Номер провадження: 11-кп/813/91/22
Номер справи місцевого суду: 509/131/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_7 на вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 20.02.2019 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в селі Бобрик-2, Любашівського району Одеської області, українця за національністю, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, неодруженого, маючого на утриманні малолітня доньку 2018 року народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,
встановив:

оскарженим вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та йому призначено покарання у виді 1 місяця 29 днів арешту.
Вироком суду обвинуваченому ОСОБА_8 зараховано в строк відбування покарання час його тримання під вартою на стадії досудового розслідування з 22.12.2018 року по 20.02.2019 року.
Вироком суду вирішено долю речових доказів.
Відповідно до вироку суду, ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що 15 грудня 2017, приблизно о 01 год. 30 хв., він, перебуваючи в будинку своїх знайомих, за адресою: АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_9 , вживав алкогольні напої з його дружиною ОСОБА_10 та іншими невстановленими слідством особами. В зазначений час, у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, що належить ОСОБА_9 . Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , маючи вільний доступ, впевнившись в тому, що ОСОБА_10 знаходиться в стані алкогольного сп`яніння та не зможе перешкодити його злочинним діям, діючи умисно, із спальної кімнати, а саме з барсетки, що знаходилась в нижній полиці комода, таємно викрав грошові кошти в сумі 40000 грн. Після цього, покидаючи приміщення будинку, ОСОБА_8 помітив в приміщенні коридору, автомагнітолу марки "MODEL NO. MP5-4022B", вартістю 800 грн., якою також заволодів та переніс до свого автомобіля марки "ВАЗ" моделі "2105" д/з НОМЕР_1 . Після чого, повернувшись на територію домоволодіння, ОСОБА_8 знаходячись на подвір`ї помітив, що двері до гаражного приміщення знаходяться в відкритому стані.
Продовжуючи свої злочині дії, направлені на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_8 направився до приміщення гаражу, де оглянувши майно, що знаходилось всередині приміщення, обрав предметом свого злочинного посягання два автомобільні диски марки «КМ» з шинами, вартістю 1500 грн. за кожний, загальною вартістю 3000 грн. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 взяв два автомобільні диски марки "КМ" з шинами та переніс їх за територію домоволодіння, які поклав в багажне відділення вищевказаного автомобіля та, в подальшому, замінив свої автомобільні диски з шинами на викрадені. Після чого, ОСОБА_8 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 43800 гривень.
Не погоджуючись з вироком суду прокурор Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини, а також кваліфікацію дій обвинуваченого, просив вирок суду скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог КПК та неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та постановити новий вирок, яким ОСОБА_8 вважати засудженим за ч.1 ст.185 КК України до арешту строком 2 місяці; у вступній частині вироку зазначити номер кримінального провадження 0002761; в іншій частині вирок суду залишити без змін.
Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, ухвала суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржена.
Судовий розгляд у суді апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.4 ст.405 КПК України, проведено за відсутності потерпілого та обвинуваченого, які будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, клопотань про відкладення апеляційного розгляду справи не подавали.

Судові засідання апеляційного суду неодноразово відкладалися у зв`язку з неявкою обвинуваченого ОСОБА_8 , а судом неодноразово ухвалювалося рішення про примусовий привід обвинуваченого.
В судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 просив частково задовольнити апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 та закрити провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_8 у зв`язку зі спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Колегія суддів вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі умови для реалізації права потерпілого та обвинуваченого, а також на доступ до правосуддя.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.
В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
При цьому, апеляційний суд, враховує, що кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_8 розглянуто відповідно до положень ст.349 КПК України, оскільки обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненому, апеляційну скаргу на вирок суду не подавав. За таких обставин, колегія суддів вважає, що у зв`язку з не можливістю встановлення місця знаходження останнього, слід розглядати позицію ОСОБА_8 щодо закриття провадження за строками давності притягнення до кримінальної відповідальності, про що просить прокурор, як таку, що не може свідчити про відмову останнього проти такого закриття.
Більш того, з огляду на розгляд кримінального провадження відповідно до положень ст.349 КПК України, обвинувачений позбавлений можливості оскаржити вирок в частині встановлення фактичних обставин справи, тобто апеляційний суд, у разі наявності підстав для закриття провадження у зв`язку зі спливом строків давності з моменту вчинення злочину, може вирішити питання щодо звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, а не від покарання, що також є покращенням становища обвинуваченого.
Заслухавши суддю-доповідача; пояснення прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу та просив закрити провадження; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України (далі КПК), вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Згідно з положеннями ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності суд закриває кримінальне провадження. За правилами ч. 8 вказаної статті, закриття кримінального провадження на підставі, передбаченій п. 1 ч. 2 цієї ж статті, не допускається лише у випадку, коли підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 49 КК України визначені строки звільнення особи від кримінальної відповідальності в залежності від тяжкості вчиненого злочину.

