ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 688/1280/21

Провадження № 11-кп/4820/427/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Хмельницького апеляційного суду
в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,

з участю: прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції з Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 лютого 2021 року за № 70000048 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за апеляційними скаргами представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_6 , представника цивільного відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України адвоката ОСОБА_10 на вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 лютого 2022 року,-
в с т а н о в и л а :

Вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 лютого 2022 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Магнітогорськ Челябінської області Російської Федерації, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, пенсіонера, особи з інвалідністю 2 групи, учасника бойових дій, одруженого, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6 , Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування майнової шкоди та моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_8 майнову шкоду у розмірі 32 895 (тридцять дві тисячі вісімсот дев`яносто п`ять) грн 82 коп.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду у розмірі 75 000 (сімдесят п`ять тисяч) грн.
В решті позову відмовлено.
Речовий доказ - автомобіль «Renault 19», д.р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_11 , повернуто власнику (належному володільцю), скасовано арешт, накладений на автомобіль ухвалою слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду від 08.02.2021 року.
Стягнуто з ОСОБА_6 витрати за проведення судових експертиз у сумі 2615 грн. 20 коп. у дохід держави.

За вироком суду, 05 лютого 2021 року близько 07 год., ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «Renault 19», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю близько 40,7-49,6 км/год по вул. Українська, біля будинку № 67а в м. Шепетівка, в напрямку вул. Степана Бандери в м. Шепетівка, зі сторони вул. Залізнична в м. Шепетівка, в порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 (б), 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі Правила дорожнього руху), не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , який переходив проїзну частину дороги зліва на право відносно напрямку руху автомобіля, поза межами пішохідного переходу.
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини водія автомобіля «Renault 19» ОСОБА_6 , пішохід ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закриті переломи обох кісток (великогомілкової та малогомілкової) правої гомілки із саднами на поверхні правої гомілки, закриті переломи обох кісток (великогомілкової та малогомілкової) лівої гомілки, садна правої кисті, які за своїм характером відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я.
Невиконання ОСОБА_6 вимог пунктів 1.5, 2.3(б), 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху, згідно яких дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди - перебуває в прямому причинному зв`язку з вчиненням дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали - спричиненням ОСОБА_8 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я.
Таким чином, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Не погоджуючись із вироком, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, уточнивши вимоги якої, просив вирок скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Вказує, що вирок суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. При винесенні рішення суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що призвело до неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що суд прийшов до помилкового висновку про його винуватість, оскільки вважає, що причиною дорожньо транспортної стали саме дії потерпілого, який, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, з`явився на дорозі зненацька та сам накинувся на автомобіль, створивши небезпеку для його руху.

Суд безпідставно взяв до уваги показання потерпілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_12 , оскільки такі є суперечливими між собою.

Вказує, що досудове розслідування проведено неповно, зі свідком ОСОБА_12 не було проведено слідчого екперименту та не встановлено з якого часу та місця вона могла бачити дорожньо транспортну пригоду, де в цей час вона знаходилась, звідки та де переходив дорогу ОСОБА_8 .
Висновок судово медичної експертизи № 90 від 30.03.2021 року щодо тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_8 є недопустимим доказом, оскільки не було проведено його медичного огляду на стан сп`яніння, не досліджено його травм, які він отримав задовго до дорожньо транспортної пригоди; експерту не надавався висновок судової авто технічної експертизи від 31.03.2021 року без якого експерт не міг встановити механізм утворення тілесних ушкоджень.

Всі докази, зібрані під час досудового розслідування, зокрема, протокол слідчого експерименту з його участю, а також висновок автотехнічної експертизи № СЕ-19/123-21/1964-ІТ від 31.03.2021 року є недопустимими згідно п. 3 ч. 2 ст. 87 КПК України, оскільки йому не надали безоплатного захисника, тому вважає, що порушено його право на захист.
Вказує, що суд допустив неповноту розгляду справи, оскільки: безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про проведення додаткової авто технічної експертизи щодо зовнішнього огляду автомобіля на місці події, оскільки під час досудового розслідування за його клопотанням така проведена не була.

Суд порушив його право на захист, оскільки не допитав свідків сторони захисту.

Крім того, посилається на те, що суд безпідставно стягнув з нього моральну шкоду в розмірі 75 000 грн, оскільки він не вважає себе винуватим.

