Справа № 308/3387/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2022 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 про скасування арешту на майно,

встановив:

Прокурор звернувся до слідчого судді з вищевказаним клопотанням, в якому просить, посилаючись на положення п. 4 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № З89-VIII, скасувати арешт, накладений на автомобіль ВАЗ моделі 2105 н.з. НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

В обґрунтування заявлено зазначив, що 11.06.2021 до ч/ч ВП№1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області надійшло повідомлення від працівників поліції про те, що в с. Сторожниця по вул. Перемоги ними було зупинено транспортний засіб марки ВАЗ 2105 н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 . В ході перевірки документів та номерного позначення кузову автомобіля в останніх виникла підозра щодо ймовірного внесення змін у номерне позначення кузову автомобіля. 11.06.2021 за вказаним фактом сектором дізнання відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області внесені відомості до ЄРДР за №70000167 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України. 11.06.2021 під час огляду місця події за адресою с. Сторожниця Ужгородського району, а саме автомобіля марки ВАЗ моделі «2105», номерний знак НОМЕР_3 , який згідно з вилученим свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 належить ОСОБА_5 . 11.06.2021 винесено постанову про визнання речовими доказами легкового автомобіля марки ВАЗ моделі «2105». номерний знак НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 . 22.06.2021 ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_6 про накладення арешту на майно - задоволено. Накладено арешт на тимчасово вилучене майно в ході огляду місця події, що мало місце 11.06.2021, а саме легкового автомобіля марки ВАЗ моделі «2105», номерний знак НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

В судове засідання прокурор не з`явився, подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, а також повідомив, що проінформував володільця т/з про дату, час та місце розгляду клопотання.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та матеріали, що додані до нього, приходить до наступного висновку.

Сектором дізнання відділу поліції №1 Ужгородського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000167, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.06.2021, за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення ст. 290 КК України.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі №308/7745/21 (1-кс/308/2609/21) від 22.06.2021 в межах кримінального провадження №0000167 накладено арешт на легковий автомобіль марки ВАЗ моделі «2105» номерний знак НОМЕР_1 , належний ОСОБА_5 , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

Листом голови Закарпатської обласної військової адміністрації ОСОБА_7 №06.16/212 від 05.03.2022 інформовано прокурора Закарпатської області ОСОБА_8 про необхідність в примусовому відчуженні транспортних засобів, вилучених у кримінальних провадженнях, та на які за ухвалами слідчих суддів накладено арешт.

При цьому в додатку до вказаного листа міститься перелік транспортних засобів щодо яких існує необхідність примусового відчуження на потреби оборони, в тому числі автомобіль ВАЗ моделі 2105 н.з. НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції від 17.07.1997 № 475/97-ВР, зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї, визначено: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Пунктом 39 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» (Заява № 4909/04) будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини першої статті 1, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним (пункт 107 рішення у справі «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), №3202/96).

Пунктом 50 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) визначено, що вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним, а також передбачено, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом». Вираз «на умовах, передбачених законом» найперше вимагає, щоб відповідний захід мав певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, зможе передбачити його наслідки для себе (пункт 155 рішення Європейського суду з прав людини від 29.04.2003 у справі «Полторацький проти України»).

Відповідно до ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисниками законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

В розглядуваному випадку із клопотанням про скасування арешту на майно звернувся процесуальний прокурор у вказаному кримінальному провадженні.

Частиною 6 ст. 9 КПК України визначено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 7 КПК України та ч. 1 ст. 26 КПК України однією із загальних засад кримінального провадження є диспозитивність, яка полягає у вільному використанні сторонами кримінального провадження своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом.

Виходячи з принципу диспозитивності кримінального процесу, приймаючи до уваги те, що питання скасування арешту майна ініційоване прокурором, арешт на таке накладався слідчим суддею за клопотанням прокурора, слідчий суддя, вважає за можливе вказане клопотання розглянути по суті за зверненням означеного суб`єкта.

Відповідно до вимог п. 4 ст. 8 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, заходи правового режиму воєнного стану, а саме примусово відчужувати майно, що перебуває у приватній або комунальній власності, вилучати майно державних підприємств, державних господарських об`єднань для потреб держави в умовах правового режиму воєнного стану в установленому законом порядку та видавати про це відповідні документи встановленого зразка.

Під час воєнного стану може примусово відчужуватися майно, що перебуває у приватній або комунальній власності, майна державних підприємств, державних господарських об`єднань для потреб держави в умовах правового режиму воєнного стану в установленому законом порядку (ЗУ «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану»).

При цьому ЗУ «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» запроваджується особливий порядок такого відчуження: рішення приймається військовим командуванням з подальшим затвердженням його в обласній/районній/міській державній адміністрації або виконавчим органом місцевої ради.

У місцях, де безпосередньо проходять бойові дії військове командування такого рішення не потребує і має право самостійно вирішувати питання необхідності таких дій і проголошувати «нагальну потребу».

З 24.02.2022 на території України за указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан.

Наразі в Україні тривають бойові дії, внаслідок яких спричинено значну загибель людей, що свідчить про те, що суспільний інтерес превалює над правом особи.

Наявність необхідності у скасуванні арешту, наявного на автомобілі, зумовлено потребою оборони, що стверджується вищевказаним листом голови Закарпатської обласної військової адміністрації.

Окрім цього, в розглядуваному випадку слідчий суддя враховує, що скасування арешту на майно не обмежує та не порушує прав учасників кримінального провадження, зокрема особи у якої вилучено відповідне майно.

При цьому слідчим суддею фактично не встановлюються обставини, передбачені абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, а саме щодо доведеності, що у застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Тож, зважаючи на те, що 24.02.2022 в Україні на підставі указу Президента України № 64/2022 введено воєнний стан, з огляду лист начальника Закарпатської обласної військової адміністрації ОСОБА_7 від 05.03.2022, в якому висловлено необхідність у примусовому відчуженні ряду майна на потреби оборони, враховуючи положення передбачені ч. 8 ст. 4 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану», слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 170 - 174, ч. 2 ст. 376 КПК України, ч. 8 ст. 4 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», слідчий суддя

постановив:

Скасувати арешт, накладений на автомобіль марки ВАЗ моделі 2105 н.з. НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1