Номер провадження: 11-сс/813/997/22
Справа № 497/1217/22 1-кс/497/498/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:
головуючий суддя ОСОБА_2
судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Болградського районного суду Одеської області від 13 липня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000261 від 31.05.2022 року відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді клопотання слідчого Відділення № 1 Слідчого відділу Болградського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задоволено частково.
Обрано підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 30 (тридцять) днів з утриманням його в ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор» до 11 серпня 2022 року включно.
Визначено розмір застави у межах 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 49 620 грн., яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області.

Ухвалюючи оскаржувану ухвалу, слідчий суддя виходив з наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого кримінального правопорушення вчиненого у період випробувального терміну, його тяжкості, обставин вчинення та встановлених в ході розгляду даного клопотання ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ст. 177 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
На вказану ухвалу захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що оскаржена ухвала не відповідає фактичним обставинам та має бути скасована, зокрема, стверджує, що:
- заявлені слідчим ризики відсутні.
Так, у підозрюваним з моменту реєстрації кримінального провадження та повідомлення йому про підозру не було вчинено спроб переховування від органів досудового слідства та суду, він з`являвся за викликами слідчого та приймав участь у слідчих діях.
Ані слідчим, ані прокурором не доведено вчинення підозрюваним впливу на потерпілу, навпаки у своїй заяві остання повідомила, що не має претензій до ОСОБА_7 .
Наявність непогашеної судимості не вказує на можливість вчинення ОСОБА_7 іншого кримінального правопорушення, продовження ж інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення неможливо, з огляду на те, що останнє є закінченим.
- слідчим не доведено неможливості запобігання наведеним у клопотання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів;
- визначений слідчим суддею розмір застави є непомірним для підозрюваного.
Посилаючись на викладене, захисник просить скасувати оскаржену ухвалу і постановити нову, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених п.п.1-4 ч.5 ст. 194 КПК України.

Позиції учасників судового розгляду.
29.07.2022 року від захисника підозрюваного надійшло клопотання, у якому адвокат просив проводити розгляд поданої ним апеляційної скарги у їх відсутності.
03.08.2022 року від прокурора ОСОБА_9 надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги у її відсутності та заперечення на апеляційну скаргу, у яких прокурор наполягала на законності та обґрунтованості оскаржуваної ухвали, просила залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Відповідно до ч.1 ст.176 КПК України запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою. Тимчасовим запобіжним заходом є затримання особи, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного.

Згідно із ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Апеляційний суд вважає, що, розглядаючи питання доцільності обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, слідчий суддя виконав вимоги ст.ст. 176-178 КПК, які регламентують застосування запобіжного заходу.

Посилання захисника на відсутність заявлених слідчим ризиків з огляду недоведення факту вчинення підозрюваними спроб незаконного впливу на потерпілу та повідомлення нею про відсутність претензій до підозрюваного, апеляційний суд відхиляє як безпідставні та звертає увагу на наступне.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про те, що ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, заявлені слідчим, існують та виправдовують тримання підозрюваного під вартою, обумовлені суспільною необхідністю, є пропорційними та обґрунтованими щодо обмеження конституційних прав і свобод підозрюваного, оскільки слідчий суддя дотримався при розгляді клопотання слідчого приписів ст.ст. 178, 183 КПК України та розглянув питання доцільності обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням положень глави 18 КПК України.

На думку апеляційного суду, встановлена в ухвалі слідчого судді наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, відповідає фактичним обставинам справи, при розгляді апеляційної скарги не спростована, будь-яких доказів про зменшення або зникнення цих ризиків стороною захисту не надано.

Зокрема, апеляційний суд звертає увагу на те, що слідчий суддя обґрунтовано прийняв до уваги тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, те, що за версією слідства підозрюваний вчинив таке правопорушення у період іспитового строку, неодноразову судимість ОСОБА_7 , його особу, діючий на території України воєнний стан та збройну агресію Російської Федерації, що є додатковим фактором ризику невиконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків.

Окрім того слідчим суддею було враховано наявну в матеріалах кримінального провадження заяву потерпілої ОСОБА_10 про те, що підозрюваний наполягав на тому, щоб потерпіла забрала заяву про злочин, що також спростовує посилання захисника на недоведення слідчим вчинення підозрюваним впливу на потерпілу.
Тож, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок слідчого судді, зокрема, в частині існування ризику впливу на свідків та потерпілу в рамках кримінального провадження.

Частиною 4 ст.95 КПК України передбачено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримано у порядку, передбаченому ст.225 цього кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Отже, лише з моменту надання показань свідками у суді першої інстанції під час розгляду справи та їх повної фіксації на технічному носії такі показання, з огляду на положення стст.84, 95 КПК, набувають ознак доказу в кримінальному провадженні

Апеляційний суд зауважує, що, перебуваючи на свободі, ОСОБА_7 може незаконно впливати на осіб, обізнаних про обставини вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, з метою спотворення показань в суді задля уникнення кримінальної відповідальності.

