Справа № 527/1403/22
провадження № 1-і/527/44/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 липня 2022 року Глобинський районний суд Полтавської області у складi:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарi ОСОБА_2 ,

за участі прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в м. Глобине клопотання прокурора Чугуївської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000221 від 04.05.2021 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,
встановив:
22.07.2022 року в провадження Глобинського районного суду Полтавської області надійшло клопотання прокурора Чугуївської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000221 від 04.05.2021 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України. В обґрунтування клопотання зазначено, що в провадженні Чугуївського міського суду Харківської області перебуває вищезазначене кримінальне провадження. У вказаному кримінальному провадженні обвинуваченому ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого продовжувався судом. 01.06.2022 Глобинським районним судом ОСОБА_5 ,29,03.1996 р.н. продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою В ДУ «Харківський слідчий ізолятор» до 30.07.2022 року. Розгляд кримінального провадження по суті триває, докази не досліджені. Закінчити судовий розгляд вказаного кримінального провадження на даний час неможливо у зв`язку з тим, що судове слідство не закінчено. Станом на цей час існує необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , оскільки ризики, передбачені п.п. 1,5 ч.1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати, а жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може їм запобігти. ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 6 років, після вчинення злочину добровільно не звернувся до правоохоронних органів, з місця скоєння злочину зник, з метою подальшого переховування від правоохоронних органів та ухилення від кримінальної відповідальності. Крім того, ОСОБА_5 не одружений, на утриманні малолітніх дітей не має, офіційно ніде не працює, вказане свідчить, що у останнього відсутні стійкі соціальні зв`язки. Відтак сторона обвинувачення вважає, що перебуваючи на свободі, він може переховуватися від суду у зв`язку з мірою покарання, яка йому загрожує у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення. Враховуючи обставини вказаного злочину, ОСОБА_5 може продовжити злочинну діяльність та вчинити інші корисливі злочини, оскільки згідно довідки про звільнення серії ХАР №01734 ОСОБА_5 06.01.2021 року звільнений з місць позбавлення волі за відбуттям строку покарання, а 05.05.2021 року останньому повідомлено про підозру у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України. Вказане свідчить про те, що ОСОБА_5 на шлях виправлення не став та існує ризик, передбачений п. 5 ч. 1. ст. 177 КПК України. Окрім того, ОСОБА_5 неодноразово засуджений за вчинення корисливих злочинів, має не зняті та непогашені судимості. У зв`язку з існуванням вищезазначених ризиків, з метою виконання обвинуваченим ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків, враховуючи, що останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, обрання більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить досягнення мети кримінального провадження, а також запобігання зазначеним вище ризикам, прокурор просив продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на 60 діб з визначенням застави в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Згідно Розпорядження Голови Верховного Суду № 2/0/9-22 від 08.03.2022 року на підставі ст. 147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» змінено територіальну підсудність судових справ Чугуївського міського суду Харківської області за Глобинським районним судом Полтавської області.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Глобинського районного суд Полтавської області визначено головуючого суддю ОСОБА_1 .

Оскільки територіальну підсудність справ змінено, однак сама кримінальна справа на розгляд до Глобинського районного суду Полтавської області не була передана, суд дійшов висновку про необхідність вирішення питання щодо продовження строку тримання обвинуваченого.
В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, та надав пояснення, аналогічні викладеним в клопотанні.
Обвинувачений ОСОБА_5 просив обрати стосовно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, або взагалі надати можливість приймати учать в окопах під час бойових дій.

Його захисник ОСОБА_4 , підтримала думку свого підзахисного, заперечувала проти задоволення вищевказаного клопотання прокурора, просила змінити запобіжний захід на більш м`який не пов`язаний із триманням під вартою.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали провадження в рамках заявленого клопотання, приходить до наступного висновку.
Згідно ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також, наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно п.1, п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачений, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. Позитивна відповідь свідчить про реально існуючий ризик неправомірної поведінки обвинуваченого.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування (Бекчиєв проти Молдови §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти (Ідалов проти Росії, Гарицьки проти Польщі, Храїді проти Німеччини, Ілійков проти Болгарії).
Суд вважає також необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі Ілійков проти Болгарії № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів .
Вирішуючи клопотання прокурора, суд оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі суспільну небезпечність та тяжкість кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_5 . Суд враховує те, що ОСОБА_5 , будучи раніше судимим, обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого корисливого злочину, за яке передбачене безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років. Також суд враховує вік обвинуваченого та стан його здоров`я, відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків (не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей) та офіційного джерела доходів, а відтак, з урахуванням наведених даних суд вважає, що обставини регламентовані п. п. 1, 5 ч. 1 ст.177, п. п. 1-3 ч. 1 ст.194 КПК України є дійсними.
Суд приходить до висновку, що вказані ризики, на цей час є реальними, враховуючи зміст пред`явленого обвинувачення, а також тяжкість кримінального правопорушення, характер та обставини протиправних дій, в яких ОСОБА_5 обвинувачується.
Зазначені обставини свідчать про те, що ОСОБА_5 , усвідомлюючи можливість отримання покарання у вигляді позбавлення волі, може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.
При цьому суд зазначає, що тяжкість покарання, що загрожує, не є основною чи безпосередньою підставою для тримання під вартою, а оцінюється в сукупності з наявними ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України.
Вказані обставини судом враховані при розгляді клопотання прокурора.
А відтак, розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з урахуванням вищенаведених ознак, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тобто застосування більш м`яких запобіжних заходів на даний час неможливе, ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, не зменшилися.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі Ілійков проти Болгарії № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів.
Оскільки термін дії застосованого запобіжного заходу спливає 30.07.2022 року, закінчити розгляд справи до вказаного строку не є можливим, підстави для продовження запобіжного заходу обвинуваченому, зазначені судом, продовжують існувати на даний час, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до вимог ч.3 ст.183, п.2 ч.5 ст.182 КПК України, суд вважає необхідним визначити розмір застави, яка дорівнює 30 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 74430 грн. (30 х 2481 грн. = 74430 грн.).
Керуючись ст.ст.177,182,183,194,372,376, 392 КПК України, суд,-
ухвалив:
Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ "Харківський слідчий ізолятор" строком на 60 днів, а саме до 24 вересня 2022 року, включно.
Визначити суму застави - 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 74430 (сімдесят чотири тисячі чотириста тридцять) гривень 00 коп. Застава може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем), до сплину терміну тримання під вартою, призначення платежу обов`язково зазначати інформацію про ухвалу суду, який обрав заставу, міру запобіжного заходу, прізвище, ім`я, по-батькові обвинуваченого.
У разі внесення застави ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти звільнити.
Роз`яснити ОСОБА_5 , що у разі звільнення з-під варти внаслідок внесення застави, на нього покладаються обов`язки, визначені ухвалою суду.
З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 наступні обов`язки:
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду;
- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;
- прибувати на виклики прокурора та суду.
Роз`яснити обвинуваченому, що у разі невиконання вказаних обов`язків застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.
Ухвала щодо застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Копію ухвали направити начальнику ДУ "Харківський слідчий ізолятор" - для виконання.
Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1