Справа № 308/7178/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3209/2022 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги захисників обвинувачених на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 11 серпня 2022 року про продовження строку тримання під вартою,
В С Т А Н О В И Л А:
В провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ст. 348 КК України, та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 28 ст. 348, ч. 2 ст. 357 КК України.

В судовому засіданні прокурор зваернувся до суду з клопотаннями про продовження строкутримання обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 під вартою, обумовлюючи обставинами кримінального правопорушення, його ступенем тяжкості, наслідками його вчинення, даними, які характеризують обвинувачених та ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України, а саме: можливістю переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжити кримінальне правопорушення.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11 серпня 2022 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до 09 жовтня 2022 року включно.

Суд, обґрунтовуючи доцільність перебування обвинуваченихпід вартою, дійшов висновку про доведеність прокурором продовження існування зазначених у клопотаннях ризиків, оскільки вони обвинувачуються, зокрема, і у посяганні на життя працівника правоохоронного органу, вчинене, згідно пред`явленого обвинувачення, із застосуванням вогнепальної зброї, за попередньою змовою групою осіб, міра покарання у виді довічного позбавлення волі, яка може бути призначена обвинуваченим у разі доведення їх винуватості, а усвідомлення обвинуваченими цієї обставини переконливо дало суду підстави вважати про існування наступних ризиків, а саме: можливість переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжити кримінальне правопорушення. Судом зазначено, що свідки у кримінальному провадженні не були допитані, при цьому враховано позицію потерпілого ОСОБА_10 , який стверджував, що боїться за свою безпеку у зв`язку з розглядом даного провадження, а також існування іншого кримінального провадження, у якому ОСОБА_8 підозрюється у погрозі вбивством слідчому. Судом також вказано про відсутність можливості зміни обвинуваченим запобіжного заходу на більш м`який , оскільки зазначена обставина не лише не зможе запобігти ризикам передбаченим кримінальним процесуальним законодавством України, але й може зашкодити суспільному інтересу та завдати шкоди правам та охоронюваним законом інтересам потерпілого.
В апеляційних скаргах адвокат ОСОБА_7 , який захищає інтереси обох обвинувачених, просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою змінити запобіжний захід обвинуваченим та застосувати щодо кожного з них домашній арешт.
В обґрунтування апеляційної скарги в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 захисник посилається на формальність заявлених ризиків та зменшення їх внаслідок спливу тривалого проміжку часу. Вказує на безпідставність ризику впливу на потерпілого ОСОБА_10 , так як останній вже був допитаний в судовому засіданні, окрім того, матеріали справи не містять доказів причетності ОСОБА_8 до інкримінованого йому кримінального правопорушення. Також посилається на стан здоров`я обвинуваченого, який має травму коліна і хворобу яка продовжує загострюватись, а в умовах СІЗО неможливо забезпечити належне лікування та реабілітацію. Окрім того, посилається на тривалість перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою та відкриття в ЄСПЛ провадження з цього приводу. Також посилається на введення на території України воєнного стану, що унеможливлює можливий виїзд за кордон обвинуваченого, а його перебування в ДУ «Київський слідчий ізолятор» ставить під загрозу його життя, оскільки установа знаходиться під постійною загрозою ракетного удару.

В обґрунтування апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 зазначено, що судом першої інстанції не взято до уваги довготривалості перебування обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою, а також відкриття провадження в ЄСПЛ з цього приводу, що вже свідчить про порушення прав обвинуваченого. Також вказує що прокурор вкотре продублював заявлені ризики не надавши доказів на їх збільшення, а в умовах воєнного стану вказані ризики абсолютно нівелюються., а суд не звернув уваги на те, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, позитивні характеристики з місця служби та з місця проживання, є глибоко віруючою людиною та в чоловічому монастирі був понамарем та ніс послух з 2006р. по 2018 р.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Про розгляд апеляційної скарги обвинувачені повідомлені, направили до суду заяви про розгляд апеляційних скарг без їх участі.

Заслухавши доповідь судді, захисника, який підтримав апеляційні скарги, прокурора, який заперечив проти їх задоволення, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Суд, розглядаючи питання доцільності перебування обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 під вартою, фактично дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку їх тримання під вартою у зв`язку з існуванням ризиків, передбачених п.п. 1,3,4,5 ч. 1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , оскільки продовжують існувати обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_8 та ОСОБА_9 перебувати на волі.

Доводи апеляційних скарг не спростовують правильність висновків суду про доцільність подальшого перебування під вартою ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на час судового розгляду.

Як випливає із змісту судового рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинувачених у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі розгляду кримінального провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Рішення суду першої інстанції не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Посилання захисника обвинувачених на відкриття провадження в ЄСПЛ щодо тривалого тримання під вартою обвинувачених, не може бути безумовною підставою для зміни запобіжного заходу, адже вказані обставини не свідчать про задоволення вимог заявника.

Доводи захисника на наявність у обвинувачених місця постійного проживання, позитивних характеристик, погіршення стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 враховані судом першої інстанції та ухвалою суду забезпечено додержання права обвинуваченого на належну медичну допомогу.

Враховуючи суспільну небезпечність, характер кримінальних правопорушень, приймаючи до уваги тяжкість інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, одне з яких відповідно ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, які вчинені із посяганням на життя працівника правоохоронного органу, відповідальність за яке передбачено до довічного позбавлення волі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для обрання обвинуваченим іншого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Судове рішення є достатнім чином мотивованим та обґрунтованим, тому відсутні підстави вважати його таким, що ухвалене без дотримання вимог ст. 370 КПК України.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.
За таких обставин ухвала є законною.
Керуючись ст.404, 405,407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника обвинувачених залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києвавід 11 серпня 2022 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: