Справа № 303/3841/16-к
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.07.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/336/20, за зміненою апеляційною скаргою прокурора та апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.05.2019.
Цим вироком:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , не працюючий, із середньою освітою, неодружений, що має на утриманні неповнолітніх дітей, не судимий, визнаний невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та виправданий за цим обвинуваченням у зв`язку із недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, та засуджений:
- за ч.1 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 06 (шість) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 ухвалено рахувати з часу його затримання тобто з моменту приведення вироку до виконання.
У відповідності до вимог ч.5 ст.72 КК України (в редакції від 26.11.2015) у строк відбування покарання зараховано ОСОБА_9 строк перебування його під вартою з 04. 02. 2016 по 03. 01. 2017 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Речові докази - дерев`яну биту - знищено, одяг ОСОБА_7 - повернуто останньому.
Стягнуто з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , процесуальні витрати в розмірі 703 грн. 68 коп. за проведення дактилоскопічної експертизи №3/244 від 17.06.2016; 6747 грн. 81 коп. за проведення молекулярно-генетичної експертизи №10/205 від 25.05. 2016; 7541 грн. 67 коп. за проведення молекулярно-генетичної експертизи №10/206 від 26.05.2016 та 5557 грн. 02 коп. за проведення молекулярно-генетичної експертизи №10/207 від 21.06.2016 на користь держави.
Згідно вироку ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України за таких обставин.

-2-

ОСОБА_11 04.02.2016 в період часу з 01 до 06 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, з дерев`яною палицею зайшов до будинку по АДРЕСА_2 , де в кімнаті будинку, на ґрунті особистих неприязних стосунків, вступив у сварку з ОСОБА_12 та його співмешканкою ОСОБА_13 . У ході сварки ОСОБА_7 , на грунті особистих неприязних стосунків, умисно, з метою спричинити тілесні ушкодження, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно небезпечних наслідків, завдав дерев`яною палицею декілька ударів ОСОБА_13 по лівій нозі та декілька ударів в область голови, і в результаті спричинив їй тілесні ушкодження у виді: закритої черепно-мозкової травми, забій головного мозку першого ступеню, множинні переломи кісток черепа тім`яної кістки справа та потиличної зліва з переходом на основу черепа, субдуральну гематому справа з лівобічною пірамідною мікросимптоматикою, ангіопатію судин сітківки на обох очах, лівобічний гострий отит (баротравма); закритий перелом медіальної кісточки лівої гомілки без зміщення та перелом нижньої третини малогомілкової кістки без зміщення, забій лівого ліктьового суглобу, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень як такі, що небезпечні для життя в момент їх спричинення та виникли від дії тупих твердих предметів по ударному механізму спричинення.
Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України - умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчиненому за таких обставин.
04.02.2016 в період часу з 01 до 06 год. ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у кімнаті будинку по АДРЕСА_2 , на грунті особистих неприязних стосунків, вступив у сварку з ОСОБА_12 та його співмешканкою ОСОБА_13 . У ході сварки ОСОБА_7 , з метою спричинити тілесні ушкодження, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно небезпечних наслідків, завдав дерев`яною палицею декілька ударів ОСОБА_13 по нозі та голові. У цей час ОСОБА_12 став перешкоджати ОСОБА_7 наносити побої ОСОБА_13 , намагався позвати сусідів на допомогу, і тоді ОСОБА_7 , умисно, на грунті особистих неприязних стосунків, з метою позбавити життя, завдав дерев`яною палицею множинні удари ОСОБА_12 (не менше 5) у різні частини голови, тобто життєво-важливий орган, чим заподіяв останньому тілесні ушкодження у виді: тупої травми голови, відкритої черепно-мозкової травми, уламкові переломи склепіння черепа, субарахноїдальний крововилив з розвитком травматичного та гіповолемічного шоку, скальповану рану голови по всій площі потиличної, тім`яної та частково правої і лівої скроневої та частково чолових областей, забійну рану веретеноподібної форми у правій чоловій області голови з переходом на волосяну частину, гематому в правій орбітальній області, синець округлої форми у виличній області з ліва, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що небезпечні для життя в момент їх спричинення та знаходяться в прямому причинному зв`язку із настанням смерті потерпілого. Від спричинених ОСОБА_7 тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_12 помер на місці.
За цим обвинуваченням ОСОБА_7 виправданий у зв`язку із недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим. Виправдовуючи ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, суд першої інстанції вказав, що таке ґрунтується на припущеннях і не підтверджується належними та допустимими доказами.

