ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1605/22 Справа № 202/67/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2022 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

законного представника

неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 ,

представника неповнолітнього

потерпілого ОСОБА_8 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження № 0000710 за апеляційними скаргами прокурора Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисників ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , представника потерпілого ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2022 року щодо
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпро, громадянин України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_11 винним за ч.1 ст.187 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ні під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду, ОСОБА_11 вину не визнав, під час судових засідань поводив себе зухвало, ображав учасників процесу. За показами свідка ОСОБА_13 , йому перед судовим засіданням дзвонили та, погрожуючи, просили, щоб він не приходив та не давав покази у суді.

Крім того, під час розгляду провадження встановлено, що потерпілому ОСОБА_12 було спричинено легкі тілесні ушкодження, однак на час розгляду обвинувального акта потерпілий зазначив, що він досі проходить періодичне лікування, оскільки має певні проблеми з оком.

Також зазначає, що обвинувачений перед потерпілим не вибачився, матеріальну шкоду не відшкодував.

Вказує на те, що суд, з урахуванням спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, при повному не визнанні вини в пред`явленому обвинуваченні, не встановивши жодної обставини, що пом`якшує покарання, та не взявши до уваги перебування обвинуваченого в ході досудового розслідування у розшуку, призначив ОСОБА_11 майже мінімальне покарання, передбачене санкцією статті, при цьому не достатньо вмотивував підстави такого рішення.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_11 просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та відповідно до ст.75 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 рік.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що як на досудовому розслідуванні, так і в суді першої інстанції він вину не визнавав, оскільки на момент вчинення кримінального правопорушення перебував на святкуванні дня народження своєї матері, що підтверджується показами його рідних та друзів.

Вказує на те, що він є віруючою людиною, парафіянином Української православної церкви, членом общини Храмового комплексу на честь ікони Божої матері «Умиление» та Преподобного Серафіма Саровського, працевлаштований, що дасть йому можливість компенсувати призначені судом витрати потерпілому.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 просить вирок суду скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_11 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, виправдати; цивільний позов ОСОБА_12 до ОСОБА_11 про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що обвинувачений ОСОБА_11 в судовому засіданні вину не визнав, повідомивши, що на момент вчинення кримінального правопорушення він перебував на святкуванні дня народження його матері, також зазначив, що обвинувачення грунтується лише на показах зацікавлених осіб, а саме, потерпілого ОСОБА_12 та його матері ОСОБА_7 .

Стверджує, що пояснення свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 не підтверджують факту розбійного нападу саме обвинуваченим ОСОБА_11 на потерпілого ОСОБА_12 з подальшим застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого, що вказано судом у вироку (другий абз. зверху сторінка п`ять).

Зазначає, що така слідча дія як пред`явлення особи для впізнання за участю потерпілого ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 та ОСОБА_17 проведені з порушенням вимог ст.228 КПК України.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_11 неодноразово було викликано до райвідділу поліції повістками без зазначення відповідного процесуального статусу та назви процесуальної дії.

Стверджує, що ОСОБА_11 було набуто статус підозрюваного, однак жодного разу в даному статусі до райвідділу його викликано не було.

Вказує на те, що фотознімок обвинуваченого ОСОБА_11 , використаний для пред`явлення особи для впізнання по фотознімкам, був зроблений в день пред`явлення ОСОБА_11 для впізнання потерпілому ОСОБА_12 та свідку ОСОБА_18 20.06.2018 року, на якому вигляд обвинуваченого відрізняється від вигляду на фото ОСОБА_11 на час здійснення події 06.04.2017.

Посилається на те, що представлені слідчим фото осіб для впізнання свідкам ОСОБА_16 , ОСОБА_14 та ОСОБА_17 не відповідають зазначеним свідками загальним візуальним рисам особи, яку впізнають, за віком, кольором та довжиною волосся, формою обличчя, носу, очей. Після пред`явлення фото вказаними свідками було вказано на ОСОБА_11 без зазначення відповідних ознак, за якими вони його впізнають.

З урахуванням наведеного, протоколи пред`явлення осіб для впізнання за участю потерпілого ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 та ОСОБА_17 є недопустимими доказами.

Зазначає, що з протоколу слідчого експерименту від 12.01.2018 року, який проведений за участю потерпілого ОСОБА_12 , та фототаблиці до нього вбачається, що у ньому бере участь стажист, яким є представник потерпілого ОСОБА_7 , однак в протоколі відомості про стажиста - відсутні.

Також з протоколу проведення слідчого експерименту від 10.05.2018 року, проведеного за участю потерпілого ОСОБА_12 , та фототаблиці до нього можна встановити розбіжності у кількості та механізмі нанесення ударів потерпілому, а саме, між вказаними ОСОБА_12 в поясненнях до протоколу та зазначених в описі до фотознімків. Також відсутні фотознімки на підтвердження пояснень потерпілого про віднімання майна у вигляді золотого ланцюжка та мобільного телефону. За таких обставин, протоколи слідчих експериментів від 12.01.2018 та 10.05.2018 слід визнати недопустимими доказами, та не приймати як доказ додатковий висновок експерта №145е від 12.01.2018.

