Номер провадження: 11-кп/813/1759/22
Справа № 946/1724/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції під час трансляції з ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор» апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02 червня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000871 від 14 вересня 2021 року відносно

ОСОБА_8 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Ізмаїл, Одеської області, громадянина України, із середньою освітою, який працює за наймом, не одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 17.01.2022 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч.2 ст.15; ч.3 ст.185, ч.2 ст.185; ст.70 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення та фактичні обставини,
встановлені судом першої інстанції

Вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02 червня 2022 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Згідно з вимогами ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень за цим вироком та за попереднім вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.01.2022 року, шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_8 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки та 9 місяців.

Строк покарання ОСОБА_8 визначено обчислювати з моменту його фактичного затримання та взяття під варту за попереднім вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.01.2022, а саме з 13.05.2022 року.

Згідно з ч.5 ст.72 КК України, ОСОБА_8 зараховано у строк покарання строк його попереднього ув`язнення 01.02.2022 року, з розрахунку день за день.

Вирішено питання з процесуальними витратами та заходами забезпечення кримінального провадження.

Оскарженим вироком встановлено, що 07.09.2021 року у нічний час доби, проник до огородженої території відділення зв`язку №9 Центру поштового зв`язку Ізмаїл Одеської дирекції АТ «Укрпошта», розташованого м. Ізмаїл, вул. Бендерська, 39, де через незачинені двері проник до приміщення котельні, звідки таємно викрав газовий котел торгової марки « Термо» з інвентарним номером 000091 вартістю 900 грн. чим спричинив відділенню зв`язку №9 Центру поштового зв`язку Ізмаїл Одеської дирекції АТ «Укрпошта» матеріальну шкоду на зазначену суму.

Далі, 12.09.2021 року біля 03:00 години ОСОБА_8 діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, знаходячись біля вул. Адмірала Холостякова кут вул. Дмитрівської, підійшов до контрольно-оглядового колодязю лінійно-кабельних споруд, та, відкривши закриту кришку-люк, спустився до його робочої камери, для прокладання монтажу та експлуатаційного обслуговування кабелів електрозв`язку й має засоби охорони від доступу сторонніх осіб кришку-люк, де виявив, демонтував та таємно викрав комунікацій кабель електрозв`язку марки ТПП 50*2*0,4 загальною довжиною 89 м вартістю 40,19 грн. за 1 м загальною вартістю 2 861,88 грн. чим спричинив АТ « Укртелеком» матеріальну шкоду на зазначену суму.

Вимоги апеляційної скарги та узагальненні доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок та призначити йому більш м`яке покарання.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що він повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчинених злочинах.

Позиція учасників апеляційного розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити оскаржений вирок без змін.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки в апеляційній скарзі не оспорюються фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, встановлені судом першої інстанції, доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій за ч.3 ст.185 КК України, апеляційний суд не переглядає оскаржений вирок в цій частині.

У своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просив апеляційний суд змінити вирок та призначити йому більш м`яке покарання.

За результатами апеляційного розгляду апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги про те, що призначене обвинуваченому покарання є занадто суворим.

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст.65 КК України - особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

З оскарженого вироку убачається, що суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, яке, відповідно до положень ст.12 КК України, є тяжким злочином.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував в якості обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 - його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, які відповідно до ст.67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 судом першої інстанції встановлені не були.

Також, суд першої інстанції врахував характеристику Ізмаїльського відділення Міжнародного благодійного фонду «ВАРНАВА», де ОСОБА_8 проходить реабілітацію та характеризується позитивно, як працелюбний, відповідальний, справедливий та уважний, за час проходження програми перетворення та відновлення особистості він набув мету та сенс усього, отримав волю від шкідливих звичок.

Згідно медичних довідок ОСОБА_8 на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, з 14.06.2013 перебуває на обліку у лікаря-нарколога з діагнозом: «Психічно-поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності».

Між тим, як зазначено вище, з урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_8 , який щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення, активно сприяв його розкриттю, а також того, що у нього відсутні обставини, що обтяжують покарання, однак, з огляду на те, що він після ухвалення відносно нього 13.04.2021 обвинувального вироку Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за вчинення умисних кримінальних правопорушень проти власності, у тому числі тяжких, який хоча і не набрав законної сили, але за яким його було звільнено від відбування покарання з випробуванням, знов вчинив два епізоди умисного тяжкого злочину проти власності за цим вироком, суд першої інстанції вважав, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі.

Апеляційний суд зазначає, що санкція ч.3 ст.185 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років, при цьому суд першої інстанції з урахуванням усіх пом`якшуючих покарання обставин, призначив ОСОБА_8 мінімальне покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, яке передбачено для такого виду покарань положеннями ч.1 ст.63 КК України.

При цьому, згідно з вимогами ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень за цим вироком та за попереднім вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.01.2022 року, яким ОСОБА_8 було призначене покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців, шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_8 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки та 9 місяців.

Апеляційний суд зазначає, що обвинувачений ОСОБА_8 , будучи особою працездатного віку, ніде не працює та суспільно-корисною працею не займається, постійного законного джерела прибутку не має, що і стало підґрунтям для вчинення корисливих злочинів.

Відповідно до встановлених судом першої інстанції обставин, вчинив 2 епізоди злочину однакової спрямованості, а саме крадіжок чужого майна.

Також, суд першої інстанції прийняв до уваги те, що ОСОБА_8 вчинив кримінальні правопорушення за цим вироком після ухвалення обвинувального вироку Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13.04.2021, яким він визнаний винуватим та йому призначене покарання за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст.185, ч. 2 ст.15 ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України, який не набрав законної сили.

Даючи оцінку даним про особу обвинуваченого, що характеризується підвищеною небезпекою, апеляційний суд враховує те, що ОСОБА_8 раніше сім разів притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів проти власності, що характеризує його з негативної сторони та свідчить про відсутність позитивних змін в особистості ОСОБА_8 та його готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві. В зв`язку із зазначеним, апеляційний суд приходить висновку про не бажання обвинуваченого робити висновки щодо своїх вчинків і, як наслідок не бажання змінити ставлення до свого життя та стати на шлях виправлення.

Крім того, така поведінка обвинуваченого свідчить про його підвищену суспільну небезпечність та явне небажання вести законослухняний спосіб життя, а тому, апеляційний суд погоджується з думкою суду першої інстанції про те, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що кримінальні правопорушення, вчинені ОСОБА_8 зазіхають на суспільну складову безпечного життя, оскільки формують думку суспільства про незахищеність та уразливість до вчинення відносно них неправомірних дій з боку суб`єктів, які вчиняють кримінальні правопорушення.

Разом з тим, належна правова охорона будь-яких соціальних цінностей, у тому числі й таких найбільш соціально значимих, як власність, забезпечується лише тоді, коли застосовується ефективний кримінально-правовий засіб, яким є кримінальна відповідальність.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк три роки та дев`ять місяців буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_8 , попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, тобто таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого.

Відповідно до ч.1 ст.407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржений вирок без змін.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02 червня 2022 року, яким ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України залишити без змін.

Ухвала Одеського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3