Представник потерпілого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 у своїй апеляційній скарзі просив вирок в частині призначеного ОСОБА_6 покарання скасувати, ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки.
Вирок в частині вирішення цивільного позову про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 змінити, стягнувши таку в розмірі 300 000 грн.
В решті вирок залишити без змін.
Призначене обвинуваченому покарання в мінімальних межах вважає надто м`яким.
При призначенні такого суд не повністю врахував, що ОСОБА_6 вибачення у потерпілого не попросив, у лікарні не провідував, свою вину у вчиненому не визнав, заподіяну шкоду не відшкодував, щиро не розкаявся, натомість, у вчиненому звинувачував потерпілого, на момент дорожньо транспортної пригоди та розгляду справи поводив себе зверхньо по відношенню до потерпілого.
Також, не погоджується і з додатковим покаранням, вважає таке необґрунтованим, занадто м`яким.
Що стосується моральної шкоди, то свої вимоги аргументує тим, що її розмір є заниженим, суд не в повній мірі врахував характер заподіяних фізичних та моральних страждань, їх тривалість, пов`язаних з лікуванням, період лікування та реабілітації, обмеженість у пересуванні та потребі сторонньої допомоги, що призвело до порушення звичного способу життя.

Представник Моторного (транспортного) страхового бюро України адвокат ОСОБА_10 також подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок в частині задоволення цивільного позову ОСОБА_8 до МТСБУ та стягнення з останнього 32 895 грн. 82 коп. майнової шкоди скасувати та ухвалити новий, яким відмовити в задоволенні позовних вимог; в решті вирок залишити без змін.
Посилається на відсутність належних доказів, які б підтверджували розмір визначеної цивільним позивачем матеріальної шкоди.
Крім того, зазначає, що такі ліки як натрій хлорид, придбані у кількості, що перевищує необхідну; певні товари, придбані згідно з чеками, не були необхідними для лікування позивача; частина чеків є неналежної якості, тому неможливо встановити їх зміст.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого, та заперечили проти апеляційної скарги представника потерпілого, прокурора, який вважає вирок суду в частині доведеності вини ОСОБА_6 та правильності кваліфікації його дій законним та обґрунтованим, у частині вирішення цивільних позовів поклався на розсуд суду, вивчивши та дослідивши кримінальне провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, надавши всім учасникам провадження право виступу у судових дебатах, а обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2 ст. 370 КПК України).

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Апеляційний перегляд оскаржуваного вироку здійснюється у відповідності до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в межах поданих апеляційних скарг.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Розглянувши кримінальне провадження в межах апеляційних вимог встановлено, що суд першої інстанції з достатньою повнотою, об`єктивно дослідивши обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, дав їм правильну юридичну оцінку. Обвинувачення, визнане судом доведеним щодо фактичних обставин кримінального правопорушення, суд обґрунтував сукупністю належних та допустимих доказів.

ОСОБА_6 , як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді, вину у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнав. Показав, що близько 7 години 05.02.2021 року керував автомобілем «Рено 19" рухаючись по вул. Українській, в м. Шепетівка. Під час цього відбувся наїзд автомобіля, яким він керував, на потерпілого, який раптово з`явився на дорозі та накинувся на його автомобіль, від чого потерпілого відкинуло на 4-5 м від автомобіля. Внаслідок аварії у його автомобіля було розбите лобове скло з боку пасажира, а потерпілий лежав, тримаючись за ногу, та кричав.

Отже, з погляду апеляційного суду останній підтвердив керування транспортним засобом вказаної дати та у зазначений час, на вищевказаній автодорозі, однак, фактично заперечив свою винуватість у ДТП, виклавши свою версію подій, припустивши, що винними у її скоєнні є потерпілий, який сам накинувся на автомобіль.

В процесі розгляду кримінального провадження судом першої інстанції були перевірені доводи обвинуваченого та його захисника щодо даних версій.

Не погодившись з ними, суд привів відповідні докази та аргументи спростування таких, з якими погоджується апеляційний суд.

Обвинувачення, визнане судом доведеним, суд правильно обґрунтував сукупністю належних, допустимих та достатніх доказів.