Окрім того, в якості понятої у вказаних слідчих експериментах брала участь ОСОБА_14 , яка в подальшому була залучена до провадження в якості свідка, що є порушенням вимог ч.3 ст.240 КПК України. З урахуванням наведеного, протокол впізнання особи по фотознімкам за участю свідка ОСОБА_14 від 10.10.2019 року є недопустимим доказом, оскільки вказана особа не могла приймати в ньому участь, так як раніше була присутньою в якості понятої в ході проведення слідчих експериментів від 12.01.2018 року, 10.05.2018 року.

Стверджує, що висновки судових експертиз КЗ «ДОБ СМЕ» ДОР №1498 від 17.05.2017 року, №145е від 12.01.2018 року, №144е від 12.01.2018 року не можуть бути належними доказами в розумінні ст. 85 КПК України, оскільки вони не підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_11 та наявність причинно-наслідкового зв`язку між вказаними подіями і фактами та особою обвинуваченого або його діями чи бездіяльністю.

Вказує на те, що у витягу цього кримінального провадження слідчим зазначений ОСОБА_19 , однак в матеріалах провадження відсутній відповідній процесуальний документ, передбачений ст. 39 КПК України, відповідно до якого, слідчий ОСОБА_19 визначений як слідчий, який здійснює досудове розслідування.

Посилається на те, що протокол огляду предмету від 03.08.2017 року, а саме, компакт-диску з відеозаписом камер відеоспостереження приміщення кафе McDonald's, розташованого за адресою: м.Дніпро, пр. Слобожанський, 1-а від 06.04.2017 року, з якого можна встановити факт перебування обвинуваченого ОСОБА_11 та ОСОБА_20 на території вказаного кафе 06.04.2017 року у період часу 10.00 до 11.00 години не може бути належним доказом на підтвердження обставин та вини обвинуваченого у вчиненні саме ОСОБА_11 злочину відносно потерпілого ОСОБА_12 .

Також докази у вигляді роздруківки смс переписки між представником потерпілого ОСОБА_7 та свідком ОСОБА_21 не є належним доказом в розумінні ст. 85 КПК України.

Зазначає, що невинуватість обвинуваченого підтверджується показами його рідних та друзів. Встановлення судом першої інстанції певних невідповідностей та розбіжностей у поясненнях цих свідків є наслідком давності їх надання, оскільки з часу проведення досудового слідства пройшов тривалий час. Окрім того, їх пояснення підтверджуються такими доказами як довідки відпрацювання технічної інформації про абонентські номери, що належать обвинуваченому ОСОБА_11 , його батьку, матері, брату та другу ОСОБА_20 , відповідно до яких, вказані абонентські номери у період часу з 10.00 до 23.00 години 06.04.2017 року реєструвалися в районі АДРЕСА_2 та поблизу розташованих на карті вулицях та безпосередньо абонентський номер обвинуваченого в районі АДРЕСА_3 - не реєструвався.

Стверджує, що органам слідства та прокуратури було відомо про алібі обвинуваченого ОСОБА_11 на 06.04.2017 на момент 21.00 години, а тому висування обвинувачення та направлення обвинувального акта до суду є незаконним та містить в собі склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 372 КК України.

Вказує, що покази потерпілого ОСОБА_12 є хибними, помилковими, та не є належним доказом в розумінні ст. 85 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 просить вирок суду скасувати, у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, та ухвалити виправдувальний вирок.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що тими ж підставами, що й захисник ОСОБА_9 , а саме, наявністю алібі ОСОБА_11 в момент вчинення кримінального правопорушення, яке йому інкримінується, недопустимістю та неналежністю таких доказів як протоколів пред`явлення особи для впізнання за участю потерпілого ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , протоколів проведення слідчих експериментів за участю потерпілого ОСОБА_12 та висновків судових експертиз КЗ «ДОБ СМЕ» ДОР №1498 від 17.05.2017 року, №145е від 12.01.2018 року, №144е від 12.01.2018 року, та відсутністю повноважень у слідчого ОСОБА_19 у цьому кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_11 покарання за ч.1 ст.187 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років; позовні вимоги про відшкодування моральної та матеріальної шкоди задовольнити в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні тяжкого корисливого злочину, вину не визнав, а також, що потерпілому спричинена шкода не відшкодована, що свідчить про відсутність каяття.

Окрім того, в ході судового розгляду обвинувачений поводив себе зухвало, ображав потерпілого, свідків.

Зазначає, що суд, вирішуючи цивільний позов, не взяв до уваги як доказ матеріальні витрати на лікування в розмірі 11 464,17 грн, також судом було зменшено суму моральної шкоди та не стягнуто витрати на правову допомогу.