Положеннями ч. 4 ст. 286 КПК України визначено, що в разі, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Ця норма, як і положення ст. 49 КК України є імперативними нормами, які передбачають не право суду, а його обов`язок розглянути відповідне питання.
Правилами ч. 3 ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Зазначені мотиви апеляційного суду повність співпадають з правовою позицією викладених у постановах Верховного суду від 11.02.2020 року у справі №385/1159/16, від 26.03.2020 року у справі 3730/69/16-к.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна.

Як встановлено апеляційним судом, подія кримінального правопорушення мала місце 15.12.2017 року, а тому початком перебігу строку давності в даному кримінальному провадженні є зазначена дата. Цей факт сторонами кримінального провадження не заперечується.

Загальне правило щодо дії закону про кримінальну відповідальність в часі відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України передбачає, що кримінальна протиправність і карність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Станом на 15.12.2017 року, тобто на дату вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, а також станом на дату розгляду апеляційної скарги санкція ч.1 ст.185 КК України, зазнала законодавчих змін.

Та, відповідно до санкції ч.1 ст.185 КК України в редакції на момент вчинення кримінального правопорушення передбачено покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботами на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або позбавлення волі на строк до трьох років.

Санкція ч.1 ст.185 КК України в редакції на момент розгляду апеляційної скарги передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботами на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправні роботи на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років.

Тобто, станом на момент розгляду апеляційної скарги санкція ч.1 ст.185 КК України передбачає посилення покарання у виді штрафу та обмеження волі, натомість зазначена редакція статі не передбачає покарання у виді позбавлення волі.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що у даному випадку кваліфікація дій обвинуваченого підлягає в редакції Закону на момент розгляду апеляційної скарги, як такої що покращує становище обвинуваченого.

Водночас, на день вчинення ОСОБА_8 інкримінованого його кримінального правопорушення, положення ст. 12 та ст.49 КК України діяли в редакції Законів №4025-VI від 15.11.2011 року та №1183-VII від 08.04.2014 року відповідно.

На час розгляду кримінального провадження апеляційним судом, тобто станом на 20.04.2022 року, положення вказаних статей зазнали змін відповідно до редакції Закону №2617-VIII від 22.11.2018 року.

Відповідно до приписів ч.1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Кримінальне правопорушення за вчинення якого обвинувачувався ОСОБА_8 , згідно з нормами ст.12 КК України (в редакції Закону №2617-VIII від 22.11.2018 року), відноситься до кримінальних проступків.

Відповідно до положень ст.49 КК України (в редакції Закону №2617-VIII від 22.11.2018 року) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили, зокрема минуло 3 (три) роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

В даному кримінальному провадженні, після внесення змін до вказаних статей, мало місце поліпшення становища особи ОСОБА_8 порівняно із попередніми редакціями ст.12 КК України та ст.49 КК України, що були чинними на час скоєння ним кримінального правопорушення, у зв`язку з цим у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 є підстави для застосування положень ч.1 ст.5 КК України щодо зворотної дії закону про кримінальну відповідальність у часі.
З огляду на викладене, строк давності для звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності згідно з приписами п.2 ч.1 ст.49 КК (в редакції Закону №2617-VIII від 22.11.2018 року) становить 3 (три) роки з дня вчинення ним кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.
З огляду на зазначені обставини, з часу вчинення ОСОБА_8 кримінального проступку минуло більше трьох років, тобто у даному кримінальному провадженні закінчився строк давності притягнення особи до відповідальності, передбачений ст. 49 КК України, у зв`язку із чим на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України обвинувачений ОСОБА_8 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і закрити кримінальне провадження.

Враховуючи той факт, що прокурором частково підтримана апеляційна скарга та останній просив закрити провадження по справі, колегія суддів не розглядає інші доводи викладені в апеляційній скарзі, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, вирок суду підлягає скасуванню, а обвинувачений ОСОБА_8 звільненню від кримінальної відповідальності за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Керуючись ст.ст. 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 20.02.2019 року, яким ОСОБА_8 засуджений на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України скасувати.

Звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України і закрити кримінальне провадження №0002761 від 16.12.2017 року щодо нього на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4