Зокрема,

- показаннями потерпілого ОСОБА_8 , підтверджується, що 05.02.2021року близько 7 год. він переходив дорогу по вул. Українська, 106 А в м. Шепетівка поза межами пішохідного переходу. Коли майже перейшов, сталася аварія. Отямившись зрозумів, що лежить на дорозі. Удар відбувся в праву ногу. На дорозі, на відстані 3-4 м від себе бачив автомобіль. Внаслідок наїзду отримав переломи обох ніг, на лівій нозі йому встановили імплант, на правій нозі був гіпс, довгий час перебував на лікуванні та потребує довготривалої реабілітації;

- показаннями свідка ОСОБА_12 яка підтвердила, що вона 05.02.2021 близько 07 год стала очевидцем ДТП. Зокрема, бачила як повз неї швидко проїхав автомобіль зеленого кольору іноземного виробництва, а також чоловіка, який в пришвидшеному темпі переходив дорогу зліва на право відносно напрямку руху автомобіля, навскіс, поза межами пішохідного переходу та майже її перейшов. На відстані 3-х метрів від неї почула звук удару та побачила, як чоловік перелетів через цей автомобіль. Вона відразу підійшла до того чоловіка та зі свого мобільного телефону викликала швидку допомогу. Потерпілий лежав на лівому боці, на відстані 1-2 м від тротуару;

- показаннями свідка ОСОБА_13 підтверджується, що в лютому 2021 року відбулась аварія, внаслідок якої його дядька ОСОБА_8 забирали до лікарні. На місці події останній бачив автомобіль Рено з розбитим лобовим склом «велика сітка», водія. За дорученням свого дядька ОСОБА_8 та за його кошти придбав для нього металеву конструкцію для операції на нозі.

Такі показання свідків взаємоузгоджуються між собою, та і з іншими доказами у справі, а тому такі є належними та допустимими.

Вину обвинуваченого у вчиненому кримінальному правопорушенні суд правильно обґрунтував і об`єктивними доказами, дослідженими безпосередньо у судовому засіданні.

Зокрема, даними протоколу огляду місця ДТП з план-схемою та фото-таблицями до нього від 05.02.2021, якими підтверджується, що місцем зіткнення є проїзна частина дороги поза межами пішохідного переходу біля будинку № 67 а в м. Шепетівка, в напрямку вул. Степана Бандери в м. Шепетівка, зі сторони вул. Залізнична в м. Шепетівка; місце розташування інформаційно-вказівних дорожніх знаків «пішохідний перехід»; дорожньої розмітки 1.14.1 «зебра»; розташування автомобіля марки «Renault 19», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 зеленого кольору на дорожньому полотні в напрямку вул. Степана Бандери, за 26.6 метрів від дорожньої розмітки 1.14.1 «зебра»; механічні пошкодження передньої частини автомобіля «Renault 19» у вигляді розбитого лобового скла з правого пасажирського боку, пошкодження переднього бамперу з правого боку; сліди гальмування від правого заднього колеса 11,9 м, від лівого 12,6 м; ширина дороги 12,8 м, на відстані 7,4 м від автомобіля знаходиться поворот праворуч до будинку АДРЕСА_2 , асфальтобетоне покриття без пошкоджень в сухому стані.

Даними протоколу огляду речового доказу з фото-таблицями до нього від 29.03.2021, підтверджується, що в автомобілі «Renault 19», д.р.н. НОМЕР_1 , наявні такі механічні пошкодження: розбите лобове скло з боку пасажира із вдавленням всередину, подряпина довжиною біля 10 см на металевій кришці капоту біля лобового скла, під лівою фарою на пластиковому бампері встановлений пластиковий ліхтар, який на момент огляду зламаний посередині.

Механічні пошкодження, зазначені у протоколі огляду місця ДТП з фото?таблицями від 05.02.2021 та у протоколі огляду автомобіля «Renault 19», д.р.н. НОМЕР_1 , зокрема, розбите лобове скло, узгоджуються із показаннями свідка ОСОБА_13 .

