печерський районний суд міста києва
Справа № 757/8590/22-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2022 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва другого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000103 від 29.01.2021,

В С Т А Н О В И В :

18.02.2022 у провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва другого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , згідно вимог якого, останній проситьнакласти арешт у виді заборони будь-яких дій щодо реєстрації (перереєстрації) права власності чи користування на земельну ділянку із кадастровим номером :85:425:0015, загальною площею 0.043 га, та розташованого на ній житлового будинку АДРЕСА_1 , які на праві власності зареєстровані за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та заборонити ОСОБА_4 , а також іншим фізичним та юридичним особам розпоряджатись та користуватись будь-яким чином вказаним нерухомим майном.
В обґрунтування клопотання зазначив, що на підставі рішення Дарницького районного суду міста Києва №2-503/11 від 17.03.2011, яке зареєстровано та оприлюднено судом 01.04.2016, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 26.04.2016 зареєстровано право власності на житловий будинок площею 422 кв.м. та земельну ділянку площею 462 кв.м. (кадастровий номер :85:425:0015) за адресою: АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В рішенні Дарницького районного суду міста Києва №2-503/11 від 17.03.2011 вказано, що право власності на будівлю та земельну ділянку визнається за ОСОБА_7 у зв`язку з тим, що ним проведено ремонтні роботи будинку з поліпшенням та благоустроєм території на загальну суму 8 859 705 грн. згідно акту виконаних робіт від 01.09.2010 р., а попередніми власниками не здійснено розрахунок та не сплачено грошові кошти за вказані роботи. Зокрема: ремонтні роботи будинку 7 002 408 грн.; благоустрій та озеленення, будівництво дитячого майданчика та фонтану 290 000 грн.; дизайнерські роботи та меблювання 1 567 297 грн.
Поверховим оглядом будівлі зафіксовано, що на земельній ділянці відсутній фонтан та дитячий майданчик, а сама будівля знаходиться в занедбаному стані, вікна відсутні, фасад розсипається, внутрішні оздоблювальні роботи, дизайнерські роботи та меблювання не проводились.
14.07.2010 Комунальним підприємством «Київжитлоексплуатація» було складено Акт №7/03 обстеження технічного стану несучих та захисних конструкцій житлового будинку АДРЕСА_1 . Згідно зазначеного документу внутрішні перегородки в будинку відсутні; міжповерхові перекриття демонтовані, частково влаштовані монолітні залізобетонні; дах кроквяний, скатний, покриття відсутнє; будинок тривалий час не експлуатується, знаходиться в занедбаному стані; частина внутрішніх несучих і огороджуючих конструкцій демонтовані, або зруйновані, внутрішній опоряджувальний шар конструкцій видалений; внаслідок відсутності покриття даху та перекриття відбувається інтенсивне зволоження та руйнування конструкцій будинку; прилегла територія навколо будинку невпорядкована, захаращена будівельним і побутовим сміттям; будинок відключений від міських інженерних комунікацій; несучі і огороджуючі конструкції обстежуваного будинку знаходяться в непридатному для нормальної експлуатації технічному стані; необхідно проведення реконструкції.
Тобто, під приводом фіктивного проведення робіт та не розрахування за них, винесено судове рішення та зареєстровано право власності на приміщення і земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_6 .
Крім цього, вищевказаним рішенням суду без будь-якої мотивації та підстав скасовано раніше накладені ВДВС Подільського РУЮ та слідчим СВ Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві обтяження та арешти на будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 .
На даний час рішення Дарницького районного суду у справі №2-503/11 від 17.03.2011 скасоване рішенням Апеляційного суду міста Києва від 26.07.2017, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до фон ОСОБА_8 , фон ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про визнання договору дійсним, визнання права власності відмовлено.
Касаційне провадження у справі закрито ухвалою Верховного Суду від 28.12.2020, у зв`язку з наявністю вироку Подільського районного суду міста Києва від 12 грудня 2018 року у справі №758/14826/18.