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2022 року ОСОБА_11 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки; також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.
Цим же вироком з ОСОБА_11 стягнуто на користь ОСОБА_12 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 42 406,12 грн та в рахунок відшкодування моральної шкоди - 10 000 грн.
За обставин, викладених у вироку, 06.04.2017 року, приблизно о 12.00 годині ОСОБА_11 , знаходячись на території кафе McDonalds (Макдональдс), розташованого за адресою: м.Дніпро, пр.Слобожанський, 1-А, випадково зустрів раніше не знайомого йому неповнолітнього ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якому почав висловлювати своє невдоволення з приводу комп`ютерної онлайн-гри, розробником якої є останній. У ході розмови з неповнолітнім ОСОБА_12 , ОСОБА_11 вимагав повернути йому бонуси, витрачені при грі, але отримав відмову та у цей час у нього, на підґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виник злочинний намір направлений на незаконне заволодіння майном із застосуванням насильства, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, що належить неповнолітньому ОСОБА_12 .
Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на незаконне заволодіння чужим майном із застосуванням насильства, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, що належить неповнолітньому ОСОБА_12 , 06.04.2017 року, приблизно о 20.50 годин, ОСОБА_11 зайшов до першого під`їзду буд. АДРЕСА_3 та на майданчику між першим та другим поверхами став чекати на прибуття неповнолітнього ОСОБА_12 . Приблизно о 21.00 годині, ОСОБА_12 зайшов до вищевказаного під`їзду та підійшов до дверей ліфта, розташованих на першому поверсі. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, ОСОБА_11 спустившись з майданчику, який розташований між першим та другим поверхами, підійшов до неповнолітнього ОСОБА_12 та діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, застосовуючи насильство, що є небезпечним для життя чи здоров`я особи, кулаком правої руки наніс один удар в область лівого ока неповнолітнього ОСОБА_12 , від якого останній, не втримавшись на ногах, впав на підлогу у положення «сидячи». Не зупинившись на досягнутому, подавляючи волю неповнолітнього ОСОБА_12 до можливого опору, ОСОБА_11 підійшов до останнього та наніс кулаками своїх рук не менше трьох ударів в область лівого ока, не менше трьох ударів зажатим кулаком правої руки в область носа та не менше трьох ударів зажатим кулаком руки в область щелепи з лівої сторони, подавляючи таким чином можливість ОСОБА_12 до вчинення опору. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_11 , діючи умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, з метою власного збагачення, передбачаючи спричинення майнової шкоди та бажаючи її настання, застосовуючи насильство, що є небезпечним для життя чи здоров`я неповнолітнього ОСОБА_12 , скориставшись тим, що останній знаходився у безпорадному стані, сидів на підлозі та не мав змоги до опору, так як отримав тілесні ушкодження, не реагуючи на прохання неповнолітнього ОСОБА_12 припинити свої злочинні дії, шляхом ривка своєї руки зірвав з шиї останнього золотий ланцюг вагою 14,21 гр. плетіння «Бісмарк» та почав його утримувати при собі. Не зупинившись на досягнутому, продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_11 , своєю правою рукою розірвав ліву зовнішню кишеню жилетки, яка була одягнена на неповнолітньому ОСОБА_12 , звідки вийняв мобільний телефон марки «Iphone Apple 7 Plus 128 GB Rose Gold 84672)», який знаходився в оригінальному силіконовому чохлі червоного кольору, та, тримаючи вказане майно при собі, із місця вчинення кримінального правопорушення зник.

Своїми умисними діями ОСОБА_11 спричинив неповнолітньому ОСОБА_12 , тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синця у лівій параорбітальній області, забійної рани верхньої повіки лівого ока, саден нижньої повіки лівого ока, субкон`юктивального крововиливу лівого ока, неповного вивиху 21-го зубу, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день).

У результаті злочинних дій ОСОБА_11 , неповнолітньому ОСОБА_12 , завдано майнову шкоду, а саме: ринкова вартість ланцюга, виготовленого із дорогоцінного металу золото 585° проби вагою 14,21 гр. плетіння «Бісмарк», складає 15 823,69 грн; ринкова вартість мобільного телефону «Iphone Apple 7 Plus 128 GB Rose Gold 84672)» складає 25 199,10 грн; ринкова вартість силіконового оригінального чохла до мобільного телефону «Iphone Apple 7 Plus» червоного кольору, складає 1383,33 грн.

Всього своїми неправомірними діями ОСОБА_11 заподіяв неповнолітньому потерпілому ОСОБА_12 майнову шкоду на загальну суму 42 406,12 грн.

20.09.2022 року в судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинуваченим ОСОБА_11 було заявлено клопотання про відмову від поданої ним апеляційної скарги на підставі ч. 1 ст. 403 КПК України, а тому вказана апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, законного представника потерпілого та представника потерпілого, які підтримали апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого, при цьому заперечували щодо задоволення апеляційних скарг захисників, обвинуваченого та його захисників, які підтримали апеляційні скарги захисників та заперечували щодо задоволення апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та захисників не підлягають задоволенню, а апеляційна скарга представника потерпілого підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.
Доводи апеляційних скарг захисників про те, що обвинувачений ОСОБА_11 розбійний напад не вчиняв не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та дослідженим судом першої інстанції доказам, яким у вироку надано належну оцінку.

Так, вина обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, підтверджується наступними доказами:

- показами потерпілого ОСОБА_12 , який в судовому засіданні показав, що обвинувачений ОСОБА_11 мав до нього певні претензій щодо розробленої ним гри. 06.04.2017 року він зустрівся з ОСОБА_11 у МакДональдс, де обвинувачений йому повідомив, що претензій до нього не має. Цього ж дня, приблизно о 21.00 годині, у під`їзді його будинку до нього підійшло двоє чоловіків, одним з яких був ОСОБА_11 , який наніс йому декілька ударів по обличчю, зірвав з шиї золотий ланцюжок та забрав мобільний телефон «Iphone Apple 7 Plus». Зазначив, що у ОСОБА_11 на обличчі була маска до носу, а тому він його впізнав по статурі та розрізу очей;

- показами свідка ОСОБА_13 , який є сусідом потерпілого, та який в судовому засіданні показав, що навесні 2017 року, приблизно о 21.00 годині, він разом зі своїм сусідом ОСОБА_22 , спускаючись сходами вниз, між третім та другим поверхом, побачили невідомих йому двох хлопців у спортивному одязі, які закривали своє обличчя руками. Одним із чоловіків був обвинувачений ОСОБА_11 , якого в подальшому він впізнав на впізнанні. Повернувшись додому, він дізнався, що його сусіда ОСОБА_23 пограбували та побили. Також повідомив, що батько обвинуваченого йому погрожував, внаслідок чого він звернувся у поліцію;

- показами свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_17 , які в судовому засіданні повідомили, що 06.04.2017 року приблизно о 21.00 годині вони біля першого під`їзду, де проживає потерпілий, зіштовхнулись із двома хлопцями, які дуже швидко йшли у протилежному напрямку. Одним із хлопців, з якими вони зіштовхнулись, був обвинувачений ОСОБА_11 , якого в подальшому вони впізнали по фотокарткам. Запам`ятали ОСОБА_11 по очах.

Також вина обвинуваченого підтверджується письмовими доказами, а саме:
- протоколом огляду від 07.04.2017 року та фототаблицею до нього, місцем огляду якого є майданчик першого поверху в під`їзді №1 будинку АДРЕСА_3 , де біля стіни навпроти шахти ліфту на підлозі виявлено плями речовини бурого кольору (а.п.1-3);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.06.2018 року, в ході якого свідок ОСОБА_13 впізнав ОСОБА_11 як особу, яка 06.04.2017 року, приблизно о 22.00 годині перебувала у першому під`їзді будинку АДРЕСА_3 (а.п. 69-78);
- протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.10.2019 року, в ході якого свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_14 впізнали ОСОБА_11 як особу, яка 06.04.2017 року, близько 21.10 години, разом з іншим хлопцем швидко вийшли зі сторони першого під`їзду будинку АДРЕСА_3 (а.п. 132-135, 136-140);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.10.2019 року, в ході якого свідок ОСОБА_16 впізнав ОСОБА_11 як особу, яка 06.04.2017 року, близько 22.30 годин перебувала у першому під`їзді будинку АДРЕСА_3 (а.п. 143-146);
- протоколом проведення слідчого експерименту та фототаблицею до нього від 12.01.2018 року, в ході якого потерпілий ОСОБА_12 відтворив обстановку та обставини події, яка мала місце 06.04.2017 року, приблизно о 21.00 годині за адресою: АДРЕСА_3 , а саме вказав на локалізацію, кількість та область спричинених йому тілесних ушкоджень ОСОБА_11 (а.п.36-41);
- висновком судово-медичної експертизи №145е від 12.01.2018 року, відповідно до якого локалізація та характер виявлених у ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, механізм їх спричинення, встановлений при проведенні судово-медичної експертизи, не суперечать механізму, локалізації та характеру на які, вказує ОСОБА_12 в ході проведення слідчого експерименту (а.п.46-48);
- протоколом проведення слідчого експерименту та фототаблицею до нього від 10.05.2018 року, в ході якого потерпілий ОСОБА_12 вказав місце та спосіб вчинення відносно нього злочину з боку ОСОБА_11 , що мав місце 06.04.2017 року, приблизно о 21.00 годині (а.п.49-58);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 20.06.2018 року, в ході якого потерпілий ОСОБА_12 впізнав ОСОБА_11 як особу, яка 06.04.2017 року, приблизно о 21.00 годині, знаходячись у першому під`їзді будинку АДРЕСА_3 , спричинив йому тілесні ушкодження та викрав майно (а.п.59-68);

- висновком судово-медичної експертизи №144е від 12.01.2018 року, відповідно до якого за даними всієї медичної документації та при огляді у ОСОБА_12 виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синця у лівій параорбітальній області, забійної рани верхньої повіки лівого ока, саден нижньої повіки лівого ока, субкон`юктивального крововиливу лівого ока, неповного вивиху 21-го зубу. Виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день), враховуючи характер та локалізацію виявлених тілесних ушкоджень, ступінь ознак їх загоєння та дані медичної документації, можливо вказати, що вони отримані незадовго до надходження на стаціонарне лікування до 8МКЛ, тобто в термін, що вказує обстежений та слідчий в постанові. Можливо вказати, що виявлені тілесні ушкодження спричинені від механічної дії тупого твердого предмету (предметів), що діяв (діяли) в область обличчя, який могла бути і рука або інші предмети з аналогічними властивостями (а.п.32-35);