В апеляційній скарзі, прокурор просить вирок суду від 14.05.2019 скасувати у зв`язку з його необґрунтованістю, невмотивованістю та невідповідністю висновків суду викладеним у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та

-3-

постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.115 та ч.1 ст.121 КК України, та призначити йому покарання: за ч.1 ст.121 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 06 (шість) років; за ч.1 ст.115 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 14 (чотирнадцять) років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 14 (чотирнадцять) років. В обґрунтування апеляційних вимог прокурор вказує на те, що вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів доведена належними та допустимими доказами, а тому суд першої інстанції безпідставно виправдав ОСОБА_7 за ч.1 ст.115 КК України. На його думку, вчинення обвинуваченим інкримінованих злочинів повністю підтверджується доказами здобутими, як в ході досудового розслідування, так і під час судового розгляду, а саме: протоколом заяви ОСОБА_13 ; протоколом огляду місця події та трупа та фототаблицею до них; протоколом огляду місця події в будинку по АДРЕСА_2 ; показаннями потерпілої ОСОБА_13 та свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ; висновком судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_12 №71/2016 від 14.03.2016; висновком комісійної судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_12 №42 від 01.08.2018; висновком судово-медичної експертизи №17/2016 від 20.04.2016 потерпілої ОСОБА_13 ; висновком судової молекулярно-генетичної експертизи №10/205 від 25.05.2016; висновками судово-імунологічної експертизи №124-126 та висновком судово-психіатричної експертизи ОСОБА_11 №51. Проте, суд першої інстанції не врахував наведені вище фактичні обставини та досліджені докази, внаслідок чого постановив незаконний та необґрунтований вирок в частині виправдання ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, у якому виклав висновки, що не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначає, що в порушення п.2 ч.1 ст.411 КПК України, суд першої інстанції не зазначив, чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші, чим допустив невідповідність своїх висновків фактичним обставинам кримінального провадження, зокрема, взявши до уваги покази потерпілої ОСОБА_13 про те, що саме ОСОБА_7 в ніч із 03 на 04.02.2016 у кімнаті будинку АДРЕСА_2 наніс їй тяжкі тілесні ушкодження дерев`яною битою, одночасно не взяв до уваги покази цієї потерпілої про нанесення ОСОБА_7 за вказаних обставин удару дерев`яною битою по голові ОСОБА_16 . Крім того, суд першої інстанції, зазначивши у вироку, що потерпілому ОСОБА_12 було нанесено не менше 5 ударів по голові, прийшовши до висновку про недоведеність факту ким були нанесені ОСОБА_12 інші 4 удари по голові, залишив без оцінки та кваліфікації дій ОСОБА_7 щодо завдання ним одного удару битою по голові на, що чітко вказала потерпіла ОСОБА_13 . При цьому допитаний в судового засідання судово-медичний експерт ОСОБА_17 не виключав, що тяжке тілесне ушкодження ОСОБА_12 , яке призвело до його смерті, було заподіяно першим ударом палиці ОСОБА_7 . Також суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги висновок молекулярно- генетичної експертизи №10/205 від 25.05.2016, який вказує на те, що саме ОСОБА_7 мав у руках знаряддя злочину, яким заподіяв тілесні ушкодження ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , а виправдовуючи ОСОБА_7 у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_12 , суд не мотивував, яким чином на дослідженій біті (палиці) опинилась кров як обвинувачного, так і обох потерпілих. Не отримала належної оцінки, на думку прокурора, і позиція ОСОБА_7 в судовому засіданні щодо його відмови відповідати на запитання прокурора щодо спростування показів потерпілої ОСОБА_13 та свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_15 , які підтвердили його вину. Також прокурор звертає увагу на те, що у ході досудовго розслідування ОСОБА_7

-4-

визнавав факт спричинення ним тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , детально розповідав у присутності захисника, про мотиви та обставини їх спричинення і такі покази ОСОБА_7 надавались без застосування до нього насильства. Одночасно прокурор ставив питання про повторне дослідження апеляційним судом письмових доказів у кримінальному провадженні та показів потерпілої ОСОБА_13 , обвинуваченого ОСОБА_7 , а також пояснень експерта ОСОБА_17 .

