Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 494/1667/18
Номер провадження: 1-кп/511/119/22
13.10.2022 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3 (дистанційно)

обвинуваченого ОСОБА_4 (дистанційно)

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна та в режимі ВКЗ з Березівським районним судом Одеської області заяву обвинуваченого ОСОБА_4 про відвід прокурора ОСОБА_3 по кримінальному провадженню №0000161 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 23.05.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:
14.04.2022 року до Роздільнянського районного суду Одеської області з Одеського апеляційного суду надійшов за підсудністю обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0000161 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 23.05.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Ухвалою суду від 18.04.2022року було призначено підготовче судове засідання.

Через канцелярію суду обвинуваченим ОСОБА_4 було подано ряд клопотань, серед яких є заява про відвід прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури ОСОБА_3 .

Заява ОСОБА_4 мотивована тим, що прокурором ОСОБА_3 було сфальшоване кримінальне провадження відносно нього, оскільки останній, на його думку, складав та використовував завідомо підроблені офіційні документи із метою притягнення завідомо невинного ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності. Так, після повідомлення підозри, прокурор одразу направив обвинувальний акт на розгляд до Березівського районного суду Одеської області, не надавши йому можливості оскаржити в законному порядку підозру щодо нього. Вважає, що унеможливлення оскарження так званої підозри спонукало суди першої та апеляційної інстанцій до прийняття до розгляду сфальшованого обвинувального акту, від чого, він потерпає, як людина, що є невинуватою у пред`явленій йому підозрі. Крім того, із метою створення у суспільстві негативного ставлення до ОСОБА_4 та тиску на судові органи задля притягнення його як завідомо невинного до кримінальної відповідальності, прокурор ОСОБА_3 , надав у розпорядження невстановлених осіб матеріали досудового слідства, а саме медичну довідку щодо ОСОБА_4 , яку підробив, та використав для матеріалів сфальшованого кримінального провадження. Дані обставини підтверджуються текстом публікації за посиланням в мережі Фейсбук від 14 вересня 2021 року. У такий спосіб прокурор ОСОБА_3 не лише викрив медичну таємницю, яка стала йому відома при виконанні ним службових обов`язків, але і оприлюднив матеріали досудового слідства. Зазначена підроблена довідка зберігається лише у ОСОБА_3 , і на даний час суду не передана. На його, думку прокурор ОСОБА_3 заінтересований в результатах кримінального провадження, адже виправдати свої зловживання він зможе лише фактом винесення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_4 , а тому посилаючись на статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, останній просив суд, відвести прокурора ОСОБА_3 від участі в розгляді кримінального провадження№0000161 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 23.05.2018 року.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , (перебуваючи дистанційно, в режимі ВКЗ з Березівського районного суду Одеської області) повністю підтримав свою заяву та зазначив що дії прокурора ОСОБА_3 це дискримінація його, як вчителя у суспільстві. Кримінальне провадження є замовним, і йому про це достоменно відомо, а тому прокурор ОСОБА_3 є завідомо упередженою особою. Обвинувачений ОСОБА_4 наполягав на тому, що прокурор ОСОБА_3 за таких обставин, не може приймати участь в даному кримінальному провадженні, оскільки є заінтересованою особою з обвинувальним ухилом та категорично просив суд відвести цього прокурора.

Законний представник потерпілого ОСОБА_5 у підготовче судове засідання, будучі належним чином повідомленим, не прибув.

Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти заявленого відводу зазначаючи, що підстави зазначені в заяві є надуманими та не обґрунтованими. Вважає, що ОСОБА_4 навмисно заявляє різноманітні клопотання, в тому числі і надуманий відвід прокурора, з єдиною метою затягування судового процесу. Також прокурор повідомив, що після реорганізації органів прокуратури, наразі він є прокурором Березівської окружної прокуратури. Належним чином виконує свої професійні та функціональні обов`язки, надані йому Законом, а тому вважає, що підстав передбачених ст.77 КПК України для відводу прокурору не має, просив суд відмовити в заявленому відводі.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, вважає, що заява обвинуваченого про відвід прокурора, підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КПК України, прокурор не має права брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, членом сім`ї або близьким родичем сторони, заявника, потерпілого, цивільного позивача або цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому ж провадженні як слідчий суддя, суддя, захисник або представник, свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах кримінального провадження або існують інші обставини, які викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості.

Відповідно до ч.4 ст. 80 КПК України заява про відвід під час судового провадження подаються до початку судового розгляду. Подання заяви про відвід після початку судового розгляду допускається лише у випадках, якщо підстава для відводу стала відома після початку судового розгляду.

Відповідно до ч. 5 ст. 80 КПК України відвід повинен бути вмотивованим.

Тобто, має містити вказівку на підстави, що зумовлюють його наявність. Особа, що заявила відвід повинна викласти відомі їй обставини, з якими вона пов`язує усунення прокурора від участі у судовому провадженні.

Згідно з ч. 3 ст. 81 КПК України, питання про відвід вирішується в нарадчій кімнаті вмотивованою ухвалою суду.