- протоколом перегляду компакт-диску з відеозаписом з камер відеоспостереження приміщення кафе McDonalds (Макдональдс), розташованого за адресою: м.Дніпро, пр.Слобожанський, 1-А від 06.04.2017 року, під час огляду якого ОСОБА_11 впізнав себе на наданих для перегляду відеозаписах та пояснив, що це він знаходиться у приміщенні кафе та був зі своїм знайомим ОСОБА_24 (а.п.211-213);

- іншими доказами, зазначеними у вироку, та взятими судом до уваги.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд, правильно встановив фактичні обставини провадження та дав їм юридичну оцінку.
Твердження захисника ОСОБА_9 про те, що обвинувачення грунтується лише на показах потерпілого ОСОБА_12 та його матері ОСОБА_7 є безпідставним, оскільки винуватість обвинуваченого ОСОБА_11 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні підтверджується як показами потерпілого, так і показами свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_17 , які узгоджуються між собою та підтверджуються письмовими доказами, яким судом надано належну оцінку, а тому правомірно покладені в основу вироку суду. При цьому, слід зазначити, що мати потерпілого ОСОБА_12 - ОСОБА_7 в суді першої інстанції не допитувалась.
Посилання сторони захисту на те, що покази свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_17 не підтверджують факту розбійного нападу із застосуванням насильства до потерпілого саме обвинуваченим ОСОБА_11 не заслуговують на увагу, оскільки винуватість обвинуваченого за ч.1 ст.187 КК України підтверджується сукупністю доказів, взятих судом до уваги.
Так, покази вказаних свідків узгоджуються з показами потерпілого, підтверджуються письмовими доказами та висновком експерта.
Доводи захисників про те, що пред`явлення особи для впізнання за участю потерпілого та свідків проведені з порушенням вимог ст.228 КПК України, оскільки фотознімки осіб, надані для впізнання, не відповідають зазначеним свідками загальним візуальним рисам особи, яку впізнають, свідками не зазначено відповідних ознак, за якими вони впізнають обвинуваченого є безпідставними з огляду на таке.
Перевіркою змісту протоколів пред`явлення особи для впізнання за участю потерпілого ОСОБА_12 , свідка ОСОБА_13 , та протоколів пред`явлення особи для впізнання по фотографіям, що були пред`явлені свідкам ОСОБА_14 , ОСОБА_17 та ОСОБА_16 для впізнання, судом апеляційної інстанції встановлено наявність певних відмінностей між особами, які пред`являлись потерпілому, свідку ОСОБА_13 , та які були зображені на фотографіях. Разом з тим, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, такі відмінності не є різкими, тобто такими, що виділяють певну особу, зокрема обвинуваченого, серед осіб, які пред`являлися для впізнання. До того ж зі змісту протоколів за участю вказаних осіб вбачається, що потерпілий впізнав обвинуваченого ОСОБА_11 по виразу очей, по овалу обличчя, по загальним рисам обличчя, свідок ОСОБА_13 впізнав обвинуваченого по овалу обличчя, по формі брів, по виразу очей, по загальним рисам обличчя, свідки, які брали участь у впізнанні по фотографіям, впізнали обвинуваченого по формі та розрізу очей, по овалу обличчя, по формі носа, по загальним характерним індивідуальним рисам обличчя, а свідок ОСОБА_16 ще й по формі брів.
Твердження захисників про те, що фотознімок для впізнання по фотознімкам був зроблений через тривалий період часу після вчинення події злочину не є підставою для визнання вказаних протоколів недопустимими доказами, оскільки вказана обставина не свідчить про те, що риси обличчя обвинуваченого під час його впізнання потерпілим та свідком ОСОБА_13 суттєво відрізняються від тих, які були в день вчинення кримінального правопорушення.
Окрім того, під час судового розгляду судом першої інстанції потерпілий вказував, що впізнає ОСОБА_11 , як особу, що скоїла злочин відносно нього, а саме, по статурі та розрізу очей, а свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_17 впізнають обвинуваченого по очах.

Посилання сторони захисту на те, що під час проведення слідчого експерименту від 12.01.2018 року за участю потерпілого ОСОБА_12 брав участь стажист, яким є представник потерпілого ОСОБА_7 , однак в протоколі відомості про стажиста - відсутні, а також, що під час слідчих експериментів в якості понятої брала участь ОСОБА_14 , яка в подальшому була залучена до провадження в якості свідка, що свідчить про недопустимість такого доказу як протокол впізнання особи по фотознімкам за участю свідка ОСОБА_14 від 10.10.2019 року, є безпідставними, оскільки судом першої інстанції вказаним фактам надано належну оцінку та у вироку зазначено, що участь у проведенні слідчих експериментів від 12.01.2018 року та 10.05.2018 року, в якості понятої ОСОБА_14 , яка в подальшому була визнана свідком у кримінальному провадженні, та представника потерпілого в якості стажиста, не є підставами визнання вищезазначених протоколів недопустимими доказами, оскільки можливість свідка, представника потерплого бути залученим до участі в слідчому експерименті встановлено ч.3 ст.240 КПК України, з чим погоджується колегія суддів.