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_6 , поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вироку суду від 14.05.209 в частині визнання ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України скасувати та визнання його невинуватим за вказаним обвинуваченням. В обгрунтування апеляційних вимог захисник вказує про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. В основу висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, суд першої інстанції поклав показання потерпілої ОСОБА_13 , протокол відібрання заяви про вчинення злочину та висновок експерта №17/2016 від 20.04.2016. Проте, висновок експерта інформації, що саме ОСОБА_7 вчинив інкримінований злочин не містить, а у показах потерпілої ОСОБА_13 та протоколі відібрання заяви про вчинення кримінального правопорушення наявні розбіжності щодо часу нанесення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень потерпілій. Також вказує на те, що покази потерпілої про те, що вона ніколи раніше не бачила знаряддя вчинення злочину та не тримала його в руках спростовується висновком експерта №10/205 від 25.05.2016, яким на знарядді злочину виявлені генетичні ознаки потерпілої ОСОБА_13 . Крім того, на думку захисника, викликають обґрунтований сумнів показання потерпілої ОСОБА_13 про те, що вона бачила обличчя обвинуваченого, підсвічене ліхтарем з телефону, оскільки в такому випадку з точки зору фізики обвинувачений не міг би бачити інших присутніх у приміщенні осіб, а тим більш наносити тілесні ушкодження. Враховуючи викладене, вважає, що в судовому засіданні вина ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України не доведена. Одночасно захисник ставить питання про допит апеляційним судом обвинуваченого та дослідження звукозапису допиту потерпілої ОСОБА_13 , а також протоколу прийняття заяви про вчинення злочину від 04.02.2016 та висновку експерта №10/205 від 25.05.2016.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, доводи апеляційних скарг, пояснення прокурора, який змінив свою апеляційну скаргу, просив вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, та заперечив щодо апеляційної скарги, поданої захисником ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що змінена апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, а апеляційна скарга захисника в інтересах обвинуваченого підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

-5-

За приписами ч.1 ст.17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Судове рішення - це акт правосуддя, ухвалений згідно з нормами матеріального та процесуального права та згідно з конституційними засадами і принципами судочинства. Судове рішення має бути законним, обґрунтованим, зрозумілим та чітким, і не повинно містити положень, які б суперечили або виключали одне одного, ускладнювали чи унеможливлювали його виконання.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 закріплено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Цих вимог судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження у підготовчому та судовому засіданні кримінального провадження щодо ОСОБА_7 не дотримано.

Згідно з вимогами ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення.

З матеріалів кримінального провадження та журналу судового засідання від 14.03.2019 вбачається, що в ході судового розгляду справи прокурором було змінено обвинувачення ОСОБА_7 , а змінений обвинувальний акт щодо нього викладено у новій редакції, відповідно до якої прокурор прийшов до висновку про встановлення в ході судового розгляду нових фактичних обставин кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 .

Статтею 338 КПК України передбачено, що з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дійшовши до переконання, що обвинувачення потрібно змінити, прокурор після виконання вимог статті 341 цього Кодексу складає обвинувальний акт, в якому формулює змінене обвинувачення та викладає обґрунтування прийнятого рішення. Копії обвинувального акта надаються обвинуваченому, його захиснику, потерпілому, його представнику та законним представникам. Обвинувальний акт долучається до матеріалів кримінального провадження. Частина 4 цієї ж статті вказує на те, що у разі зміни обвинувачення в суді суд роз`яснює обвинуваченому, що він буде захищатися в судовому засіданні від нового обвинувачення, після чого відкладає розгляд не менше ніж на сім днів для надання обвинуваченому, його захиснику можливості підготуватися до захисту проти нового обвинувачення.

-6-

Однак, суд першої інстанції вказаної норми кримінально процесуального закону у повному обсязі не дотримався, оскільки без належного виконання вимог ч.ч.3,4 ст.338 КПК України, не надав прокурору можливості оголосити змінене обвинувачення, обмежився лише клопотанням прокурора про приєднання нового обвинувального акту до матеріалів провадження, без вручення його копії учасникам судового розгляду, як це передбачено вимогами ч.2 ст..338 КПК України, що підтверджується журналом судового засідання від 14.03.2019 та технічним носієм судового засідання із записом судового засідання, а також не роз`яснив обвинуваченому, що він буде захищатися в судовому засіданні від нового обвинувачення, чим грубо порушив вимоги кримінального процесуального закону та процесуальні права обвинуваченого ОСОБА_7 .