З письмової заяви обвинуваченого ОСОБА_4 та його особистих пояснень, наданих в судовому засіданні, вбачається, що у сторони захисту є обставини, які викликають обґрунтовані сумніви в неупередженості прокурора ОСОБА_3 , оскільки обвинувачений вважає, що діями прокурора ОСОБА_3 була сфальшована кримінальна справа та вчиненні дискримінаційні дії щодо нього у суспільстві.

Заслухавши пояснення обох сторін, оглянувши наявні у суду матеріали справи, суд вважає, що підстав, передбачених ст. 77 КПК України, для відводу прокурора ОСОБА_3 під час судового розгляду встановлено не було, але існують інші обставини, які викликають у обвинуваченого сумніви в неупередженості прокурора, з огляду на наступне.

Так, згідно правових позицій, висловлених у рішеннях ЄСПЛ, який констатує в аналогічних випадках порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР (далі - Конвенція), де зазначено, що кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків або при висуненні проти неї будь-якого кримінального обвинувачення має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону. При цьому така інституція як «Суд» в розумінні практики ЄСПЛ має відноситься не тільки саме до суду, а і до інших державних органів в тому числі і прокуратури.

Згідно рішення ЄСПЛ по справі "Мироненко і Мартенко проти України", зокрема у п. 66, зазначено, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ наявність безсторонності має визначатися, для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах "Фей проти Австрії" та "Веттштайн проти Швейцарії"). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства").

У п. 71 цього рішення ЄСПЛ зазначає, що ухвалою від 17 серпня 2000 року суддя Б. повернув кримінальну справу стосовно ОСОБА_6 на додаткове розслідування, висловивши думку, що зазначені вище підсудні і заявники вдалися до вимагання і цей факт не був розслідуваний правоохоронними органами. Такі формулювання в його ухвалі як, наприклад: "оскільки в їх діях вбачається співучасть в скоєнні більш тяжкого злочину - вимагання", могли викликати обґрунтовані побоювання, що у судді Б. уже сформувалася думка про вину заявників і що це може позначитися на його безсторонності в разі повторного направлення йому матеріалів цієї справи для розгляду. Отже, на думку ЄСПЛ, побоювання заявників щодо небезсторонності судді Б. можна вважати об`єктивно обґрунтованими.

У своєму рішенні по справі "Фельдман проти України" Європейський суд з прав людини порушенням ст. 6 Конвенції визнав незабезпечення суддею достатніх гарантій для виключення будь-якого розумного сумніву з приводу його безсторонності (див. рішення у справі "Фельдман проти України", заяви N 76556/01 та 38779/04, рішення від 8 липня 2010 року, п. 97).

Розглядаючи питання безсторонності з двох точок зору, ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначив, що по-перше, йдеться про суб`єктивний підхід, для того щоб спробувати визначити переконання та особисту поведінку конкретного судді у конкретній обстановці. Зокрема, суд не повинен суб`єктивно виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання; особиста безсторонність судді не ставиться під сумнів, аж доки не буде доведено протилежне. По-друге, слід застосувати об`єктивний підхід, метою якого є пересвідчитися, чи надає суд необхідні гарантії, щоб зайнятий з цього приводу можливість будь-якого правомірного сумніву; крім того, поняття незалежності та об`єктивної безсторонності тісно пов`язанні між собою ("Пуллар проти Сполученого Королівства" і "Томанн проти Швейцарии", а також "Екедемі Трейдинг Лтд" та інші проти Греції" і "Дактарас проти Литви" та проти України).

Суд, який розглядає справу має бути "безстороннім" і "незалежним" за ст. 6 ч. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і засад судочинства.

Суддя звертає увагу й на ті зовнішні ознаки незалежності, що можуть стосуватись навіть гіпотетичної можливості впливу на Європейський суд іноді визнається достатнім, щоб поставити під сумнів незалежність суду (рішення у справах Белілос проти Швейцарії, Очолан проти Турції).

При цьому Європейський суд застерігає, що навіть самі лише сумніви розсудливого спостерігача в тому, що суд незалежний та неупереджений, можуть мати певне значення в розумінні забезпечення громадянам права на справедливий суд (рішення у справах Ферантелі та Сантанджело проти Італії, Хаусчілдт проти Данії).

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод " кожен має право на справедливий розгляд його справи… незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків …".

Зовнішня незалежність не є прерогативою чи привілеєм наданим для задоволення власних інтересів суддів. Вона надається в інтересах верховенства права та осіб, які домагаються та очікують неупередженого правосуддя. Незалежність суддів слід розуміти як гарантію свободи, поваги до прав людини та неупередженого застосування права.

З урахуванням вищенаведеного, оскільки у обвинуваченого ОСОБА_4 виникла недовіра до прокурора, яка виражається в тому числі, і в побоюваннях зацікавленості та упередженості прокурора, суд дійшов переконання в тому, що не забезпечивши при цьому достатні гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву з приводу безсторонності прокурора, буде неможливо досягти дієвості даного кримінального провадження, а тому заява обвинуваченого про відвід прокурора безспірно підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 77, 80, 81, 83 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Заяву обвинуваченого ОСОБА_4 про відвід прокурора ОСОБА_3 - задовольнити.

Відвести прокурора Березівської окружної прокуратури ОСОБА_3 від участі в розгляді кримінального провадження №0000161 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 23.05.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний суддею 17 жовтня 2022 року.

Суддя ОСОБА_1