Доводи захисників про те, що у протоколі слідчого експерименту від 10.05.2018 року за участю потерпілого ОСОБА_12 та фототаблиці до нього є розбіжності у кількості та механізмі нанесення ударів потерпілому, а також відсутні фотознімки на підтвердження пояснень потерпілого про заволодіння майном у вигляді золотого ланцюжка та мобільного телефону, колегія суддів вважає такими, що не є підставами для визнання цього протоколу недопустимим доказом, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що вказаний протокол відповідає вимогам ч.3 ст.104 КПК України, так як його описова частина містить детальну інформацію щодо кількості та механізму нанесених потерпілому ударів, та заволодіння його майном, при цьому зазначені у протоколі відомості були підтвердженні показами потерпілого ОСОБА_12 , наданими ним в суді першої інстанції.

Посилання в апеляційних скаргах захисників про те, що висновки судових експертиз КЗ «ДОБ СМЕ» ДОР №1498 від 17.05.2017 року, №145е від 12.01.2018 року, №144е від 12.01.2018 року не підтверджують вину обвинуваченого та наявність причинно-наслідкового зв`язку, а тому не можуть бути належними доказами, не заслуговують на увагу, оскільки висновком спеціаліста № 1498 було встановлено, що потерпілому ОСОБА_12 було спричинено тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день), висновком експерта №144е, окрім зазначеної інформації, також зазначено відомості щодо механізму нанесених потерпілому ударів, а висновком експерта №145е встановлено, що локалізація та характер виявлених у ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, механізм їх спричинення, встановлений при проведенні судово-медичної експертизи, не суперечать механізму, локалізації та характеру на які, вказує ОСОБА_12 в ході проведення слідчого експерименту, тобто вказані висновки експертиз узгоджуються між собою, а також з протоколом проведення слідчого експерименту від 12.01.2018 року, під час якого потерпілий ОСОБА_12 надав детальну інформацію щодо спричинених йому ударів саме обвинуваченим ОСОБА_11 .
Твердження захисника ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_11 неодноразово було викликано до райвідділу поліції повістками без зазначення відповідного процесуального статусу та назви процесуальної дії, а також, що ОСОБА_11 як підозрюваний не викликався до райвідділу, не заслуговують на увагу, оскільки вказані обставини жодним чином не впливають на правильність постановленого судового рішення, а тому не можуть бути підставами для скасування вироку суду.
За положеннями ч.2 ст.133 КПК України слідчий, прокурор під час досудового розслідування мають право викликати особу, якщо є достатні підстави вважати, що вона може дати показання, які мають значення для кримінального провадження, або її участь у процесуальній дії є обов`язковою. Отже, під час досудового розслідування може бути викликана також особа, яка не має процесуального статусу у кримінальному провадженні.
Доводи апеляційних скарг захисників про те, що в матеріалах провадження відсутній відповідній процесуальний документ, передбачений ст. 39 КПК України, відповідно до якого, слідчий ОСОБА_19 визначений як слідчий, який здійснює досудове розслідування, є безпідставними з огляду на таке.
Згідно із постановою Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 лютого 2022 року (справа №477/426/17, провадження №51-4963 кмо 20) постанови керівника органу досудового розслідування про визначення слідчого або групи слідчих, старшого групи слідчих, які здійснювали досудове розслідування, можуть бути надані прокурором та оголошені під час судового розгляду у випадку, якщо під час дослідження доказів в учасників провадження виникне сумнів у їх достовірності, з огляду на те, що ці докази було зібрано неуповноваженими особами.
Якщо в суді першої інстанції це питання не ставилось, а виникло під час апеляційного чи касаційного розгляду, такі процесуальні документи можуть бути надані суду апеляційної чи касаційної інстанції в межах перевірки доводів, викладених в апеляційній чи касаційній скаргах.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що під час судового розгляду судом першої інстанції питання щодо відсутності повноважень слідчого ОСОБА_19 не ставилось, а тому судом не перевірялось, однак в апеляційних скаргах захисники про це зазначають, з урахуванням чого, прокурором до суду апеляційної інстанції, для перевірки доводів захисників, було надано копію постанови про призначення групи слідчих від 02.08.2017 року, відповідно до якого, слідчий ОСОБА_19 перебуває у групі слідчих у цьому кримінальному провадженні (а.п.148 т.4). Також були оглянуті оригінали вказаних постанов. Зазначені в них відомості відповідають Реєстру матеріалів досудового розслідування, а тому не викликають сумнівів.
Посилання захисника ОСОБА_9 про те, що протокол огляду предмету від 03.08.2017 року, а саме, компакт-диску з відеозаписом камер відеоспостереження приміщення кафе McDonald's, розташованого за адресою: м.Дніпро, пр. Слобожанський, 1-а від 06.04.2017 року, не може бути належним доказом винуватості обвинуваченого не заслуговують на увагу, оскільки хоч і не є прямим доказом винуватості ОСОБА_11 , однак підтверджує факт зустрічі потерпілого з обвинуваченим 06.04.2017 року у кафе McDonald's, що, в свою чергу, узгоджується з показами потерпілого, наданих ним в суді першої інстанції. Окрім того, судом обгрунтовано враховано те, що навіть свідок ОСОБА_20 , який є другом обвинуваченого, в судовому засіданні підтвердив те, що він разом із ОСОБА_11 06.04.2017 року зустрічались із потерпілим в кафе McDonalds (Макдональдс).
Твердження захисника ОСОБА_9 про те, що докази у вигляді роздруківки смс переписки між представником потерпілого ОСОБА_7 та свідком ОСОБА_21 не є належним доказом в розумінні ст. 85 КПК України не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції як на доказ винуватості обвинуваченого ОСОБА_11 , в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, на вказану роздруківку смс переписки у вироку не посилається.
Доводи апеляційних скарг захисників про те, що невинуватість обвинуваченого підтверджується показами його рідних та друзів є безпідставними, оскільки судом першої інстанції встановлено, що у показах свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_9 , ОСОБА_26 , ОСОБА_20 та ОСОБА_27 маються певні невідповідності в частині часу прибуття обвинуваченого додому та проводжання ОСОБА_20 , а тому суд обгрунтовано віднісся критично до показів свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_9 , ОСОБА_26 , ОСОБА_20 та ОСОБА_27 , наданих ними в судовому засіданні, з посиланням на спробу допомогти обвинуваченому ОСОБА_11 уникнути відповідальності за інкриміноване йому кримінальне правопорушення, на підставі того, що свідки ОСОБА_25 , ОСОБА_9 є батьками обвинуваченого, ОСОБА_26 - рідним братом обвинуваченого, а свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_27 є його друзями.
Посилання сторони захисту на те, їх пояснення підтверджуються довідками відпрацювання технічної інформації про абонентські номери, що належать обвинуваченому ОСОБА_11 , його батьку, матері, брату та другу ОСОБА_20 , відповідно до яких, вказані абонентські номери у період часу з 10.00 до 23.00 години 06.04.2017 року реєструвалися в районі АДРЕСА_2 та поблизу розташованих на карті вулицях та безпосередньо абонентський номер обвинуваченого в районі АДРЕСА_3 - не реєструвався, колегія суддів вважає таким, що не заслуговує на увагу, оскільки реєстрація абонентських номерів вказаних осіб жодним чином не спростовує висновків суду щодо доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_11 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, оскільки винуватість обвинуваченого підтверджується сукупністю доказів, а саме, показами потерпілого та свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , а також письмовими доказами, наведеними у вироку.

