08.09.2022 Справа № 756/7313/22
№ 756/7313/22
№ 1-кс/756/1253/22
У Х В А Л А
іменем України

08 вересня 2022 року, слідчий суддя Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва клопотання старшого слідчого СВ Оболонського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0002042 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.03.2020, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України,

в с т а н о в и в:

06 вересня 2022 року старший слідчий СВ Оболонського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 (далі слідчий), за погодженням з прокурором Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 , звернувся до Оболонського районного суду м. Києва із клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0002042 від 20.03.2020.
У клопотанні слідчий зазначає, що у провадженні СВ Оболонського УП ГУ НП у м. Києві перебувають матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002042 від 20.03.2020 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.
Так, в ході досудового розслідування встановлено, що 05.02.2020, у невстановлений час, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на сайті «OLX» знайшла оголошення про продаж 2-х паркомісць №100 та № НОМЕР_1 , що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , продавцем та власником, яких на той момент був ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та в подальшому з останнім по номеру мобільного телефону НОМЕР_2 домовилась про зустріч щодо купівлі вказаних паркомісць.
У невстановлений, досудовим розслідуванням, час та місці під час зустрічі з ОСОБА_5 у ОСОБА_6 , виник умисел, спрямований на заволодіння чужим майном у великих розмірах шляхом зловживання довірою (шахрайством), а саме грошовими коштами ОСОБА_5 .
Продовжуючи реалізацію свого умислу ОСОБА_6 запропонував ОСОБА_5 вчинення правочину щодо продажу їй паркомісць №100 та АДРЕСА_2 , та у подальшому, ОСОБА_6 з метою встановлення довірливих відносин з ОСОБА_5 , домовились укласти попередній договір купівлі-продажу, який був оформлений 02.03.2020 приватним нотаріусом ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_3 , та під час якого ОСОБА_5 передала ОСОБА_6 грошові кошти у сумі 74 400 грн., чим засвідчили попередній договір щодо майбутнього вчинення правочину щодо купівлі-продажу вказаних паркомісць.
У подальшому, ОСОБА_6 , реалізуючи свій умисел, спрямований на заволодіння чужим майном у великих розмірах шляхом зловживання довірою (шахрайство) у невстановлений час 11.03.2020 зателефонував ОСОБА_5 та під приводом продажу вищевказаних паркомісць повідомив про те, що для найскорішого зняття іпотеки з них та продажу паркомісць №100 та АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 необхідно на його рахунок IBAN НОМЕР_3 , що у АТ «ОТП БАНК», за реєстраційним номером облікової картки платника податків ОСОБА_6 НОМЕР_4 перерахувати грошові кошти у сумі 205 124 грн. 46 коп. після чого він зможе зняти іпотеку та в подальшому буде підписаний основний договір купівлі-продажу вказаних паркомісць, вводячи її в оману щодо подальшого вчинення правочину, так як останній не планував їх продавати.
У подальшому, ОСОБА_5 не підозрюючи про злочинні наміри ОСОБА_6 , довіряючи останньому та розраховуючи на вчинення ним запропонованих дій щодо подальшого укладання договору купівлі-продажу по вказаним паркомісцям, будучи переконаною в тому, що останній після отримання грошових коштів, укладе з нею основний договір купівлі-продажу, 12.03.2020 о 10 год. 36 хв. знаходячись у відділенні «ПриватБанк», що за адресою: м. Київ, просп. Героїв Сталінграда, 10 А, зі свого рахунку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» добровільно перерахувала на розрахунковий рахунок АТ «ОТП БАНК» № НОМЕР_5 , IBAN НОМЕР_3 , за реєстраційним номером облікової картки платника податків ОСОБА_6 НОМЕР_4 , грошові кошти у сумі 205 124 гривень 46 копійок (двісті п`ять тисяч сто двадцять чотири гривні 46 коп.).
ОСОБА_6 зловживаючи довірою ОСОБА_5 , під приводом продажу вказаних паркомісць, заволодів грошовими коштами, які належали останній та в подальшому розпорядився даними грошима на власний розсуд, завдавши ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 279 524 грн. 46 коп. (двісті сімдесят дев`ять тисяч п`ятсот двадцять чотири гривні 46 копійок), не виконавши попередньої домовленості щодо продажу вказаних паркомісць та умов попереднього договору.
Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою, (шахрайство), вчинене у великих розмірах, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Як убачається з позовної заяви від 07.04.2020, ОСОБА_5 просить стягнути з ОСОБА_6 майнову та моральну шкоду, а також витрати на професійну правничу допомогу на суму 545 031, 91 грн.
16.08.2022, ОСОБА_6 у відповідності до ст. 278 КПК України, було повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.
Так, як убачається з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна підозрюваному ОСОБА_6 на праві власності належить: група нежитлових приміщень (загальна площа (кв.м) 169.93), що розташована за адресою: АДРЕСА_4 ; група нежитлових приміщень (загальна площа (кв.м) 21.44), що розташована за адресою: АДРЕСА_5 (загальна площа 125,80 кв. м.), що розташована за адресою: м. Київ, що розташована за адресою: АДРЕСА_6 .

