У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 183/4062/22

№ 1-кп/183/1090/22

20 вересня 2022 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000390 відносно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв, громадянина України, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4, ст. 402, ч. 4 ст. 409 КК України,
за участю прокурора - ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
обвинуваченого - ОСОБА_3
в с т а н о в и в :
В провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4, ст. 402, ч. 4 ст. 409 КК України.
Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про необхідність продовження обвинуваченому раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 , мотивуючи свою позицію тим, що, ризики, які були враховані судом при обранні йому запобіжного заходу тримання під вартою не змінилися, нових обставин для зміни запобіжного заходу стосовно обвинуваченого не з`явилося, тому продовження строку тримання під вартою необхідне для забезпечення розгляду кримінального провадження.
Захисник не заперечував проти задоволення клопотання прокурора.
Обвинувачений підтримав позицію свого захисника.
Вислухавши думку учасників судового процесу, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.
Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
При вирішенні клопотання прокурора про необхідність продовження обвинуваченому раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Так, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 402, ч. 4 ст. 409 КК України.
Злочини, передбачені ч. 4 ст. 402, ч.4 409 КК України відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими. Покарання, визначене санкціями вказаних статей КК України, передбачає позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.
Перед судом доведено, що ризики, передбачені п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, на даний час не зменшилися і є надалі актуальними.
Зокрема, про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів за які передбачено понесення винною особою покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 10 років, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість понесення покарання, у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів, останній може переховуватись від суду з метою уникнення понесення покарання.
У зв`язку з цим суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ), який у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 року зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».
Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі Ilijkov v. Bulgaria від 26.06.2001 (§ 80, заява № 33977/96), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника давав уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був установлений.

Про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, що обвинувачений може вплинути на свідків, які разом з ним проходять військову службу в одній військовій частині. Ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно, шляхом допиту особи в судовому засіданні, відповідно до положень ст. 23 КПК України. Тобто, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.
При цьому суд не погоджується з тим, що наявний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_3 може вчинити інше кримінальне правопорушення. Зокрема перед судом вказаний ризик жодним чином не обґрунтовано та не доведено. ОСОБА_3 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.
За таких обставин суд погоджується з думкою прокурора про те, що на цей час є наявним ризик, передбачений п. 1 , 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, тому, враховуючи обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , його майновий стан, наявність ризиків, які було проаналізовано вище, суд вважає, що розмір застави у вигляді 300 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб повинний достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Отже, розмір застави слід залишити у вигляді 300 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Отже, аргументи захисника щодо застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу не можуть бути прийняті судом, враховуючи вказані обставини.

Тому, на думку суду, на цей час продовжують існувати зазначені вище ризики, а тому продовження обвинуваченому строку тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».

Отже, враховуючи всі обставини по справі, суд вважає за необхідне запобіжний захід у виді тримання під вартою застосований обвинуваченому продовжити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 314, 331, 376 КПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 402, ч. 4 ст. 409 КК України, ОСОБА_3 , продовжити строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 по 11 листопада 2022 року включно.
Визначити розмір застави у відношенні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді 300 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 780 000 (сімсот вісімдесят тисяч) гривень 00 копійок.
В разі внесення застави, покласти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:
1)з`являтися на виклик до суду;
2)не відлучатися з місця проживання без дозволу суду;
3)повідомляти суд про зміну свого місця проживання/служби та/або роботи;
4)утримуватись від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні.
Попередити ОСОБА_3 , що в разі невиконання, покладених на нього обов`язків, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується в порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору, а суд вирішує питання про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншому запобіжному заходу.
Ухвала в частині продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1