Факт отримання потерпілим ОСОБА_8 вищевказаних тілесних ушкоджень в результаті дій ОСОБА_6 підтверджується даними висновку судово-медичного експерта № 90 від 30.03.2021 року, з якого вбачається, що у потерпілого ОСОБА_8 виявлені такі тілесні ушкодження: закриті переломи обох кісток (великогомілкової та малогомілкової) правої гомілки із саднами на поверхні правої гомілки, закриті переломи обох кісток (великогомілкової та малогомілкової) лівої гомілки, садна правої кисті. Такі тілесні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, якими могли бути виступаюча частина легкового автомобіля, що рухався, з послідуючим відкиданням тіла і його падінням на дорогу, могли виникнути в строк та при обставинах, вказаних в постанові та обстежуваним, за своїм характером відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що спричинили тривалий розлад здоров?я. В момент первинного контакту автомобіля, що рухався з тілом ОСОБА_8 , останній міг знаходитися в русі та перебувати у вертикальному положенні, або близькому до нього, оберненим правою половиною свого тіла до травмуючих частин автомобіля;

Із даних протоколу проведення слідчого експерименту з план-схемою та фототаблицями до нього від 26.03.2021 року за участю потерпілого ОСОБА_8 , вбачається, що він 05.02.2021 року перетинав дорогу по вул. Українська в м. Шепетівка поза пішохідним переходом. Наїзд відбувся на відстані 8,1 м від краю дороги та 26,6 м від пішохідного переходу.

Даними висновку судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/123-21/1964-ІТ від 31.03.2021 року підтверджується, що в заданій дорожній ситуації водій автомобіля «Renault 19» рухався зі швидкістю 40,7-49,6 м; повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 11.1, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України. В умовах даної пригоди відстань від автомобіля до виникнення небезпеки для руху в момент виходу пішохода на проїзну частину становить 45,1-55,4 м. В заданій дорожній ситуації згідно проведених розрахунків водій автомобіля мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_8 , шляхом своєчасного застосування гальмування і зупинки автомобіля до місця наїзду на пішоходатобто шляхом виконання п. 12.3 ПДР України.

Такі висновки експерта узгоджуються із встановленими обставинами кримінального провадження та з іншими матеріалами справи, підтверджують показання потерпілого ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_12 , які є послідовними та переконливими.

Оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази у їх сукупності, суд прийшов до правильного висновку, що дорожньо-транспортна пригода сталась з вини ОСОБА_6 , який допустив порушення вимог пунктів пп. 1.5, 2.3 (б), 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України. Вищевказані порушення вимог Правил допущені ОСОБА_6 знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками спричиненням потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Ці докази суд правильно визнав належними та допустимими, оскільки вони отримані у порядку, встановленому КПК України, і мають значення у даному кримінальному провадженні.

Оцінивши в сукупності всі вищевказані докази, суд правильно встановив їх достатність для висновку про винуватість обвинуваченого в межах висунутого обвинувачення відповідно до ст. 337 КПК України.

Твердження строни захисту про те, що причиною дорожньо транспортної стали дії потерпілого, який стоячи посередині дороги, сам накинувся на автомобіль, на увагу суду не заслуговує та спростовується наступними доказами.
Так, показаннями потерпілого ОСОБА_8 , підтверджується, що він перетинав дорогу в одному темпі та відчув удар від автомобіля, що рухався. Такі його показання узгоджуються із показаннями свідка свідка ОСОБА_12 , яка підтвердила, що вона бачила пішохода, який, рухаючись, перетинав дорогу.

Даними протоколу огляду місця ДТП з фото - таблицями від 05.02.2021року та протоколу огляду речового доказу з фото - таблицями від 29.03.2021 року підтверджується, що в автомобілі, яким керував обвинувачений, наявні характерні для наїзду на пішохода механічні пошкодження, зокрема, розбите лобове скло з боку пасажира із вдавленням всередину, подряпина на металевій кришці капоту біля лобового скла.

Даними висновку судово-медичного експерта № 90 від 30.03.2021 про кількість і характер виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень, підтверджується, що вони утворилися від дії тупих твердих предметів, якими могли бути виступаюча частини легкового автомобіля, що рухався, з послідуючим відкиданням тіла і його падінням на дорогу. В момент первинного контакту автомобіля, що рухався з тілом ОСОБА_8 , останній міг знаходитися в русі та перебувати у вертикальному положенні, або близькому до нього, оберненим правою половиною свого тіла до травмуючих частин автомобіля;

Отже, із наведених доказів вбачається, що потерпілий ОСОБА_8 на момент дорожньо транспортної пригоди рухався по дорозі. Крім того, він був оберненим правою половиною свого тіла до травмуючих частин автомобіля, а не стояв обличчям до автомобіля, як стверджує сторона захисту.