Посилання ж захисника на неможливість продовження підозрюваним інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки останнє є завершеним, є безумовно слушними, тим не менш, не спростовують висновку слідчого судді щодо доведеності існування ризику вчинення ОСОБА_11 іншого кримінального правопорушення, зробленого за результатами сукупного аналізу обставин кримінального правопорушення, особи підозрюваного та поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення.

Щодо посилань захисника на те, що наявність у підозрюваного непогашеної судимості не свідчить про можливість вчинення ним іншого кримінального правопорушення, апеляційний суд звертає увагу на положення п.8 ч.1 ст. 178 КПК України, відповідно до якого, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі і наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого.

Окрім того, враховуючи вищевикладене, безпідставними є посилання апелянта на недоведеність необхідності застосування найсуворішого запобіжного заходу та неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів.

На переконання апеляційного суду, з огляду на встановлені в судовому засіданні ризики більш м`який запобіжний захід не забезпечать належне виконання підозрюваним обов`язків. Окрім того, жодних розумних гарантій добросовісної поведінки ОСОБА_11 у випадку обрання більш м`якого запобіжного заходу на вказаній стадії кримінального процесу ані слідчому судді, ані апеляційному суду надано не було.

Застосування запобіжного заходу у вигляді застави, домашнього арешту та особистого зобов`язання є недоцільним, з огляду на м`якість, а також встановлені в судовому засіданні ризики, та не здатність забезпечити належне виконання підозрюваним обов`язків.

Таким чином, на думку апеляційного суду, в цьому випадку суспільний інтерес перебування підозрюваного під вартою, переважає особистий інтерес підозрюваного.

Апеляційний суд, звертає увагу, що в кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, апеляційним судом не встановлено та стороною захисту не доведено.

Матеріали справи не містять відомостей про обставини, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою.

Щодо посилань захисника на необґрунтованість визначеного слідчим суддею розміру застави, апеляційний суд, відхиляючи їх як необґрунтовані, звертає увагу ну наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину у розмірі від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно (ч. 5 ст. 182 КПК України).

У рішенні «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а зокрема явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена, враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого.

Так, із структури статті 5 Конвенції, в цілому, та її пункту 3, зокрема, випливає, що застава може вимагатись лише до тих пір, поки існують причини, що виправдовують затримання (§ 42 рішення ЄСПЛ у справі Musuc v. Moldova від 06.11.2007, заява №. 42440/06, та § 139 рішення ЄСПЛ у справі Олександр Макаров проти Росії від 12.04.2009, заява № 15217/07). Влада повинна бути уважною у встановленні відповідної застави, як і у вирішенні питання про необхідність продовження ув`язнення обвинуваченого. Більше того, сума застави повинна бути належним чином обґрунтована в рішенні суду, а також повинно бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого (рішення ЄСПЛ у справі Mangouras v. Spain, заява № 12050/ 04, § 79).

Зі змісту оскарженої ухвали слідчого судді вбачається, що вона відповідає приписам вищенаведених норм кримінального процесуального закону, міжнародного права та практиці ЄСПЛ, оскільки в ній наведені положення кримінального процесуального закону, якими керувався слідчий суддя при постановленні ухвали, а також мотиви прийнятого рішення і його обґрунтування.

В оскаржуваній ухвалі слідчим суддею при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.194 КПК України, враховано наявність обґрунтованої підозри, перевірені обставини щодо існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також матеріальне становище підозрюваного, а саме, відсутність постійного місця роботи, працевлаштування підозрюваного, з його слів, за наймом у приватної особи, середньомісячний дохід за яким складає 8-9 тисяч грн., відсутні відомостей про реєстрацію за підозрюваним права власності на нерухоме чи рухоме майно, тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, відсутність міцних соціальних зв`язків, які б могли стримувати останнього від неправомірних дій, чи забезпечити його належну поведінку.

З оскаржуваної ухвали вбачяться, що, дотримуючись вимог ч.4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя визначив розмір застави з урахуванням обставин кримінального правопорушення та даних про особу підозрюваного, а також урахував встановлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Апеляційний суд також приймає до уваги, що ані слідчому судді, ані апеляційному суду стороною захисту не було надано належних доказів того, що розмір обраної, із врахуванням вимог ст. 182 КПК України, слідчим суддею застави, з огляду на матеріальний стан підозрюваного, є для останнього завідомо непомірним, а відтак відхиляє і відповідні посилання захисника на непомірність визначеного слідчим суддею розміру застави.

Таким чином, приймаючи оскаржувану ухвалу, слідчий суддя, на думку апеляційного суду, умотивовано, з огляду на вищвикладене, визначив заставу у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 49 620 грн.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Згідно з п.1 ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та скасування ухвали слідчого судді немає.

Керуючись статями 176, 177, 178,182, 183, 194, 196,197 370-372, 376, 404, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Болградського районного суду Одеської області від 13 липня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000261 від 31.05.2022 року відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4