Справа № 216/3207/22
провадження 1-кп/216/685/22
ВИРОК
іменем України

02 вересня 2022 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
у складі:
головуючого: судді ОСОБА_1
за участі:
секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000154 від 20.08.2022 за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Калінін, Янгиюльського району Ташкентської області, Таджик, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 , гранатометника 16 запасної роти у військовому званні солдата, одруженого, з повною загальною середньою освітою, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,
В С Т А Н О В И В:

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України 2102-IX, у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.
Указом Президента України № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 26.03.2022, строком на 30 діб. Даний Указ затверджено Законом України № 2119-IX від 15.03.2022.
Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» було оголошено про проведення загальної мобілізації на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва. Даний Указ затверджено Законом України № 2105-IX від 03.03.2022 року.

З 25 березня 2022 року ОСОБА_4 був призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 , за загальною мобілізацією до Лав Збройних сил України у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 25 березня 2022 року за № 57, солдата ОСОБА_4 , було зараховано до списків особового складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду гранатометника механізованого відділення 3 механізованого взводу 3 механізованої роти механізованого батальйону, відповідно до наказу командира військової частини від 14 червня 2022 за № 167 призначено на посаду солдата резерву 16 запасної роти військової частини НОМЕР_1 .

Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 з 25 березня 2022 року ОСОБА_4 ,набув статусу військовослужбовця і під час проходження військової служби повинен, окрім іншого, дотримуватися вимог ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 6, 11, 16, 49

Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999, ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999, Військової Присяги, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до статей 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).
Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
В середині червня 2022 року солдат ОСОБА_4 , діючи в умовах воєнного стану, з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених статутних вимог не з`явився з лікарняного закладу вчасно на службу без поважних причин до військової частини НОМЕР_1 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, 17 серпня 2022 року солдат ОСОБА_4 , не з`явився з лікарняного закладу вчасно на службу без поважних причин до місце тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , командуванню про причину свого нез`явлення ОСОБА_4 , не доповів, хоча об`єктивно повинен був і міг це зробити, а проводив час на власний розсуд за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину чи звернення до органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.
17 серпня 2022 року, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, солдат ОСОБА_4 , добровільно та за власною ініціативою прибув до Криворізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону та заявив про себе та вчинений злочин.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25 червня 2022 року №180 солдат ОСОБА_4 , виведений в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 про що повідомлено органи правопорядку.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, а саме: не з`явився з лікувального закладу до місця служби без поважних причин, вчиненого в умовах воєнного стану, військовослужбовцем, призваним за мобілізацією.

26 серпня 2022 року під час досудового розслідуванняміж прокурором у кримінальному провадженні керівником Криворізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 , у присутності захисника адвоката ОСОБА_5 була укладена угода про визнання винуватості, у відповідності до вимог ст. 468, 469, 472 КПК України.

У підготовчому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення ч. 5 ст. 407 КК України, розкаювався та визнав всі фактичні обставини, які викладені у формулюванні обвинувачення.

Прокурор в судовому засіданні, вважав, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

Захисник в судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджене покарання.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах вирішуваних питань, суд дійшов такого висновку.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

В підготовчому судовому засіданні судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, який, відповідно до ч.5 ст.12 КК України є тяжким злочином.

При цьому в підготовчому судовому засіданні судом з`ясовано, що прокурор та обвинувачений ОСОБА_4 повністю усвідомлюють зміст укладеної угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, цілком розуміють свої права, визначені п.1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Сторонами угоди узгоджена міра покарання із застосуванням ст.ст. 69,58 КК України, із врахуванням визначених ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, беззастережне визнання ним винуватості.

З урахуванням того, що ОСОБА_4 є військовослужбовцем, а також враховуючи конкретні обставини справи, особу обвинуваченого, який приймає безпосередню участь в забезпеченні, проведенні і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом відсічі збройної агресії з боку Російської Федерації проти України, є учасником АТО, одружений, вищезазначені обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд вважає можливим призначити ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, іншого, більш м`якого покарання не зазначеного в санкції статті, у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 58 КК України, враховуючи обставини справи та особу обвинуваченого, замість призначеного покарання у виді одного року позбавлення волі призначити покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком 1 (один) рік із відрахуванням в дохід держави 15 (п`ятнадцять) відсотків із суми грошового забезпечення, про що дійшли згоди сторони.

Узгоджена міра покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, буде необхідною і достатньою для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Судом встановлено, що укладена угода про визнання винуватості не суперечить вимогам КПК та КК України, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод та інтересів сторін по справі та інших осіб. Обставин, які б вказували на неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою, судом не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 та призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений. Судові витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався, клопотань про обрання йому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили прокурором не заявлялось.

Керуючись ст. ст. 53, 65-67, 69,75, 76, ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України, ст. ст. 349, 369-376, 395, 474, 475, 532 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 26 серпня 2022 року під час досудового розслідуванняміж прокурором у кримінальному провадженні керівником Криворізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000154 від 20.08.2022 за обвинуваченням за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання - за ч.5 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 58 КК України замість призначеного покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі призначити ОСОБА_4 покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком 1 (один) рік із відрахуванням в дохід держави 15 % (п`ятнадцять) відсотків із суми грошового забезпечення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Запобіжний захід ОСОБА_4 не застосовувати.
Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбаченихч. 4 ст. 394 КПК України, до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Суддя ОСОБА_7