Посилання на те, що потерпілий створив небезпеку для руху автомобіля, порушивши правила дорожнього руху, є слушним. Однак, незалежно від причин виникнення небезпеки для руху або перешкоди, водій ОСОБА_14 , зобов`язаний був дотриматись правил дорожнього руху, а саме: виконати вимогу пункту 12.3 Правил і негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, чого він не зробив, що і призвело до виникнення дорожньо транспортної пригоди.

Твердження сторони захисту про те, що потерпілий ОСОБА_8 перебував у стані алкогольного сп`яніння, не підтверджується жодним дослідженим судом доказом, тому такий є безпідставним.

Що стосується доводів про те, що суд необгрунтовано поклав в основу обвинувального вироку показання потерпілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_12 , які мають суперечності, то ці доводи також спростовуються матеріалами кримінального провадження, зокрема даними технічних записів судових засідань та мотивувальною частиною вироку, з яких вбачається, що показання потерпілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_12 викладені в обсязі, необхідному та достатньому для встановлення фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, вказані показання є логічними та послідовними, повністю узгоджуються між собою щодо істотних обставин справи та узгоджуються з іншими дослідженими судом першої інстанції доказами.

Доводи захисника про те, що досудове розслідування проведено неповно, оскільки зі свідком ОСОБА_12 не проведено слідчих експериментів та не встановлено де вона знаходилась на момент дорожньо транспортної пригоди, чи могла бачити вона таку, апеляційний суд до уваги не бере.

Так, вказаний свідок ОСОБА_12 , будучи попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та за відмову від давання показань, під присягою вказала суду на те, що бачила обвинуваченого, його автомобіль та потерпілого, момент скоєння ДТП, а також була очевидцем розмови між обвинуваченим і потерпілим. Крім того, виклик бригади екстреної швидкої допомоги був здійснений саме з її номеру мобільного телефону, що підтверджується даними рапорту (а.п. 20, Т. 2), що свідчить про те, що остання була неподалік місця пригоди, тому могла бачити обставини ДТП.

Окрім того, що слідчий відповідно до ч. 5 ст. 40 КПК України є самостійним у своїй процесуальній діяльності, непроведення вищевказаних слідчих дій ніяким чином в даному конкретному кримінальному провадженні не вплинуло на повноту слідства, оскільки було зібрано достатньо інших доказів на підтвердження версії сторони обвинувачення про причетність саме ОСОБА_6 до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення.

Доводи про те, що висновок судово медичної експертизи № 90 від 30.03.2021 року щодо тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_8 є недопустимим доказом, оскільки не досліджено його травм, які він отримав задовго до дорожньо транспортної пригоди; експерту не надавався висновок судової авто технічної експертизи від 31.03.2021 року для встановлення механізму утворення тілесних ушкоджень, не було проведено медичного огляду потерпілого на стан сп`яніння, апеляційний суд до уваги не бере, враховуючи наступне.

Так, судово медична експертиза № 90 від 30.03.2021 року щодо тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_8 проведена на підставі постанови слідчого від 18.03.2021 року.

У постанові слідчий вказав обставини ДТП, крім того, експерту була надана медична картка стаціонарного хворого ОСОБА_8 , який 05.02.2021 року поступив до КНП «Шепетівська ЦРЛ».

На вирішення судово медичного експерта ставилось ряд питань, на які експерт надав вичерпні відповіді.

Питання щодо наявності травм, які були у потерпілого задовго до дорожньо транспортної пригоди, експерту не ставились, тому у даній експертизі відсутні такі відповіді.

Що стосується того, що експерту не надавався висновок судової авто технічної експертизи від 31.03.2021 року, то для для проведення вказаної експертизи експертом такий не вимагався, оскільки обставини ДТП були вказані у постанові слідчого. Крім того, висновок судово медичного експерта № 90 був складений 30.03.2021 року, натомість висновок авто технічної експертизи - 31.03.2021 року. Отже на момент проведення судово медичної експертизи, висновку авто технічної експертизи ще не було.

Разом з тим, вимогами Закону не передбачено обов`язкове освідування на стан сп`яніння потерпілого під час дорожньо транспортної пригоди.

