Номер провадження: 11-кп/813/1958/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2022 року Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участю

прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000084 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2022 року, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 258-3, ч.1 ст.14 ч.2 ст.258 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2022 року під час судового розгляду обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою до 13 листопада 2022 року.

Визначено розмір застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 681000 грн.

Цією ж ухвалою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , апеляційна скарга від якого не надходила.

Ухвала суду першої інстанції від 13.09.2022 року перевіряється в межах поданої апеляційної скарги лише відносно ОСОБА_7 .

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить відмовити прокурору в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та змінити йому запобіжний захід на нічний домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю в порядку ст. 195 КПК України.
Вказує, що прокурор в порушення вимог ст. 184 КПК України не надав будь яких матеріалів, які обґрунтовують необхідність застосування запобіжного заходу та не вказав перелік свідків , яких прокурор вважає за необхідне допитати під час судового розгляду.
Ризик незаконного впливу на потерпілого, свідка, експерта, іншого обвинуваченого вважає необґрунтованим, оскільки матеріали кримінального провадження не містять доказів будь якого намагання здійснити ним вказані дії.
Зазначає, що тривалий час перебуває під вартою, проте прокурором не надано до суду ніяких матеріалів, а також свідків, які б підтверджували вчинення ним інкримінованого злочину.
Суд не врахував наявність у нього міцних соціальних зв`язків, а також наявність постійного місця проживання.
Тяжкість інкримінованого злочину не може бути підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Стверджує, що пред`явлене йому обвинувачення є сфальсифіковане та не знаходить свого підтвердження, допитані в суді свідки не підтвердили його винуватість, вину він не визнає.
Вказує, що не збирається вчиняти нові правопорушення, всі зазначені в ухвалі суду ризики є припущенням прокурора та суду.
Суд визначив завідомо непомірний розмір застави, не врахувавши його майновий стан.
Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного перегляду.
Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав доводи апеляційної скарги .
Адвокат ОСОБА_9 направила заяву про здійснення апеляційного розгляду за її відсутністю.
Обвинувачений вказав на можливість проведення апеляційного розгляду за його апеляційною скаргою за відсутності захисника.
Прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.
Відповідно до вимог ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.
За таких обставин колегія суддів вважає можливим здійснити апеляційний розгляд за відсутності захисника.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Мотиви Суду.
Частиною 1 ст. 404 КПК визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Положеннями ст. 422-1 КПК передбачено порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
У відповідності до приписів ч.3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Вбачається, що на розгляді Приморського районного суду м. Одеси знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000084 за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
На теперішній час у даному кримінальному провадженні судовий розгляд не закінчено, строк тримання під вартою ОСОБА_7 за попередньою ухвалою був продовжений до 04.10.2022 року.
До спливу строку тримання під вартою за попередньою ухвалою суду, як видно, судовий розгляд не закінчився, тому на виконання приписів ст. 331 КПК України поставив на вирішення питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.

Суд, продовжуючи строк дії запобіжного заходу має перевірити чи не зменшилися на цій стадії судового розгляду встановлені раніше ризики і чи зможе більш м`який запобіжний захід запобігти цим ризикам.

Крім тяжкості покарання, що загрожує особі у разі визнання його винуватим, на стадії продовження запобіжного заходу враховується і сукупність обставин, які визначені ст. 178 КПК України, зокрема соціальні зв`язки, відомості , що характеризують особу обвинуваченого.

Частиною 1 ст. 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Застосування запобіжних заходів стає можливим при наявності ризиків. Ризик - це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства та суду подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування кримінального правопорушення (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.
Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути піддана обвинувачена особа , можна законно розглядати, як таку, що може спонукати її до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральні якості, місце проживання, професію, прибуток, сімейні зв`язки, будь які зв`язки з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.
Як видно із ухвали, що оскаржується, приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , суд виходив із того, що судовий розгляд кримінального провадження не завершено, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 258-3, ч.1 ст.14 ч.2 ст.258 КК України, які, відповідно до положень ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, та носять підвищену суспільну небезпеку, врахував інші відомості , що передбачені ст. 178 КПК.
Відомості , що відображені в матеріалах провадження свідчать про те, що ОСОБА_7 , зареєстрований на території Донецької області , тобто на території, яка тимчасово не підконтрольна Україні, на час затримання проживав без реєстрації в м. Одеса, не був працевлаштований, законних джерел доходів не мав, суспільно - корисною діяльністю не займався, не має достатньо міцних соціальних зв`язків, які б мали реальний вплив на його поведінку та слугували б стримуючим запобіжником його поведінки.

