ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/212/22 Справа № 712/9657/20 Категорія: ч. 2 ст. 286 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження № 0002803 за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 з доповненнями на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 січня 2022 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львів, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами на 2 (два) роки.

Звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком в 2 (два) роки та покладено обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України.

Прийнято рішення про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь:

- потерпілої ОСОБА_8 матеріальну шкоду в сумі 72 682 грн. 59 коп. та моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням в розмірі 100 000 грн.;

- держави витрати за проведення експертизи в розмірі 1307 грн. 60 коп.;

- експерта ОСОБА_10 витрати за проведення судової автотехнічної експертизи в розмірі 3 595 грн. 68 коп.

Скасовано арешт, накладений ухвалами слідчого судді від 07 та 21.07.2020 на:

- автомобіль Renault Symbol, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску, що, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_11 та знаходиться під керуванням ОСОБА_7 ;

- мопед «Альфа ЗС50Ф», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2008 року випуску, що належить ОСОБА_12 .

В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів,

в с т а н о в и л а :
Судом першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 02.07.2020 близько 07 год. 05 хв., керуючи автомобілем Renault Symbol, реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись по проїзній частині вул. Самійла Кішки в м. Черкаси зі сторони вул. Чіковані в напрямку до вул. Анатолія Лупиноса, на нерегульованому перехресті з вул. Чайковського, поблизу буд. № 208, що по вул. Самійла Кішки, проявив неуважність та порушив вимоги: п. 2.3.6) Правил дорожнього руху України, відповідно до якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п. 16.11. Правил дорожнього руху України, згідно до якого на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху; дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу» Правил дорожнього руху України, згідно якого водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі.

Під час руху ОСОБА_7 , грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, при наближенні до нерегульованого перехрестя нерівнозначних доріг та виїзді на вказане перехрестя з другорядної дороги вулиці Самійла Кішки, не зупинив керований ним транспортний засіб Renault Symbol, реєстраційний номер НОМЕР_1 перед перехрестям для надання переваги в русі транспортним засобам, що рухались по головній дорозі, та не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу», а продовжив рух та виїхав на перехрестя з вулицею Чайковського, не надав перевагу в русі та допустив зіткнення з мопедом «Альфа ЗС50Ф», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_12 , який рухався по вулиці Чайковського, зі сторони вулиці В`ячеслава Чорновола в напрямку вулиці Пастерівська. В результаті дорожньо - транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження та був доставлений до КНП «Третя Черкаська міська лікарня ШМД» ЧМР, де ІНФОРМАЦІЯ_2 від отриманих тілесних ушкоджень помер.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №03-01/608/3 від 18.09.2020, ОСОБА_12 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження: закритий перелом латерального та медіального виростків лівої великогомілкової кістки, що відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя. Причиною смерті є закритий перелом лівої великогомілкової кістки, що ускладнився розвитком тромбоемболії легеневої артерії, що перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_12 .

Спричинення потерпілому ОСОБА_12 тяжкого тілесного ушкодження внаслідок якого настала смерть, знаходиться в причинному зв`язку, відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №4/68Е-20 від 24.09.2020, з порушенням водієм автомобіля Renault Symbol, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та п. 16.11 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_9 порушує питання про скасування вироку Соснівського районного суду м. Черкаси від 12.01.2022 в частині призначення покарання та просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

ОСОБА_9 не оспорюючи фактичні обставини справи встановлені судом першої інстанції та кваліфікацію дій ОСОБА_7 , зазначає про його безпідставне звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України.

Стверджує, що при прийнятті рішення про застосування щодо ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України судом враховано лише дані, що характеризують особу обвинуваченого та не звернуто увагу на тяжкі наслідки, що настали від його дій у виді смерті потерпілого. Також судом не враховано те, що з моменту скоєння злочину і до цього часу обвинуваченим навіть частково не відшкодована потерпілій матеріальна і моральна шкода завдана його діями.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_7 не покаявся, не сприяв у розкритті кримінального правопорушення, а його посткримінальна поведінка спрямована не на залагодження провини, а на намагання уникнення будь-якої відповідальності за вчинене.

Узагальнюючи викладене, посилаючись на сформовану практику Верховного суду, ОСОБА_9 вважає, що застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України є необґрунтованим, невмотивованим у вироку та безпідставним.