Твердження про те, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про проведення додаткової авто технічної експертизи, чим допустив неповноту розгляду справи, на увагу суду не заслуговує.

Так, під час судового розгляду справи стороною захисту заявлялось клопотання про проведення додаткової судової автотехнічної експертизи, посилаючись на те, що у висновку судової авто-технічної експертизи від 31.03.2021 року не вказано як саме водій повинен був діяти у даній дорожній обстановці.

Ухвалою місцевого суду від 29.11.2021 року йому відмовлено у задоволенні такого клопотання, посилаючись на те, що захисник не довів необхідність її проведення.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів апеляційного суду, а тому відсутні підстави вважати, що судовий розгляд проведено неповно з підстав непроведення додаткової авто технічної експертизи.

Посилання на те, що суд порушив право обвинуваченого на захист, оскільки не допитав свідків сторони захисту, апеляційний суд до уваги не бере.
Так, в судовому засіданні місцевого суду ОСОБА_14 заявив клопотання про допит свідків. Однак не зміг вказати їх прізвища, адреси проживання, а також обставини, які б останні могли підтвердити чи спростувати, що підтверджується даними технічного запису судового засідання від 22.02.2022 року.
Крім того, такі свідки не були відкриті в порядку ст. 290 КПК України.
А тому, з урахуванням наведеного, суд обгрунтовано відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про допит свідків.
За таких обставин право обвинуваченого на захист не порушено.

Доводи сторони захисту про те, що докази, зібрані під час досудового розслідування, є недопустимими згідно п. 3 ч. 2 ст. 87 КПК України, оскільки було порушено право обвинуваченого на захист, йому не було надано безоплатного захисника та перекладача, на увагу суду не заслуговують з наступних підстав.

Статею 52 КПК України визначено коло осіб та випадки обов`язкової участі захисника у кримінальному провадженні.

ОСОБА_6 не входить до осіб, визначених у вказаній статті, тому підстав для надання йому безоплатного захисника під час досудового розслідування не було.

Що стосується порушення його права на перекладача, то статтею 68 КПК України визначено, що у разі якщо підозрюваний, обвинувачений не володіє мовою, якою ведеться судочинство, то органом досудового розслідування чи суду обов`язково залучається перекладач та захисник.

Як під час досудового розслідування, так і розгляду справи у суді, не було встановлено обставин, які б підтверджували, що ОСОБА_6 не володіє державною мовою. Будь які його заяви про залучення перекладача у матеріалах справи відсутні.

Так ОСОБА_6 є громадянином України, протягом останніх десяти років проживає на території України, документи, наявні у матеріалах справи, підписані ним особисто, написані українською мовою.

Під час проведення слідчих дій, зокрема, слідчого експерименту із ОСОБА_6 , йому роз`яснювались права, передбачені ст. 66 КПК України, в тому числі право на захисника та перекладача, про що останній розписався особисто (Т. 2, а.п. 94). Клопотання щодо надання йому захисника чи перекладача під час проведення даної слідчої дії ОСОБА_6 не заявляв.

У зв`язку з цим, підстав, визначених законом, для залучення захисника та перекладача ОСОБА_6 не було.

Отже, під час досудового розслідування право обвинуваченого на захист не порушено. А тому, підстав визнавати протокол слідчого експерименту, проведеного із ОСОБА_6 , та висновку автотехнічної експертизи № СЕ-19/123-21/1964-ІТ від 31.03.2021 року за доктриною «плодів отруєного дерева» недопустимими доказами апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає доведеним, що ОСОБА_6 винен у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а саме: у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Перевіряючи ж вирок в частині правильності призначення обвинуваченому покарання, колегія суддів погоджується із видом та мірою такого.

Вважає, що як основне покарання, так і додаткове покарання призначені з дотриманням вимог ст. ст. 50, 65 КК України, постанови Пленуму Верховного суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року та п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також адміністративні правопорушення на транспорті».

Місцевий суд правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, характер допущених порушень правил безпеки дорожнього руху.