З урахуванням вищенаведеного, твердження захисників щодо наявності алібі у обвинуваченого ОСОБА_11 на момент вчинення кримінального правопорушення щодо ОСОБА_12 , незаконності висування обвинувачення і направлення обвинувального акта до суду не можуть бути взяті до уваги.

Доводи захисника ОСОБА_9 про те, що покази потерпілого ОСОБА_12 є хибними, помилковими, та не є належним доказом в розумінні ст. 85 КПК України є безпідставними, оскільки потерпілий ОСОБА_12 як на досудовому слідстві, так і в судовому засіданні впевнено вказував не вчинення саме обвинуваченим ОСОБА_11 кримінального правопорушення щодо нього, при цьому його покази узгоджуються з іншими доказами, взятими судом до уваги, а тому у суду апеляційної інстанції не має обгрунтованих підстав вважати, що покази потерпілого є недостовірними.

Таким чином, докази винуватості ОСОБА_11 за пред`явленим обвинуваченням за ч. 1 ст. 187 КК України перевірені судом та згідно зі ст. 94 КПК України належним чином оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності.
На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_11 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ознаками ч.1 ст.187 КК України, а саме: нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), а тому апеляційні скарги захисників задоволенню не підлягають.
Суд першої інстанції у вироку послався на мотиви, чому він спростовує позицію обвинуваченого, з чим погоджується колегія суддів.
Що стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_11 покарання, то воно відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, оскільки при його призначенні судом першої інстанції були враховані: тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відноситься згідно із ст. 12 КК України до категорії тяжкого злочину; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем навчання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, - не встановлено.