Крім того наголошує на залученні судом апеляційної інстанції в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача АТ «Страхова група «ТАС» (приватне). Такий довід обґрунтовано тим, що потерпілою в порядку ст. 128 КПК України до ОСОБА_7 пред`явлено позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Під час судового розгляду встановлено, що автомобіль, яким керував ОСОБА_7 застраховано в АТ «Страхова група «ТАС» (приватне). Разом з цим, встановивши наведене, судом під час розгляду цивільного позову ОСОБА_8 , в якості третьої сторони, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, не було залучено АТ «Страхова група «ТАС» (приватне).

Оскільки представник порушує питання про неправильну оцінку доказів судом першої інстанції, що призвело до призначення ОСОБА_7 необґрунтованого покарання, наполягає на частковому дослідженні доказів під час апеляційного перегляду, в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України, зокрема просить допитати потерпілу ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_13 , дослідити висновок судово-медичної експертизи № 03-01/608/3 від 18.09.2020, висновок експерта № 4/68Е-20 від 24.09.2020 та документи, що характеризують особу обвинуваченого.

В доповненнях до апеляційної скарги представник потерпілої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 просить скасувати вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 12.01.2022 в частині стягнення з ОСОБА_7 матеріальних збитків в розмірі 72 682 грн. 59 коп. та стягнути страхове відшкодування у наведеному розмірі із Страховика винуватця ДТП (АТ «СГ «ТАС»), як того вимагає чинне законодавство України. Крім того просить скасувати вирок в частині стягнення моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у розмірі 100 000 грн., збільшивши її розмір до 200 000 грн., які підлягають розподіленню між АТ «СГ «ТАС» та ОСОБА_7 наступним чином: 56 676 грн. із АТ «СГ «ТАС»; 143 324 грн. з обвинуваченого ОСОБА_7 .

Наведені вимоги представником обґрунтовані тим, що ОСОБА_8 в порядку ст. 128 КПК України до ОСОБА_7 подано позовну заяву про стягнення моральної та матеріальної шкоди у кримінальному провадженні. За вироком суду першої інстанції зобов`язано ОСОБА_7 компенсувати ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 72 682 грн. 59 коп., що включає в себе 19 068 грн. 49 коп. витрат на лікування та 53 614 грн. 10 коп. витрат на поховання. При цьому судом не враховано те, що на момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_7 була застрахована за полісом ОСЦПВВНТЗ № АР/7985831 в АТ «СГ «ТАС».

Вважає, що відповідно до вимог ст.ст. 22, 23, 24, 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та роз`яснень постанови Пленуму ВСУ № 755/18006/15-ц від 04.07.2018, в даному кримінальному провадженні матеріальні збитки мають бути стягнені не з обвинуваченого, а із Страховика АТ «СГ «ТАС».

З огляду на наведене вище та положення ст. 27.3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», вважає, що моральна шкода завдана потерпілій має бути стягнута із обвинуваченого ОСОБА_7 та Страховика АТ «СГ «ТАС» таким чином: 12*4723 грн. (мінімальна заробітна плата)=56 676 грн. - розмір компенсації АТ «СГ «ТАС»; решта сума визначена до відшкодування за виключенням суми, що належить компенсувати Страховику, - розмір компенсації обвинуваченого.

Звертає увагу, що потерпіла просила суд стягнути моральну шкоду в розмірі 200 000 грн. враховуючи незворотність понесеної нею втрати, ступінь вини обвинуваченого, виходячи із принципів розумності, виваженості і справедливості, тому саме ця сума належить до відшкодування, і має бути розподілена між ОСОБА_7 в сумі 143 324 грн. та АТ «СГ «ТАС» в сумі 56 676 грн.

Будучи належним чином повідомленими про дату час та місце апеляційного розгляду в судове засідання не з`явився захисник ОСОБА_14 та представник потерпілої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 .

Від адвоката ОСОБА_14 на адресу суду апеляційної інстанції надійшли повідомлення від 18.03.2022 та 19.05.2022 зі змісту яких вбачається, що він в якості захисника здійснював захист інтересів обвинуваченого ОСОБА_7 виключно у Соснівському районному суді м. Черкаси і на даний час з останнім не укладено договорів про надання правової допомоги в Черкаському апеляційному суді.