Враховано, що вказане кримінальне правопорушення відноситься до категорії нетяжких кримінальних правопорушень.
Як особа правильно враховано, що обвинувачений ОСОБА_6 є пенсіонером, особою з інвалідністю 2 групи довічно, учасником бойових дій, вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується позитивно, є головою ГО Шепетівська міська організація Асоціація «Співдружність», характеризується позитивно, одружений, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, вчинив злочин з необережності, в стані алкогольного сп?яніння не перебував, згідно з даними досудової доповіді про обвинуваченого від 15.07.2021 ризики вчинення ним повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства оцінюються як низькі.

Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання судом не встановлено.

Отже, врахувавши наведені обставини, зокрема: вік обвинуваченого, стан його здоров`я, майновий стан, наслідки, що настали, а також характер допущених обвинуваченим порушень правил безпеки дорожнього руху, його ставлення до цих порушень, поведінку обвинуваченого під час та після вчинення злочину, невизнання ним своєї вини, а отже відсутність щирого каяття, невжиття заходів з відшкодування шкоди протягом тривалого часу, думку потерпілого щодо суворого покарання, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також, врахувавши грубе порушення правил дорожнього руху самим потерпілим, суд дійшов правильного висновку, що ОСОБА_6 слід призначити покарання у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами у мінімальному розмірі.

Таке покарання, на думку колегії суддів, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Тому доводи апеляційної скарги представника потерпілого про м`якість призначеного обвинуваченому як основного, так і додаткового покарання, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні апеляційного суду, обставини, наведені в апеляційній скарзі, були в повній мірі враховані місцевим судом.

Що стосується цивільного позову, то слід зазначити наступне.

Так, представник ОСОБА_15 в інтересах потерпілого ОСОБА_8 звернувся до суду із цивільним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілого моральну шкоду в сумі 300 000 грн., а з МТСБУ майнову шкоду, завдану здоров`ю у сумі 32 895 грн. 82 коп. та моральну шкоду в сумі 1644 грн. 79 коп.

Вказані вимоги місцевим судом задоволені частково, стягуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в сумі 75 000 грн., з МТСБУ майнову шкоду в сумі 32 895 грн. 82 коп.

Судом встановлено, що до ОСОБА_6 норми п.п. «г» і «ґ» пункту 41.1 та п.п. «в» пункту 41.2 статті 41 Закону України ««Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІV не застосовуються. Тому підстави для відшкодування моральної шкоди МТСБУ для потерпілого відсутні, а наявні підстави для стягнення моральної шкоди лише з винної особи згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК.

Визначаючи розмір моральної шкоди місцевий суд виходив з наступного.

Так, у цьому кримінальному провадженні встановлено, що потерпілий ОСОБА_8 рухався у невстановленому місці поза пішохідним переходом, що вказує на те, що його груба необережність сприяла виникненню завданої йому шкоди.

Виходячи зі ступеня тяжкості та характеру тілесних ушкоджень, спричинених ОСОБА_8 , їх наслідків, тривалості його лікування, глибини і тривалості його фізичних та душевних страждань, які він зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я, ступінь впливу наслідків отриманих травм на працездатність потерпілого, терміну тривалості лікування до повного одужання та відновлення стану здоров`я, принципів розумності та справедливості і того, що моральна шкода не є способом збагачення, враховуючи грубу необережність потерпілого, який порушив правила дорожнього руху, чим сприяв виникненню шкоди, з урахуванням вимог ст. 23 та ч. 2 ст. 1193 ЦК, суд дійшов правильного висновку те, що розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з винного ОСОБА_14 , становить 75 000 грн.

Колегія суддів погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_14 на користь потерпілого ОСОБА_8 .

З урахуванням наведеного вимоги апеляційної скарги представника ОСОБА_9 про необхідність стягнення з ОСОБА_14 . 300000 грн моральної шкоди є безпідставними. Обставини, зазначені в його апеляційній скарзі, були в повній мірі враховані місцевим судом під час визначення розміру моральної шкоди.

Доводи сторони захисту про те, що суд безпідставно стягнув моральну шкоду із обвинуваченого ОСОБА_6 на увагу суду не заслуговують, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.

Оскільки вину ОСОБА_14 у вчиненні даної дорожньо транспортної пригоди доведено повністю, тому з урахуванням вимог вказаної статті суд обґрунтовано стягнув з нього моральну шкоду на користь потерпілого.

Що стосується майнової шкоди, то судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_16 на момент вчинення ДТП застрахована не була, тому згідно з п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України ««Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV, така підлягає стягненню з МТСБУ.