На підставі викладеного, з метою забезпечення поданого цивільного позову ОСОБА_5 , слідчий та прокурор просять накласти арешт на майно ОСОБА_6 .

Прокурор ОСОБА_4 та старший слідчий ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, про час та місце його проведення повідомлялися належним чином. Прокурор ОСОБА_4 подала до суду заяву, про розгляд клопотання у її відсутність, клопотання підтримує та просить задовольнити.
Власник майна ОСОБА_6 про час та місце розгляду клопотання про арешт майна не повідомлявся на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, оскільки це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Ураховуючи неявку прокурора та слідчого, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду клопотання, а також беручи до уваги позицію прокурора викладену у поданій до суду заяві, слідчий суддя приходить до висновку про можливість розгляду клопотання за наявними в ньому матеріалами.

Дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий та прокурор обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про арешт майна є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Водночас, відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно п. 10 ч. 1 ст. 56 КПК України протягом кримінального провадження потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.
У відповідності до частин 1, 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Пунктом 4 ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Відповідно до пунктів 1-3 ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.
Як убачається із клопотання про накладення арешту на майно та матеріалів доданих в його обґрунтування, слідчим та прокурором обґрунтована необхідність арешту вказаного у клопотанні майна, зокрема, вказано перелік і види майна, що належить арештувати та надано документи, які підтверджують право власності на майно.

Так, в силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «АГОСІ проти Сполученого Королівства» (AGOSI v. The United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), в яких заявники скаржилася на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).
Враховуючи, що клопотання містить достатні дані щодо необхідності накладення арешту на майно, оскільки існують реальні підстави вважати, що майно на яке слідчий та прокурор просять накласти арешт може бути відчужено на користь третіх осіб, що унеможливить або ж ускладнить забезпечення потерпілій права на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди, а тому вважаю, що клопотання старшого слідчого підлягає задоволенню, однак оскільки старшим слідчим не доведені обставини, які б свідчили про необхідність заборони користуванням вказаними об`єктами нерухомо майна, лише в частині відчуження та розпорядження.
Ураховуючи викладене, керуючись статтями 132, 170-173, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в:

Клопотання старшого слідчого СВ Оболонського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0002042 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.03.2020, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, задовольнити частково.

Накласти арешт на наступне майно, а саме:
- групу нежитлових приміщень (загальна площа (кв.м) 169.93), що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , шляхом заборони відчуження та розпорядження будь-кому і будь-яким чином вказаним майно;
- групу нежитлових приміщень (загальна площа (кв.м) 21.44), що розташована за адресою: АДРЕСА_7 , шляхом заборони відчуження та розпорядження будь-кому і будь-яким чином вказаним майно;
- квартиру АДРЕСА_8 (загальна площа 125,80 кв. м.), що розташована за адресою: м. Київ, що розташована за адресою: АДРЕСА_6 , шляхом заборони відчуження та розпорядження будь-кому і будь-яким чином вказаним майно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Слідчий суддя ОСОБА_1