Твердження прокурора та представника потерпілого про те, що обвинувачений вину не визнав, колегія суддів вважає необгрунтованим, оскільки обрана позиція захисту не є підставою для призначення більш суворого покарання.
Посилання прокурора та представника потерпілого на те, що обвинувачений під час судових засідань поводив себе зухвало, ображав учасників процесу, а також, що потерпілому ОСОБА_12 було спричинено легкі тілесні ушкодження, на цей час він проходить періодичне лікування, окрім того, обвинувачений перед потерпілим не вибачився, матеріальну шкоду не відшкодував, перебував у розшуку не є підставою для призначення більш суворого покарання, оскільки обвинуваченому ОСОБА_11 покарання за ч.1 ст.187 КК України було призначено судом з урахуванням всіх обставин, передбачених ст.65 КК України, та відповідає особі обвинуваченого, який раніше не судимий, має молодий вік, посередню характеристику, таким чином призначення реального покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, що перевищує мінімальну межу санкції ч.1 ст.187 КК України, не вказує на невідповідність призначеного покарання.
Доводи прокурора про те, що за показами свідка ОСОБА_13 , йому перед судовим засіданням дзвонили та, погрожуючи, просили, щоб він не приходив та не давав покази у суді, - не може бути підставою для призначення обвинуваченому більш суворого покарання з урахуванням вимог ст.65 КК України, окрім того, стороною обвинувачення не доведено, що саме ОСОБА_11 дзвонив свідку з погрозами.

Твердження захисника про те, що не відшкодована потерпілому шкода свідчить про відсутність каяття обвинуваченого фактично враховане судом першої інстанції, який обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого не встановив.

Вимога прокурора та представника потерпілого щодо призначення більш суворого покарання не свідчить про те, що призначене покарання є явно несправедливим, оскільки судом фактично враховані всі обставини при призначенні покарання.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_11 покарання за ч.1 ст.187 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення.
Розглядаючи доводи апеляційної скарги щодо порушень, допущених судом при вирішенні цивільного позову представника потерпілого, колегія суддів дійшла таких висновків.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом та із застосуванням норм Цивільного процесуального кодексу України, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

З матеріалів провадження вбачається, що представником потерпілого було заявлено цивільний позов про відшкодування на користь ОСОБА_12 матеріальної шкоди у розмірі 67 870,29 грн, з якої: 15 823,69 грн - вартість золотого ланцюга, вагою 14,21 гр., 25 199,10 грн - вартість телефону «Iphone Apple 7 Plus 128 GB», 1383,33 грн - вартість силікованого оригінального чохла до мобільного телефону, 11 464,17 грн. - кошти, які були витрачені на придбання ліків, 14 000 грн- витрати на правову допомогу, та моральну шкоду в розмірі - 100 000 грн.
Як правильно встановив суд першої інстанції, що відшкодуванню підлягає спричинена майнова шкода в розмірі 42 406,12 грн, до якої входить вартість золотого ланцюга, телефону та силікованого чохла до телефону, які були предметом злочинного посягання, оскільки були викрадені обвинуваченим у потерпілого, що було встановлено під час судового розгляду.
При цьому, судом першої інстанції обгрунтовано зазначено, що витрати на лікування не підлягають відшкодуванню, оскільки з наявних копій чеків не можливо визначити, за чиїм рецептом вони виписувались та для якої мети були придбані, а також, що лист від 10.05.2017 року за підписом ОСОБА_28 не підтверджує наявність витрат на лікування та дату надання таких послуг.
Разом з цим, судом першої інстанції при розгляді цивільного позову безпідставно було проігноровано вимогу щодо відшкодування витрат на правову допомогу.
Положеннями ч. 1 ст. 124 КПК України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. До таких витрат відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 цього Кодексу належать витрати на правову допомогу. Правовою підставою відшкодування таких витрат є: договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що з одного боку процесуально підтверджують надання правових послуг представником, а з іншого боку свідчать про сплату вартості зазначеної правової допомоги.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що між ОСОБА_7 та адвокатом ОСОБА_8 23.12.2019 року було укладено договір про надання правової допомоги, та впродовж судового розгляду адвокат ОСОБА_8 здійснювала представництво інтересів потерпілого.
Однак, колегію суддів встановлено, що відповідно до матеріалів провадження на правову допомогу було витрачено лише 6600 грн, що підтверджується відповідною квитанцією (а.п.75 т.1), при цьому сума в розмірі 7400 грн належними доказами не підтвердження, а тому саме сума в розмірі 6600 грн підлягає стягненню з обвинуваченого в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу, у зв`язку з чим, апеляційна скарга представника потерпілого в цій частині підлягає частковому задоволенню.
Згідно із вимогами ст. 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її заподіяла, при наявності вини вказаної особи.
Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
При цьому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи цивільний позов представника потерпілого в частині вирішення моральної шкоди всебічно з`ясував усі обставини при його вирішенні, а саме, що потерпілому ОСОБА_12 , діями обвинуваченого, було завдано фізичний біль, душевні страждання, вимоги розумності та справедливості, а також майновий стан обвинуваченого, у зв`язку з чим суд стягнув на користь потерпілого 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди, а тому вимога представника потерпілого про повне задоволення цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника потерпілого в частині відшкодування витрат на правову допомогу підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції, на підставі положень ст.408 КПК України, зміні в частині вирішення цивільного позову щодо витрат на правову допомогу.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, захисників ОСОБА_9 і ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2022 року залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2022 року задовольнити частково.
Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2022 року щодо ОСОБА_11 в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_12 до ОСОБА_11 - змінити.
Стягнути з ОСОБА_11 на користь потерпілого ОСОБА_12 витрати на правову допомогу - 6600 грн.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4