ОСОБА_9 виражався до неї нецензурними словами. Доводилося викликати поліцію, яка складала протоколи. Також ОСОБА_9 міг їй телефонувати і обзивати нецензурною лексикою. Щоб уникнути психологічних страждань вона змушена була переїхати в Тернопіль, що також погіршило її якість життя, оскільки перестала спілкуватись із звичним колом людей, довелося наново налагоджувати побут, маючи двох неповнолітніх дітей.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні за обставин, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю зібраними під час досудового розслідування доказами, які суд визнає достовірними, належними, допустимими та достатніми для кваліфікації його дій за ст. 126-1 КК України як умисного систематичне вчинення психологічного насильства щодо своєї дружини ОСОБА_7 , що призводить до психологічних страждань потерпілої.

Згідно зі ст.126-1 КК України домашнє насильство умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Відповідно до п. 14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашнього насильства» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Встановлено, що «систематичність» характеризується двома критеріями: кількісним (тобто багаторазовістю періодично здійснюваних дій) та якісним (тобто взаємозв`язком, внутрішньою єдністю, що утворюють певну лінію поведінки винного щодо конкретного потерпілого чи потерпілих). Лише за наявністю як кількісного, так і якісного критерію можна стверджувати, що насильство має систематичний характер. Зміст кількісного критерію систематичності як ознаки домашнього насильства передбачає вчинення особою три і більше разів діяння (ця сукупність охоплює також попереднє притягнення до адміністративної відповідальності). Систематичним учиненням фізичного, психологічного або економічного насильства (далі насильства) в контексті ст. 126-1 КК України слід розуміти такі випадки: особа вчиняє насильство три і більше разів, за кожне з яких не була притягнута до відповідальності; особа вчиняє насильство, за яке не була притягнута до відповідальності й раніше була притягнута два і більше разів до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП. Тобто, важливо встановити новий епізод вчинення насильства після попереднього притягнення до адміністративної відповідальності.

Таким чином, для встановлення «систематичності» як ознаки кримінального правопорушення (злочину), передбаченого статтею 126-1 КК України, судом взято до уваги те, що ОСОБА_9 визнано згідно постанов Козівського районного суду Тернопільської області від 18.01.2021, від 05.07.2021 та від 14.07.2022 винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.173-2 КУпАП, а наступний факт вчинення насильства 22.09.2021, в цьому випадку психологічного, став підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності.

Так, обвинувачений ОСОБА_9 в порушення вимог ст.28 Конституції України, згідно з якою кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», систематично вчиняв психологічне насильство щодо своєї дружини ОСОБА_7 , з якою проживав за однією адресою. Під час конфліктів висловлювався щодо неї нецензурними словами, погрожував розправою, внаслідок чого завдав психологічних страждань своїй дружині та погіршив якість її життя.

Призначення покарання.
Оскільки в судовому засіданні було встановлено обґрунтованість висунутого проти обвинуваченого ОСОБА_9 кримінального обвинувачення, необхідно призначити йому покарання.

Відповідно до ст. ст. 50 і 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

В обвинувальному акті відповідно до ст. 66 КК України в якості обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_9 прокурор зазначив щире каяття.

Разом з тим, суд доходить висновку, що ця обставина полягала виключно у визнанні вини обвинуваченим, який жалю щодо своєї поведінки не висловив, жодних заходів для виправлення ситуації особисто не вжив, із пояснень потерпілої вбачається, що всі намагання примиритися призводили до нових скандалів.

Таким чином, обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому суд визнає лише визнання вини і не вбачає в поведінці ОСОБА_9 щирого каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_9 є вчинення злочину щодо подружжя.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд враховує суспільну небезпеку та характер вчиненого ним кримінального правопорушення, позитивну характеристику за місцем мешкання, надану виконавчим комітетом Козівської селищної ради, його вік, стан здоров`я те, що він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є нетяжким злочином, вину у вчиненому визнав, має постійне місце проживання, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває.