У тексті вироку Подільського районного суду міста Києва від 12 грудня 2018 року у справі №758/14826/18 зазначено, що невстановленими особами, матеріали кримінального провадження у відношенні яких виділені в окреме провадження, у невстановлений досудовим розслідуванням час, виготовлено підроблене рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17.03.2011 у справі № 2-503/11, до якого внесли завідомо неправдиві відомості про сторони по справі, зміст позовних вимог та прийняте рішення за результатами судового розгляду, а саме визнано право власності ОСОБА_6 на земельну ділянку з кадастровим номером 8 000000000:85:425:0015, за адресою: АДРЕСА_1 та на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , площею 422,2 м2.
При цьому, цивільна справа за № 2-503/11, дійсно перебувала у провадженні судді Дарницького районного суду міста Києва ОСОБА_12 , проте сторонами у якій виступали інші особи та позовні вимоги не стосувались вищезазначених об`єктів нерухомого майна.
Окрім цього, з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть видно, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , помер ще 09 травня 2005 р., тобто до моменту так званого виконання робіт і реєстрації права власності за ОСОБА_6 на житловий будинок площею 422 кв.м. та земельну ділянку площею 462 кв.м. (кадастровий номер :85:425:0015) за адресою: АДРЕСА_1 .
В подальшому, 13.05.2016 особа, яка назвалася ОСОБА_6 , продає вказану будівлю та земельну ділянку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а вказані правочини посвідчуються приватним нотаріусом ОСОБА_5 . При цьому, згідно наявної у інтернет-мережі інформації, найперше оголошення про продаж будівлі розміщено лише 10.06.2016, тобто після того, як власником став ОСОБА_4 .
20.07.2016 той же нотаріус ОСОБА_13 вносить зміни у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме, змінює площу будівлі з 422 кв.м. на 735 кв.м., хоча будинок залишився у тому ж вигляді що і на технічному паспорті БТІ, має три поверхи, підвал та горище, та загальну площу 422 кв. м. Крім того, в одному із оголошень про продаж будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , зазначається, що отримано новий технічний паспорт, який дозволяє збільшити загальну площу будівлі до 750 кв.м., що має ознаки шахрайства.
Тобто, з метою протиправного заволодіння правом власності на житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , і набуття фіктивного статусу добросовісного набувача, вказані особи, діючи в змові з іншими невстановленими особами, на підставі спірного рішення суду зареєстрували спочатку право власності за ОСОБА_6 , а через два тижні перереєстрували будівлю та земельну ділянку на ОСОБА_4 , після чого виставили майно на продаж.
Постановою від 16.04.2018 у кримінальному провадженні №0001671 від 16.12.2014, з якого виділено кримінальне провадження №0000103 від 29.01.2021, потерпілим від вищеописаних злочинних дій визнано Пітера Тоу.
Станом на сьогодні Подільським районним судом міста Києва розглядається цивільна справа №758/10963/17 за позовом потерпілого ОСОБА_11 , в якій останній вимагає витребування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 .
З метою попередження подальшого незаконного відчуження житлового будинку та земельної ділянки (кадастровий номер :85:425:0015) за адресою: АДРЕСА_1 , які на праві власності зареєстровані за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виникла необхідність в накладенні арешту на вказане вище нерухоме майно.
З урахуванням зазначених обставин, невстановлені досудовим розслідуванням особи, використовуючи рішення Дарницького районного суду міста Києва №2-503/11 від 17.03.2011, яке наразі в установленому законом порядку скасоване, паспорт померлого громадянина України виданого на ім`я ОСОБА_6 , а також інші підроблені документи, зареєстрували 26.04.2016 право власності на житловий будинок площею 422 кв.м. та земельну ділянку площею 462 кв.м., що розташовані по АДРЕСА_1 за останнім, та 13.05.2016 реалізували зазначене майно ОСОБА_4 , чим завдали власнику зазначеного майна громадянину США Пітеру Поу майнову шкоду в особливо великому розмірі.
Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка з кадастровим номером :85:425:0015 та житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровані на праві власності за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Постановою прокурора у кримінальному провадженні від 12.02.2022 зазначені земельна ділянка та житловий будинок визнані речовими доказом у даному кримінальному провадженні.
На даний час, у ході досудового розслідування виникла необхідність такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт вказаного майна, з метою уникнення можливості його відчуження, забезпечення збереження речових доказів, що були об`єктом кримінально протиправних дій.
Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.
У судове засідання прокурор/слідчий не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином, представник сторони обвинувачення подав заяву про розгляд клопотання у його відсутність, вимоги підтримує та просить задовольнити та накласти арешт з метою збереження речових доказів.
На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено окрім іншого, що неприбуття слідчого, прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.
За таких обставин, приймаючи до уваги те, що слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, створив необхідні умови для реалізації особою, яка подала клопотання, її процесуальних прав на участь у розгляді цієї справи в суді, ураховуючи, що підстав для визнання явки представника сторони обвинувачення обов`язковою не має, вважаю за можливе розглянути клопотання у його відсутність та одночасно приймаючи до уваги до уваги приписи ч. 2 ст. 172 КПК України, без повідомлення власника майна.
Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.
З матеріалів клопотання вбачається що Слідчими Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000103 від 29.01.2021 за фактами заволодіння невстановленими особами чужим майна в особливо великому розмірі шляхом обману, а також заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене в особливо великому розмірі за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 191 КК України, яке було виділене, яке було виділене з кримінального провадження №0001671 від 16.12.2014 року за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 190, ч.ч. 3,4 ст. 358, ч. 2 ст. 375, ч. 3 ст. 365-2 КК України.
Постановою прокурора у кримінальному провадженні від 12.02.2022 зазначені земельна ділянка та житловий будинок визнані речовими доказом у даному кримінальному провадженні.
Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».
Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).
Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до вимог до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, враховує правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.
Отже, майно, яке має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови.
З огляду на зазначені вимоги закону слідчий суддя приходить до висновку про те, що майно, на арешті якого наполягає сторона обвинувачення, відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні № 0000103 від 29.01.2021, а відтак наявні підстави з якими законодавець пов`язує застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту вказаного майна.
Матеріали клопотання свідчать, що вказане майно має відношення до кримінального провадження, і, таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання їх зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України, приходжу до переконання про задоволення клопотання прокурора про накладення арешту на вищезазначене майно, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, тобто є предметом кримінального правопорушення та може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, слідчий суддя з огляду на конкретні обставини справи та враховуючи, що необхідно виконати ряд слідчих дій, спрямованих на всебічне, повне та об`єктивне розслідування всіх обставин кримінального правопорушення, вважає наявними підстави для накладення арешту на вказане майно з метою збереження речових доказів, оскільки прокурором доведено, що у разі незастосування такого заходу забезпечення існують ризики його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що в подальшому ускладнить встановлення істини у кримінальному провадженні та проведенню необхідних слідчих (процесуальних) дій.
Приходячи до такого висновку, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 107, 117, 131, 132, 171173, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

Клопотання задовольнити.
З метою збереження речових доказів накласти арешт у виді заборони будь-яких дій щодо реєстрації (перереєстрації) права власності чи користування на земельну ділянку із кадастровим номером :85:425:0015, загальною площею 0.043 га, та розташованого на ній житлового будинку АДРЕСА_1 , які на праві власності зареєстровані за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заборонити ОСОБА_4 , а також іншим фізичним та юридичним особам розпоряджатись та користуватись будь-яким чином вказаним нерухомим майном.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Зобов`язати слідчого/прокурора у кримінальному провадженні передати ухвалу особі, на майно якої, накладено арешт.
Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1