При цьому колегія суддів враховує, що Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008, зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див. рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» №25444/94, п.52; рішення від 25.07.2000 у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п.58; рішення від 20.04.2006 у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п.34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 01.03. 2001 у справі «Даллос проти Угорщини» №29082/95, п.47). Крім того, право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст.6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

У зв`язку з наведеним, ОСОБА_7 був позбавлений можливості здійснювати ефективний захист від обвинувачення, що призвело до порушення його права на захист, що не відповідає вимогам ст.2 КПК України, яка регламентує обов`язок застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури, а також принципу верховенства права закріпленому в ст.8 КПК України та суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ч.2 зазначеної статті закону підлягає обов`язковому застосуванню під час судового провадження.

Крім того, як вбачається з вироку, суд першої інстанції визнав доведеним, що ОСОБА_7 за вказаних в обвинувальному акті обставинах, завдав ОСОБА_13 умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

За змістом ч.3 ст.374 КПК України мотивувальна частина обвинувального вироку окрім іншого повинна містити докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі №4291498 «Капо проти Бельгії» від 13.01.2005, тягар доказування винуватості лежить на стороні обвинувачення.

-7-

Проте, постановивши обвинувальний вирок щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст.121 КК України, суд першої інстанції даних вимог Конвенції та кримінального процесуального закону також не виконав.

З вироку вбачається, що допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України не визнав та показав, що тілесних ушкоджень та ударів дерев`яною палицею потерпілій ОСОБА_13 не наносив.

Не погодившись із вказаними показаннями обвинуваченого та правовою позицією сторони захисту, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України на підставі показань потерпілої ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_19 , ОСОБА_15 та письмових доказів, зокрема: протоколу оглядів та висновку експерта.

Між тим колегія суддів вважає, що зі змісту обвинувального вироку неможливо визначити, на підставі яких саме доказів суд дійшов висновку про підтвердження тих обставин, які ставляться ОСОБА_7 у вину за змістом обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, визнаного судом доведеним, оскільки у вироку міститься лише перелік доказів, які суд позиціонує у якості таких, однак відсутній належний аналіз цих доказів у контексті тих обставин, які цими доказами підтверджуються.

Так, відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Доведення цих обставин було можливе шляхом встановлення детальних обставин вчиненого діяння, у тому числі дати, часу, які до того ж змінені прокурором у пред`явленому обвинуваченні, а також способу вчиненого злочину із належною деталізацією дій, як обвинуваченого ОСОБА_7 у ході вчинення інкримінованих йому діянь, так і потерпілої ОСОБА_13 та інших учасників конфлікту з обвинуваченим, наявність яких об`єктивно вбачається з матеріалів кримінального провадження.

Таким чином, суд першої інстанції за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду щодо винуватості обвинуваченого, у вироку не зазначив, чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші, і в порушення вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України, не проаналізував і не вмотивував у вироку показання допитаних в судовому засіданні осіб, а лише обмежився формальним викладенням їх у вироку без будь-якої оцінки хоча б одного з них, фактично вдавшись до дублювання змісту обвинувального акту, не зазначивши які саме обставини правопорушення цим підтверджуються.

Крім того, згідно ч.1 ст.373 КПК України суд постановляє виправдувальний вирок, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. У мотивувальній частині вироку у таких випадках зазначається: формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення, а також мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Згідно ч.1 п.4 ст.411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду мають істотні суперечності.

-8-

Зі змісту вироку вбачається, що виправдовуючи ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, суд першої інстанції не навів при цьому достатніх мотивів такого виправдання, в тому числі належно не виклав свої висновки з цього приводу.

Як вбачається суд визнав достовірними показання потерпілої ОСОБА_13 про те, що саме ОСОБА_7 в ніч з 03 на 04.02.2016 у кімнаті будинку АДРЕСА_2 , наніс їй тяжкі тілесні ушкодження дерев`яною битою, а також за вказаних обставин завдав удар дерев`яною битою по голові ОСОБА_16 .

