Справа №336/2685/22
Провадження №1-кс/336/396/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 липня 2022 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі клопотання старшого слідчого відділення поліції №4 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному 29.06.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000333 за ознаками ч.4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Старший слідчий відділення поліції №4 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області капітан поліції ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим з прокурором ОСОБА_4 , про арешт майна, а саме: на два металевих листа, ресору, фрагменти рами з причепу та визначити місце зберігання речових доказів в камері речових доказів ВП №4 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області по вул. Шевченка, 12 в м. Оріхів Запорізької області.
Клопотання обґрунтоване тим, що у провадженні СВ відділення поліції №4 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000333 від 29.06.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.
27.06.2022 року невідома особа діючи в умовах воєнного стану шляхом зриву навісного замку на воротах проникла на територію домоволодіння по АДРЕСА_1 звідки викрала саморобний автомобільний причеп котрий належав ОСОБА_5 спричинивши матеріальну шкоду.
В ході досудового розслідування допитаний потерпілий ОСОБА_5 показав, що 31.05.2022 року у зв`язку із постійними обстрілами та бойовими діями тимчасово переїхав проживати до м. Запоріжжя. За його домоволодінням по АДРЕСА_1 приглядав сусід ОСОБА_6 . 27.06.2022 року увечері йому зателефонував ОСОБА_6 та повідомив, що із мого двору викрали автомобільний причеп. При цьому, місцеві мешканці бачили, що крадіжку вчинив ОСОБА_7 . Автомобільний причеп був саморобний зелено червоного кольору та він його складав самостійно із запчастин котрі придбав в 2017 році.
Допитані свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 показали, що 26.06.2022 року у вечірній час бачили як ОСОБА_10 із двору буд. АДРЕСА_1 викочував автомобільний причеп, котрий в подальшому закотив до території покинутого будинку.
Опитаний ОСОБА_7 пояснив, що 27.06.2022 року о 09.00 годині проходячи повз будинок АДРЕСА_1 побачив автомобільний причеп, котрий він викотив та відкотив до себе додому. Потім його розібрав та деякі запчастини викинув до лісосмуги.
30.06.2022 року неподалік вул.. Лугової в с. Новоданилівка Пологівського району Запорізької області, на відкритій ділянці місцевості ОСОБА_7 вказав куди викинув частини від автомобільного причепу. Працівниками поліції було оглянуто два металевих листа, рисору, фрагменти рами з причепу. Після огляду дані об`єкти були тимчасово вилучено до ВП №4 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області.
За даним фактом відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, тобто закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.
На теперішній час два металевих листа, ресору, фрагменти рами з причепу мають значення речового доказу по вказаному кримінальному провадженню, тому слідчий просить суд накласти на нього арешт.
Слідчий в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду клопотання повідомлявся у встановленому законом порядку. Суду надав заяву про розгляд клопотання за його відсутністю, клопотання підтримав.
Від власника майна надійшла заява про розгляд справи без його участі, не заперечує проти клопотання слідчого.
Неприбуття учасників провадження у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання, що передбачено частиною першою статті 172 КПК України.
У зв`язку з неприбуттям в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється, що відповідає положенням частини четвертої статті 107 КПК України.
Дослідивши клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя дійшов наступних висновків.
Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до положення статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення, що передбачено в частині першій статті 98 КПК України.
Слідчим здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000333, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.062022 за частиною 4 статті 185 КК України. Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням здійснює Пологівська окружна прокуратура Запорізької області.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 27.06.2022 року невідома особа діючи в умовах воєнного стану шляхом зриву навісного замку на воротах проникла на територію домоволодіння по АДРЕСА_1 звідки викрала саморобний автомобільний причеп котрий належав ОСОБА_5 спричинивши матеріальну шкоду.
В ході досудового розслідування допитаний потерпілий ОСОБА_5 показав, що 31.05.2022 року у зв`язку із постійними обстрілами та бойовими діями тимчасово переїхав проживати до м. Запоріжжя. За його домоволодінням по АДРЕСА_1 приглядав сусід ОСОБА_6 . 27.06.2022 року увечері йому зателефонував ОСОБА_6 та повідомив, що із мого двору викрали автомобільний причеп. При цьому, місцеві мешканці бачили, що крадіжку вчинив ОСОБА_7 . Автомобільний причеп був саморобний зелено червоного кольору та він його складав самостійно із запчастин котрі придбав в 2017 році.
Допитані свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 показали, що 26.06.2022 року у вечірній час бачили як ОСОБА_10 із двору буд. АДРЕСА_1 викочував автомобільний причеп, котрий в подальшому закотив до території покинутого будинку.
Опитаний ОСОБА_7 пояснив, що 27.06.2022 року о 09.00 годині проходячи повз будинок АДРЕСА_1
побачив автомобільний причеп, котрий він викотив та відкотив до себе додому. Потім його розібрав та деякі запчастини викинув до лісосмуги.
30.06.2022 року неподалік вул.. Лугової в с. Новоданилівка Пологівського району Запорізької області, на відкритій ділянці місцевості ОСОБА_7 вказав куди викинув частини від автомобільного причепу. Працівниками поліції було оглянуто два металевих листа, рисору, фрагменти рами з причепу. Після огляду дані об`єкти були тимчасово вилучено до ВП №4 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області.
Правова кваліфікація кримінального правопорушення: ч. 4 ст. 185 КК України.
На даний час оглянуті та вилучені об`єкти є речовим доказом, які в подальшому можуть бути використані у кримінальному провадженні № 0000101 від 28 червня 2022 року для проведення відповідних слідчих дій.
Слідчий суддя встановив, що вищевказане майно відповідає критеріям, визначеним частиною першою статті 98 КПК України.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя враховує, що правовою підставою арешту майна є збереження речових доказів, які можуть бути використані як докази у кримінальному провадженні, а також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для його власника.
Згідно ч.1 ст.167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Відповідно до п.п.1, 3 ч.2 ст.167 КПК тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; є предметом кримінального правопорушення.
Ч.2 ст.168 КПК України передбачено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватись під час обшуку, огляду.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A № 98).
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
На даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки невжиття даних заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна може призвести до його втрати, перетворення або іншої передачі майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
У зв`язку із вищевикладеним та з урахуванням системного аналізу наведених норм Кримінального процесуального кодексу України є обґрунтовані законодавчі та фактичні підстави для накладення арешту на тимчасово вилучене майно, зазначене у клопотанні слідчого, оскільки обґрунтоване припущення органу досудового розслідування про те, що дане майно є речовим доказом, а саме предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та може зберігати на собі сліди правопорушення та містить інші відомості, які можуть бути використані як докази факту чи обставин, що підлягає перевірці під час досудового розслідування за допомогою низки слідчих (розшукових) дій, у тому числі проведенні відповідних експертиз, тому клопотання підлягає задоволенню з метою забезпечення доказової бази у вказаному кримінальному провадженні.
Керуючись статтями 170-173, 175 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання задовольнити.
Накласти арешт на два металевих листа, ресору, фрагменти рами з причепу та визначити місце зберігання речових доказів в камері речових доказів ВП №4 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області по вул. Шевченка, 12 в м. Оріхів Запорізької області.
Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
Копію ухвали надіслати слідчому та власнику майна.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів.
Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1