Ці обставини доводять продовження існування ризику вчинити інші кримінальні правопорушення, переховування від суду, про що вірно зазначив суд першої інстанції.
З огляду на те, що судовий розгляд продовжується та не були допитані всі свідки , не досліджені у повному обсязі докази, вірогідним є продовження існування ризику незаконного впливу на свідків.
Ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від зазначених осіб та дослідження їх судом.
Посилання апелянта, як на підставу для скасування оскаржуваної ухвали на те, що прокурор у клопотанні не вказав відносно яких конкретно свідків існує ризик впливу з боку обвинуваченого, колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки такий ризик існує щодо всіх осіб, які у цьому провадженні свідками , і показання яких за клопотанням сторони обвинувачення суд має дослідити безпосередньо.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про недоведеність існування передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків є непереконливими, адже при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.
Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.
На переконання судової колегії , зазначені вище обставини в своїй сукупності, свідчать про те, що застосування до ОСОБА_7 на даній стадії судового розгляду кримінального провадження більш м`якого запобіжного заходу, як він на тому наполягає, не зможе запобігти ризикам, які продовжують існувати .
Суд, при вирішенні питання щодо продовження строків тримання під вартою, врахував як видно, не тільки тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у скоєнні інкримінованих злочинів, а і сукупність даних про особу обвинуваченого, передбачених ст. 178 КПК України, що в цілому і стало підставою для прийняття рішення про необхідність продовження тримання обвинуваченого під вартою.
Наведені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути визнані запорукою належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 під час подальшого судового розгляду, а відтак не можуть бути визнані підставою для зміни запобіжного заходу відносно нього на більш м`який.
В суді першої інстанції триває судовий розгляд провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , а тому встановлення на даному етапі його вини у вчиненні інкримінованих злочинів відноситься до компетенції суду першої інстанції за результатами судового розгляду.
Перевірка достатності доказів для постановлення обвинувального вироку не відноситься до компетенції суду апеляційної інстанції на стадії апеляційного перегляду ухвали суду про продовження запобіжного заходу до закінчення судового розгляду.
Апеляційний суд, до ухвалення рішення суду першої інстанції по суті, позбавлений процесуальної можливості надавати оцінку доказам у кримінальному провадженні, в тому числі на предмет їх допустимості, а також робити висновки щодо доведеності чи недоведеності винуватості особи.
Тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що суд не мав підстав приймати рішення про продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого через недостатність доказів його винуватості , колегія суддів відхиляє.
Тривалість перебування обвинуваченого під вартою, сама по собі, не може слугувати безумовною підставою для прийняття рішення про зміну запобіжного заходу і підлягає врахуванню у сукупності з іншими обставинами, передбаченими ст. 177 та ст. 178 КПК України.
Відомості, що характеризують обвинуваченого, як видно, були враховані як на стадії застосування запобіжного заходу, так і при продовженні строку тримання під вартою.
Жодних відомостей чи доказів того , що на даний час у соціальному, сімейному, матеріальному стані обвинуваченого сталися істотні зміни, які б давали підстави для висновку про зменшення існуючих ризиків, стороною захисту під час апеляційного розгляду не додано.
Посилання апелянта на те, що в нього є орендоване житло у м. Одесі не може бути визнано таким чинником, який сам по собі доводить існування міцних соціальних зв`язків та нівелює чи зменшує встановлені у кримінальному провадженні ризики, зокрема ризик вчинити інші кримінальні правопорушення, незаконного впливу на свідків.
Посилання апелянта як на підставу для застосування більш м`якого запобіжного заходу на те, що він в майбутньому має намір суворо покладені на нього обов`язки щодо явки в судове засідання, колегія суддів відхиляє, оскільки відомості про особу обвинуваченого, в сукупності з тяжкістю покарання , що загрожує у разі доведення його винуватості, відсутністю міцних соціальних зв`язків вказують на ризик ухилення від явки до суду.
З оскаржуваної ухвали вбачається, що суд продовжуючи строк тримання під вартою вказав на відсутність підстав для зменшення застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто у сумі 681000 грн.
Застава у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб , як видно, визначалася ухвалою суду у підготовчому судовому засіданні від 20.01.2021 року як альтернативний запобіжний захід з метою запобігання ризикам передбаченим п 1 , 3, 5 ч 1 ст. 177 КПК.
Частиною 4 ст. 182 КПК визначено, що конкретний розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків , передбачених ст. 177 КПК. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
Апеляційний суд вважає, що суд , у відповідності до ст. 182 КПК вірно визначив , що застава, як альтернативний запобіжний захід, у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, буде достатнім для забезпечення подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігання існуючим ризикам.
На думку апеляційного суду, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження , відомостей про особу обвинуваченого, які підлягають врахуванню відповідно до ст. 178 КПК, з урахуванням обставин та тяжкості кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого та інших даних про його особу, а також встановлених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України вказаний в ухвалі суду розмір застави є достатнім і прийнятним також з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином вчиняти дії, передбачені ст. 177 КПК.
Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційні вимоги обвинуваченого задоволенню не підлягають.
Доцільність необхідності подальшого утримання обвинуваченого під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.331 КПК судом першої інстанції , а сторона захисту не позбавлена можливості надати суду документи на підтвердження доводів щодо обставин, які свідчать про нівелювання врахованих раніше ризиків.
Апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання приписів ч.4 ст.28, ч.1 ст.318 КПК про здійснення судового розгляду вказаного кримінального провадження протягом розумного строку .
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419, 422-1, 376 ч.2 КПК України, апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Залишити без змін ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2022 року, якою ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою .
Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків у розгляді даного кримінального провадження передбачених ст. 28, ч 1 ст. 318 КПК України.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4