Крім того від потерпілої ОСОБА_8 надійшла заява від 21.06.2022 про розірвання в односторонньому порядку договорів № 06/08/2020 від 06.08.2020 та 20.06.2022 про надання правової допомоги та представництво в суді з адвокатом ОСОБА_9 і про захист інтересів в суді самостійно.

Заслухавши суддю-доповідача, думки: потерпілої ОСОБА_8 , яка просила задовольнити апеляційну скаргу її представника з доповненнями частково, зокрема підтримала апеляційні вимоги в частині призначення ОСОБА_7 покарання без застосування положень ст. 75 КК України та неправильного вирішення цивільного позову, крім того наполягала на призначенні покарання більш суворого ніж визначив суд першої інстанції у виді 5 років позбавлення волі; прокурора, яка у вирішенні апеляційних вимог представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 поклалась на розсуд суду; обвинуваченого ОСОБА_7 про обгрунтованість застосування положень ст. 75 КК України при призначенні покарання та відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги представника потерпілої з доповненнями, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши та обміркувавши над доводами апеляційної скарги з доповненнями, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника потерпілої ОСОБА_9 з доповненнями належить до часткового задоволення.

За ч. 1 та ч. 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, відповідає фактичним обставинам провадження, ґрунтується на доказах, досліджених судом в повному обсязі, оцінених відповідно до вимог ст. 94 КПК України та учасниками судового провадження не оспорюється.

Кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, колегія суддів визнає правильною.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів виходить з положень ст. 50 КК України про те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені статтею 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Як неодноразово наголошував Європейський Суд з прав людини, досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який по місцю проживання характеризується позитивно, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, за відсутності обставин, що його обтяжує і обґрунтовано призначив покарання в межах санкції частини статті КК України у виді позбавлення волі з обов`язковим додатковим покаранням у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на визначений строк.

Вид та розмір призначеного ОСОБА_7 основного та додаткового покарання за ч. 2 ст. 286 КК України визнається справедливим і достатнім для досягнення мети покарання.

Крім того колегія суддів визнає обґрунтованим звільнення ОСОБА_7 від призначеного основного покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 75 КК України передбачено, що суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Дані положення не розповсюджуються на випадки засудження за корупційне кримінальне правопорушення, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Враховуючи практику Європейського суду з прав людини про те, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також другорядну роль кари, як мети покарання, встановлені судом обставини провадження, а також дані про особу ОСОБА_7 , колегія суддів дійшла переконання, що виправлення обвинуваченого, який керував транспортним засобом у тверезому стані, має похилий вік, в суді першої інстанції визнав винуватість частково, не заперечував, що саме від недотримання ним ПДР України потерпілому ОСОБА_12 заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, вчинив необережне кримінальне правопорушення, в даному випадку, можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, яке є достатнім для того, щоб він довів своє виправлення.

Обставини, на які представник ОСОБА_9 посилається в апеляційній скарзі, як на підставу для призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі без звільнення від його відбування з випробуванням, були відомі суду першої інстанції, оцінені ним у сукупності з іншими доказами і не дали підстав для призначення іншого за розміром та видом покарання, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, з чим погоджується і колегія суддів.

Посилання потерпілої ОСОБА_8 під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення, про призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі, колегія суддів не оцінює, оскільки це суперечить положенням ч. 4 ст. 403 КПК України.

Частиною 4 статті 403 КПК України передбачено, що внесення до апеляційної скарги змін, які тягнуть за собою погіршення становища обвинуваченого, за межами строків на апеляційне оскарження не допускається.

В апеляційному порядку безпосередньо потерпіла ОСОБА_12 вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 12.01.2022 не оскаржує.

В інтересах потерпілої ОСОБА_12 на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 12.01.2022 подано апеляційну скаргу з доповненнями її представником адвокатом ОСОБА_9 .

Зокрема в апеляційній скарзі представником хоч і порушується питання про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, однак висувається вимога про скасування вироку Соснівського районного суду м. Черкаси від 12.01.2022 в частині призначеного покарання з ухваленням нового вироку про призначення ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України 4 років позбавлення волі без подальшого застосування положень ст. 75 КК України.