А тому, відповідно до принципу індивідуалізації покарання, суд, керуючись принципом справедливості, вважає, що для досягнення мети попередження кримінальних правопорушень та виправлення ОСОБА_9 необхідно призначити йому покарання у виді обмеження волі, адже таке буде покликане запобігти можливому вчиненню обвинуваченим кримінальних правопорушень у майбутньому і сприятиме його виправленню та перевихованню з усвідомленням суспільної небезпечності діяння, в межах санкції ст. 126-1 КК України.

Дане покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Крім того, у цій справі, покарання суд призначає, в тому числі, з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01.02.2018 у справі № 634/609/15-к, де останній роз`яснив, що при обранні форми реалізації кримінальної відповідальності суд у визначених законом межах наділений правом вибору не лише виду та розміру покарання, а й порядку його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в межах якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, відповідно до якої, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання, при цьому, з огляду на положення ст.75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання, як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Таким чином, виходячи з тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, наявності пом`якшуючої обставини та обтяжуючої обставини, а також що станом на час розгляду цього кримінального провадження шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 розірвано і вони разом не проживають, особи винного та його ставлення до вчиненого ним діяння, кількості епізодів, позиції потерпілої, суд вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_9 ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання, призначеного вироком суду з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і буде виконувати покладені на нього обов`язки.

У той час, як призначення будь-якого іншого виду покарання без звільнення від його відбування Суд сприймає як діяння, яке б указувало на те, що саме у цій ситуації та обставинах, при яких було вчинено злочин, воно сприймалося б як грубо непропорційне (діяння та покарання), як наслідок, у світлі практики ЄСПЛ, сприймалося б як жорстоке поводження, тобто суперечило статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Метою притягнення до кримінальної відповідальності є не тільки покарання, а й виправлення особи, розуміння ним своїх негативних наслідків та виправлення останніх. На думку суду, застосування до обвинуваченого покарання у виді обмеження волі є найбільш доречним та є тим стримуючим фактором, який буде достатнім для виховання ОСОБА_9 , з урахуванням іспитового строку та певних обмежень, встановлених судом. Надаючи шанс обвинуваченому та звільняючи його від відбування покарання з випробуванням, суд сподівається, що замість витрачання часу на реальне відбуття покарання, обвинувачений матиме більше часу для налагодження спілкування із сином.

На переконання суду, призначення такого покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Інші рішення щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 не обирався і суд вважає що до набрання вироком законної сили будь-який запобіжний захід обвинуваченому обирати не має необхідності.

В рамках кримінального провадження потерпілою стороною був заявлений цивільний позов про відшкодування моральної шкоди спричиненої кримінальним правопорушенням, однак в процесі розгляду справи потерпіла сторона ОСОБА_7 , яка була визнана позивачем просила позов не розглядати, залишити його без розгляду.

Таким чином, цивільний позов заявлений в кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_7 не підлягає до задоволення в спосіб залишення без розгляду з огляду на наступне.

Так, згідно із ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим кримінальним процесуальним кодексом України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим КПК України не врегульовані, до них застосовуються норми цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.129, абз.7 п.2 ч.3 ст.374 КПК України при ухваленні обвинувального вироку, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому, про що у вироку зазначаються відповідні підстави.

Вимогами ст. 257 ЦПК України передбачено, що суд залишає позовну заву без розгляду, і постановляє з цього приводу ухвалу, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення клопотання ОСОБА_7 про залишення позовної заяви без розгляду, оскільки заявлення таких клопотань є виключним правом позивача, не порушує права інших учасників справи і позивач заявила суду відповідне клопотання, скориставшись своїм правом, передбаченим процесуальним законом до початку розгляду справи по суті.

Роз`яснити заявнику, що залишення без розгляду позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для залишення позовної заяви без розгляду, в порядку, передбаченому цивільним процесуальним законодавством.

Керуючись ст.ст. 128, 369, 371, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, ст. 257 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

Призначити ОСОБА_9 покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_9 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи чи навчання:

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про стягнення моральної шкоди залишити без розгляду.

Речові докази відсутні.

Судові витрати відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили не обирати.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Козівський районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя Ірина БРАТКІВ