Визначаючи її розмір, суд зіслався на п. 24.1 ст. 24 вищевказаного Закону та втановив, що ОСОБА_8 перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні КНП «Шепетівська багатопрофільна лікарня» 18 л/днів у період з 05.02.2021 по 23.02.2021, а після цього тривалий час перебував на амбулаторному (близько 8 місяців) та домашньому лікуванні.

Документально підтверджені витрати на лікування ОСОБА_8 , в т.ч., що пов`язані безпосередньо з лікуванням, так із супутніми витратами на лікування та реабілітацію, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів, в межах позовних вимог, становлять 32 895 грн. 82 грн.

На підтвердження вказаної суми потерпілим надано наступні докази:

-оригінали чеків:

від 05.02.2021 на суму 901,55 грн,

від 06.02.2021 на суми 750,40 грн, 400,91 грн, 92,99 грн,

від 07.02.2021 на суми 22,10 грн, 151, 20 грн, 362,90 грн, 186,60 грн,

від 08.02.2021 178,25 грн, 625,10 грн,

від 09.02.2021 на суми 60,16 грн, 139,50 грн, 31,80 грн, 8 грн, 35,90 грн, 42,16 грн, 69,80 грн, 627,60 грн,

від 10.02.2021 1781,30 грн, 185,98 грн, 844 грн, 113,60 грн, 584,70 грн, 84,52 грн,

від 11.02.2021 1408,70 грн, 56,10 грн, 482,50 грн,

від 12.02.2021 716,50 грн, 142,50 грн,

від 13.02.2021 95 грн, 193 грн,

від 14.02.2021 536,10 грн,

від 15.02.2021 483,30 грн, 49 грн,

від 16.02.2021 184,80 грн, 255,10 грн, 242,10 грн,

від 17.02.2021 69,40 грн, 162,20 грн, 18.02.2021 на суму 20,80 грн,

від 20.02.2021 271,70 грн,

-рахунок-фактура від 12.02.2021 р. та оригінал квитанції від 12.02.2021 року про оплату 19 300 грн за набір металоконструкції для остеосинтезу діафізу гомілкової кістки.

Період придбання ліків та медичних препаратів, зазначених у фіскальних чеках, співпадають з періодом проходження лікування потерпілим. Перелік ліків відповідає призначенням лікарів, які були придбані потерпілим під час проходження лікування травм, отриманих ним внаслідок кримінального правопорушення.

Отже, зазначені кошти підлягають стягненню з МТСБУ, оскільки винна особа ОСОБА_14 на дату скоєння ДТП не мав чинного договору обов`язкого страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом розміром матеріальної шкоди.

Враховуючи вищенаведене доводи представника МТСБУ про відсутність доказів на підтвердження визначеної цивільним позивачем матеріальної шкоди є безпідставними.

Разом з тим, не заслуговують на увагу і його доводи про те, що такі ліки як натрій хлорид придбані у кількості більшій, ніж призначено лікарем.

Як вбачається із відповіді т.в.о. головного лікаря КНП «Шепетівська багатопрофільна лікарня» потерпілому ОСОБА_8 призначальсь натрій хлорид 0,9% - 400 6 фл, натрій хлорид 0,9% - 200 6 фл.

Перевіривши оригінали чеків придбаних ліків, апеляційним судом встановлено, що такий медичний препарат придбано у різних об`ємах, зокрема: 400, 200 та 100, крім того, такий придбаний у кількості та об`ємі, який вказано лікарем.

Твердження про те, що надані чеки на придбання ліків є неналежними доказами, оскільки вони є неналежної якості, апеляційний суд до уваги не бере, оскільки з таких вбачається перелік ліків, дата їх придбання, а тому підстав сумніватись у їх достовірності та належності апеляційний суд не вбачає.

Інші доводи апеляційних скарг не можна визнати переконливими, оскільки вони не містять доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність судового рішення.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів висновки суду першої інстанції та були безумовною підставою для скасування або зміни судового рішення, колегією суддів не встановлено.
Отже, вирок місцевого суду є законним, обґрунтованим та вмотивованим, підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 лютого 2022 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційні скарги представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_6 , представника цивільного відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України адвоката ОСОБА_10 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуюча ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_2