Поряд з тим, як правильно зазначає в апеляційній скарзі прокурор, суд першої інстанції, взявши до уваги такі показання потерпілої ОСОБА_13 , одночасно фактично не взяв їх до уваги, зазначивши у вироку, що ні показаннями потерпілої ОСОБА_13 , ні показаннями свідків та іншими дослідженими доказами не підтверджено причетність ОСОБА_7 до вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Однак з такими висновками погодитися не можна, оскільки вони суперечать положенням ст.85 КПК України.

На переконання колегії суддів, прийшовши до висновку про недоведеність факту ким були нанесені ОСОБА_12 інші чотири удари по голові, суд першої інстанції залишив без оцінки та кваліфікації дії ОСОБА_7 щодо завдання ним одного удару битою по голові потерпілого ОСОБА_12 на, що чітко вказала потерпіла ОСОБА_13 у наданих суду показаннях, які об`єктивно містили відомості про обставини, які підлягають доказуванню відповідно до ст.91 КПК України.

При цьому колегія суддів враховує і те, що допитаний в судового засідання судово-медичний експерт ОСОБА_17 не виключав, що тяжке тілесне ушкодження ОСОБА_12 , яке призвело до його смерті, було заподіяно першим ударом дерев`яною палицею.

У зв`язку з наведеним суд першої інстанції також безпідставно не взяв до уваги висновок молекулярно- генетичної експертизи №10/205 від 25.05.2016, який вказує на те, що саме ОСОБА_7 мав у руках знаряддя злочин, яким заподіяв тілесні ушкодження ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , а виправдовуючи ОСОБА_7 у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_12 , суд не мотивував, яким чином на дослідженій біті (палиці) опинилась кров як обвинувачного, так і обох потерпілих.

Поряд з тим, є не зрозумілим посилання суду на висновок експерта №71/16 від 14.03.2016, відповідно до якого ОСОБА_12 було нанесено не менше 5-ти ударів, оскільки жодної оцінки цьому доказу з точки зору належності, допустимості чи достатності, вирок суду не містить.

Крім того, вказуючи про те, що пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення за ч.1 ст.115 КК України не підтверджується показаннями свідків, суд не вказав дані про особи цих свідків та які саме факти чи обставини, ними повідомлені, які спростовують пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення за ч.1 ст.115 КК України. При цьому суд з достатньою повнотою не з`ясував та не перевірив коло осіб, які користуються приміщенням, де скоєно інкримінований ОСОБА_7 злочин, та мають до нього доступ, тощо.

Таким чином суд першої інстанції вибірково зазначив у вироку ті докази, які виправдовують ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, але не навів доказів, які свідчать не на його користь, та не оцінив їх відповідно до вимог закону. При цьому судом першої інстанції не висловлено категоричних суджень, переконливих мотивів на підставі яких дійшов висновку про недоведеність, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.115 КК України, вчинено обвинуваченим, у мотивувальній частині вказаного вироку

-9-

не надав оцінки та належного аналізу з точки зору належності, допустимості та достовірності доказам, на які вказувала під час судового розгляду сторона обвинувачення, а лише послався на них, допустивши при їх оцінці вибірковість, надавши перевагу одним доказам та без належного спростування не дав правову оцінку всім дослідженим доказам в їх сукупності, що є неприпустимим під час ухвалення виправдувального вироку, внаслідок чого допустив невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду.

Оскільки зміст вироку не відповідає вимогам ст.374 КПК України, висновки суду є суперечливими, зроблені без ретельного аналізу та оцінки доказів, допущені судом порушення процесуального закону відповідно до ч.1 ст.412 КПК України є істотними, оскільки ставлять під сумнів повноту встановлення судом першої інстанції обставин провадження, що суперечить як основним завданням кримінального провадження так і його основним загальним засадам, таким як верховенство права, законність та забезпечення змагальності сторін та свободі в наданні ними суду своїх доказів у доведенні перед судом їх переконливості, що обґрунтовано ставить під сумнів законність і справедливість вироку, а також позбавляє апеляційний суд підстав у цій частині визнавати чи не визнавати обґрунтованими доводи в межі обвинувачення чи доводи сторін захисту.

Крім того, на вищевказані порушення вимог кримінального процесуального закону, було також звернуто увагу в ухвалі Апеляційного суду Закарпатської області від 31.05.2017, згідно якої вирок у цій же справі було скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції, зокрема було зазначено про те, що у мотивувальній частині вироку суд повинен описати результати оцінки доказів, навести докази для підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів, викладаючи підстави для прийняття рішення, суд повинен дати відповідь на аргументи сторін, а кожен доречний, важливий і вирішальний аргумент учасників судового засідання має бути проаналізовано і отримано відповідь.