У подальшому, апеляційні вимоги представником ОСОБА_9 були доповнені виключно необхідністю скасування вироку суду першої інстанції в частині розв`язання заявленого цивільного позову в кримінальному провадженні.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішувати апеляційні вимоги, заявлені потерпілою ОСОБА_12 в усній формі під час апеляційного розгляду про призначення ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України більш суворого, ніж визначив суд першої інстанції, у виді 5 років позбавлення волі, оскільки такі вимоги є фактично змінами, які тягнуть за собою погіршення становища обвинуваченого, за межами строків на апеляційне оскарження.

Вирішуючи по суті апеляційні вимоги представника ОСОБА_9 щодо неправильного розв`язання судом першої інстанції заявленого потерпілою ОСОБА_8 цивільного позову в рамках кримінального провадження, колегія суддів виходить з наступного.

За змістом ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Статтею 129 КПК України передбачено, що суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 14 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1989 № 3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» (зі змінами), в мотивувальній частині вироку суд на основі всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи має навести мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову або про покладення на засудженого, цивільного відповідача обов`язку відшкодувати шкоду, зазначивши, якою дією чи бездіяльністю її заподіяно, якими доказами це підтверджується, а також навести відповідні розрахунки сум, що підлягають стягненню, з кого саме вони стягуються, на чию користь та в якому порядку проводити стягнення, зарахувати суми, добровільно передані цивільному позивачеві, вказати матеріальний закон на підставі якого вирішено цивільний позов, давши, при цьому, належну оцінку зазначеним обставинам.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілою ОСОБА_8 заявлено цивільний позов до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням.

Під час судового розгляду від захисника обвинуваченого ОСОБА_14 07.12.2020 надійшло письмове повідомлення щодо заявленого потерпілою ОСОБА_8 цивільного позову про те, що цивільно-правова відповідальність транспортного засобу Renault Symbol, реєстраційний номер НОМЕР_1 застрахована у СК АТ «СГ «ТАС» (приватне) за полісом № АР/7985831 від 24.06.2020. Про наведене захисником обвинуваченого ОСОБА_14 порушувалося питання і у відзиві на позовну заяву потерпілої ОСОБА_8 .

Під час судового розгляду не вирішувалося питання про залучення в якості цивільного відповідача страхової компанії АТ «СГ «ТАС» (приватне), а матеріали кримінального провадження не містять даних про те, що судом роз`яснено потерпілому та цивільному позивачу її право залучити до участі в провадженні страхову компанію в якості співвідповідача, з урахуванням практики Верховного суду про можливість залучення співвідповідача лише за клопотанням позивача.

За змістом оскаржуваного судового рішення, суд, не давши будь-якої оцінки доводам захисника ОСОБА_14 про те, що цивільно-правову відповідальність за заподіяну потерпілій шкоду в кримінальному провадженні має також нести і Страховик, формально пославшись на положення ст.ст. 23, 60, 1167 ЦК України, зобов`язав обвинуваченого ОСОБА_7 відшкодувати заподіяну потерпілій шкоду, завдану кримінальним правопорушенням.

На думку колегії суддів, належним чином не досліджена судом першої інстанції обставина щодо страхування цивільної відповідальності, яка не оцінена з урахуванням положень ст. 94 КПК України, свідчить про неповноту судового розгляду в частині вирішення заявленого цивільного позову, тому вирок суду підлягає скасуванню з призначенням в цій частині нового судового розгляду в порядку цивільного судочинства, для його розгляду по суті відповідно до вимог чинного законодавства.

Крім того судом не наведено достатніх мотивів прийнятого рішення про часткове задоволення цивільного позову, не зазначено, якими доказами воно підтверджуюється, не вказано відповідних розрахунків сум, які підлягають стягенню.

Колегія суддів позбавлена можливості вирішити по суті заявлений потерпілою ОСОБА_8 цивільний позов, з урахуванням викладеної в доповненнях до апеляційної скарги позиції представника останньої, оскільки учасниками судового провадження не порушувалось питання про дослідження обставин, якими підтверджені заявлені вимоги, в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України, а суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями повторно досліджувати докази за власної ініціативі та давати їм іншу оцінку.

Керуючись ст. 404, ч. 1 ст. 407, ст.ст. 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 з доповненнями задовольнити частково.

Вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 січня 2022 року щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України, скасувати в частині розв`язання цивільного позову та призначити в цій частині новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

У решті вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 січня 2022 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст. 426 КПК України

Головуючий

Судді