За наведених вище обставин висновки суду про визнання ОСОБА_7 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та виправдання його у зв`язку з недоведенням вчинення цього правопорушення обвинуваченим є передчасними, зробленими без повного, всебічного, об`єктивного дослідження та аналізу наявних у кримінальному провадженні доказів, а тому не може визнаватися законним та обґрунтованим.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів дійшла висновку, що вищезазначені істотні порушення є процесуально неприпустимими при судовому розгляді, оскільки в такий спосіб порушуються норми кримінального процесуального закону та загальні засади забезпечення права на захист, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, безпосередності дослідження доказів і змагальності сторін у процесі, законності та одночасно обґрунтованості судового рішення, що передбачено як обов`язкова вимога у ст.370 КПК України.

Оскільки суд апеляційної інстанції відповідно до положень ст.404 КПК України не вправі встановлювати й доказувати факти, які не були встановлені та не доведені судом першої інстанції, долучати до матеріалів провадження докази, які не були предметом дослідження місцевого суду, колегія суддів позбавлена можливості дійти однозначного висновку щодо правильності застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг прокурора та захисника обвинуваченого про безпідставне неврахування на їх думку частини доказів у кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує положення ч.3 ст.26 КПК України про те, що суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що внесені на розгляд сторонами та віднесені до їх компетенції цим Кодексом.

-10-

За змістом ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Таким чином, норми ч. 3 ст. 404 КПК України зобов`язують суд апеляційної інстанції провести повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, лише коли суд першої інстанції дослідив ці обставини неповно або з порушеннями.

В апеляційних скаргах захисник обвинуваченого та прокурор наводять власну оцінку показанням потерпілої та свідків, поясненням експерта, відмінну від оцінки цих доказів судом, і замість правової аргументації застосування апеляційним судом ч. 3 ст. 404 КПК України, викладають свою позицію, щодо винуватості та невинуватості ОСОБА_7 , без посилання на неповноту допиту потерпілої, вказаних свідків та експерта або конкретні процесуальні порушення, що свідчить про відсутність правових підстав для повторного допиту апеляційним судом потерпілої, свідків та експерта, оскільки їх повторне дослідження за відсутності обґрунтованого клопотання, поданого з підстав та у відповідності до вимог ч.3 ст.404 КПК України, порушуватиме загальні засади кримінального провадження, передбачені п.п.3,15 ч.1 ст.7 КПК України, зокрема: рівність перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості та викликати певні сумніви в упередженості суду.

Разом з тим, допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону, які колегія суддів не може виправити, використовуючи свої повноваження, відповідно до ст.ст.412, 415 КПК України, є підставою для скасування вироку із призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Відповідно до положень ч.2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Зважаючи, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину, суд першої інстанції при новому розгляді справи має належним чином проаналізувати кожний доказ (як зазначалося вище) з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, надавши оцінку при цьому кожному суттєвому доводу сторін кримінального провадження та відобразивши це в мотивувальній частині прийнятого судового рішення.

Що стосується інших доводів апеляційних скарг, то вони не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки порушені ним питання спочатку підлягають дослідженню при новому розгляді в суді першої інстанції, а вже потім при наявності судового рішення бути предметом апеляційної перевірки, так як суд апеляційної інстанції згідно ч.2 ст.415 КПК України при скасуванні вироку не має права вирішувати наперед питання про

-11-

доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно врахувати наведене, повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, проаналізувати докази у кримінальному провадженні, дати їм юридичну оцінку з огляду на їх достовірність, допустимість та достатність, з урахуванням положень, передбачених ст.ст.17,23,94,95 КПК України, з дотриманням прав учасників процесу, ретельно перевірити доводи, зазначені в апеляційних скаргах прокурора та захисника обвинуваченого, і в залежності від здобутого постановити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення.

Враховуючи викладене, змінена апеляційна скарга прокурора підлягає задоволення, а апеляційна скарга та захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст..ст.405,407,409,410,412,415,419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Змінену апеляційну скаргу прокурора задовольнити, а апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.05.2019 щодо ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.121 КК України скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: