Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/373/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2022 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
потерпілої ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Олевську обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000051 від 13.02.2019 року стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ковальово, Олевського району, Житомирської області, українця, громадянина України, освіта середня, інваліда 2-ї групи, одруженого, пенсіонера, не депутата, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, -

ВСТАНОВИВ :
13.02.2019 року, близько 18 год. 00 хв., ОСОБА_6 , яка відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Житомирській області № 305 о/с від 09.12.2016 року, перебуває на посаді інспектора СРПП № 2 Олевського відділення поліції Коростенського відділу поліції ГУНП в Житомирській області і відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» є працівником правоохоронного органу, перебуваючи в добовому наряді, тобто при виконанні службових обов`язків, прибула за викликом, який надійшов від заявниці ОСОБА_7 на службову лінію «102» про вчинення домашнього насильства, до території домоволодіння розташованого в АДРЕСА_1 . При прибутті на виклик, інспектором ОСОБА_6 було складено адміністративні матеріали відносно чоловіка заявниці ОСОБА_4 , за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Після цього правопорушнику, ОСОБА_4 , надано складені матеріали для ознайомлення та запропоновано розписатися в протоколі про адміністративне правопорушення. Проте, останній категорично відмовився знайомитися з матеріалами, почав себе вести агресивно, виражатися на адресу працівників поліції нецензурною лайкою, хапати останніх за формений одяг та чинити опір.

В подальшому, з метою припинення його протиправних дій, ОСОБА_4 , на підставі ст. 260 КУпАП було надано законну вказівку прослідувати до службового автомобіля для доставки його до Олевського відділення поліції з метою подальшого складання адміністративних матеріалів.

Перебуваючи на задньому сидінні службового транспортного засобу марки «Рено Дастер», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_4 продовжив чинити опір та вирішив застосувати фізичне насильство відносно ОСОБА_6 , яка перебувала поруч на задньому пасажирському сидінні.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень працівнику правоохоронного органу, а саме інспектору СРПП № 2 ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що остання перебуває при виконанні службових обов`язків, ОСОБА_4 наніс один удар правою ногою в область обличчя ОСОБА_6 , заподіявши при цьому останній, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 51 від 21.02.2019 року тілесні ушкодження у вигляді синця на лівій щоці, які по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень. В подальшому ОСОБА_4 наніс ще один удар правою ногою в область грудної клітини ОСОБА_6 , спричинивши при цьому останній фізичний біль.

Прокурор у судовому засіданні вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України повністю доведена матеріалами кримінального провадження. У зв`язку з наведеним просить суд при призначенні покарання обвинуваченому врахувати відсутність пом`якшуючих та наявність обтяжуючої обставини, а саме вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння і призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 345 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік, з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 вину ОСОБА_4 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнали. При цьому, ОСОБА_4 зазначив, що тілесних ушкоджень інспектору поліції не наносив, стверджує, що працівники поліції силоміць посадили його до службового автомобіля, при цьому потерпіла сіла на переднє пасажирське сидіння автомобіля. Також, обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що це потерпіла нанесла йому тілесні ушкодження, а саме вдарила правою рукою по обличчю.

Потерпіла ОСОБА_6 у судовому засіданні підтвердила обставини, викладені у обвинувальному акті, зазначила, що 13.02.2019 року на службову лінію «102» надійшло повідомлення про вчинення домашнього насильства. На вказаний виклик виїхав екіпаж у складі потерпілої ОСОБА_6 та працівника поліції ОСОБА_8 . При приїзді на місце виклику, за адресою: АДРЕСА_1 відносно обвинуваченого ОСОБА_4 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Проте, ОСОБА_4 відмовився ознайомлюватися зі змістом складеного відносно нього протоколу, почав поводити себе агресивно, хапався за формений одяг поліцейської та погрожував фізичною розправою, у зв`язку з цим до обвинуваченого було застосовано спеціальні засоби кайданки та в подальшому з метою доставки обвинуваченого до відділення поліції ОСОБА_4 сів на заднє сидіння службового автомобіля поліцейських. Потерпіла ОСОБА_6 сіла поруч з обвинуваченим. В автомобілі ОСОБА_4 підняв ногу і наніс ОСОБА_6 удар в обличчя ногою та область грудної клітини. Цивільний позов ОСОБА_6 не підтримує, в матеріалах справи міститься письмова заява ОСОБА_6 про залишення її цивільного позову без розгляду.

Свідок ОСОБА_7 , яка є дружиною обвинуваченого, у судовому засіданні пояснила суду, що її чоловік ОСОБА_4 періодично зловживає спиртними напоями, в той день 13.02.2019 року вона викликала працівників поліції, оскільки ОСОБА_4 перебував в стані алкогольного сп`яніння. Протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_4 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП складався у будинку де ОСОБА_7 проживає разом зі своїм чоловіком. Також, свідок ОСОБА_7 розповіла, що бачила як ОСОБА_4 сідав до службового автомобіля працівників поліції, а наступного ранку працівники поліції повідомили їй, що ОСОБА_4 побив потерпілу.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні зазначила, що 13.02.2019 року вона перебувала у будинку разом зі своїми дітьми, а тому обставин, що мали місце 13.02.2019 року вона не бачила. Також, підтвердила той факт, що ОСОБА_4 час від часу вживає спиртні напої, внаслідок чого між ними з ОСОБА_7 виникають сварки.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснив, що працював інспектором Олевського ВП та 13.02.2019 року разом з потерпілою ОСОБА_6 виїжджав на виклик, який надійшов на службову лінію «102» від заявниці ОСОБА_7 . ОСОБА_4 вів себе агресивно, погрожував працівникам поліції фізичною розправою, хапав поліцейську за формений одяг. У зв`язку з цим ОСОБА_4 було надано законну вказівку прослідувати до службового автомобіля працівників поліції. ОСОБА_4 сів на заднє сидіння, ОСОБА_6 сіла поруч з ним. В подальшому, проїхавши декілька метрів, в дзеркало заднього виду ОСОБА_8 побачив, як ОСОБА_4 почав застосовувати фізичну силу стосовно потерпілої ОСОБА_6 , а саме наніс їй удар ногою в область грудної клітини та в область обличчя.

Виходячи з аналізу норм ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.
Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права.
Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 КПК України).
Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Виходячи з аналізу частини 2 статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Крім того, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).
Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого правопорушення повністю та об`єктивно стверджується зібраними по справі та дослідженими у судовому засіданні доказами:

витягом з наказу Головного управління національної поліції в Житомирській області від 09.12.2016 року № 305 о/с відповідно до якого капітана поліції ОСОБА_6 переведено інспектором сектору реагування патрульної поліції № 2 Олевського відділення поліції Коростенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області, як таку, що перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, встановивши посадовий оклад 2400 грн. 00 коп., звільнивши з посади інспектора Олевського відділення поліції Коростенського відділу поліції цього ж Головного управління;
копією спеціального жетону № 0127698 серії ЖТП № 003163 від 24.05.2017 року з якого вбачається, що потерпіла ОСОБА_6 є інспектором сектору реагування ПП, тобто працівником правоохоронного органу;
витягом із книги служби нарядів відповідно до якого ОСОБА_6 13.02.2019 року перебувала у добовому наряді разом з ОСОБА_8 ;
копією плану проведення інструктажу добового наряду (слідчо-оперативної групи/СОГ/) Олевського ВП та копією журналу реєстрації інструктажів відповідно до яких ОСОБА_6 ознайомлена з інструктажем добового наряду;
копією протоколу про адміністративне правопорушення серії ГР № 254245 від 13.02.2019 року, складеного стосовно ОСОБА_4 ;
протоколом огляду місця події від 14.02.2019 року з фото таблицями до нього, з якого вбачається, що у присутності понятих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 оглянуто територію Олевського відділення поліції Коростенського відділу поліції ГУНП в Житомирській області, що розташоване в м. Олевську, по вул. Свято-Воздвиженській, 2, Житомирської області та у службовому транспортному засобі марки «RENO», моделі «DUSTER», державний номерний знак НОМЕР_1 виявлено пошкодження обшивки транспортного засобу на стелі та нашарування темного кольору, а також пошкодження у вигляді потертостей на правій внутрішній частині транспортного засобу;
протоколом проведення слідчого експерименту від 14.02.2019 року з фото таблицями до нього, відповідно до якого у присутності понятих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 свідок ОСОБА_8 показав механізм заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 . ОСОБА_4 та зазначив, що 13.02.2019 року, близько 16 год. 49 хв. до Олевського ВП на лінію «102» надійшло повідомлення про вчинення домашнього насильства в АДРЕСА_1 . На вказаний виклик свідок ОСОБА_8 поїхав разом з інспектором СРПП № 2 ОСОБА_6 . Після прибуття на місце події та складання відповідних адміністративних матеріалів ОСОБА_4 було запропоновано ознайомитися із складеним відносно нього протоколом про адміністративне правопорушення, на що останній почав поводити себе агресивно та ображати поліцейських нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, розмахував руками, хапався за формений одяг поліцейської та намагався вирвати в неї з рук адміністративний протокол складений стосовно нього. В подальшому працівники поліції супроводжували ОСОБА_4 з метою доставки останнього до відділення поліції та складення адміністративних матеріалів. Після того, як ОСОБА_4 посадили до службового автомобіля поліції ОСОБА_8 сів за кермо автомобіля, а ОСОБА_6 сіла на задній ряд сидінь для супроводу ОСОБА_4 . Коли ОСОБА_8 включив двигун автомобіля, то двері до автомобіля закрилися на замки та в цей же час ОСОБА_4 наніс ОСОБА_6 удар в обличчя своєю правою ногою та відразу після цього тією ж ногою в грудну клітину і тоді ж підошвою правою ноги прижав її обличчям до скла автомобіля та не давав змоги звільнитись;
протоколом проведення слідчого експерименту від 14.02.2019 року з фото таблицями до нього, відповідно до якого у присутності понятих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 потерпіла ОСОБА_6 показала механізм заподіяння їй тілесних ушкоджень ОСОБА_4 та зазначила, що після того, як ОСОБА_4 посадили до службового автомобіля поліції ОСОБА_8 сів за кермо автомобіля, а ОСОБА_6 сіла на задній ряд сидінь для супроводу ОСОБА_4 . Коли ОСОБА_8 включив двигун автомобіля, то двері до автомобіля зачинилися на замки та в цей же час ОСОБА_4 наніс ОСОБА_6 удар в обличчя своєю правою ногою та відразу після цього тією ж ногою в грудну клітину і тоді ж підошвою правою ноги прижав її обличчям до скла автомобіля та не давав змоги звільнитись;
актом медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 7 від 13.02.2019 року з якого вбачається, що 13.02.2019 року ОСОБА_4 перебував у стані алкогольного сп`яніння. Результат обстеження 1, 9 проміле;
висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 7 від 13.02.2019 року відповідно до якого 13.02.2019 ОСОБА_4 перебував у стані алкогольного сп`яніння;
висновком експерта № 51 від 21.02.2019 року відповідно до якого у ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження: синець на лівій щоці, який міг утворитися не менш, як від одноразової дії тупого (тупих) предмету (предметів), не виключена можливість при ударі ногою в обличчя, можливо при обставинах та в термін, вказаних обстежуваною при обстеженні, в медичній документації і в направленні слідчого та по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень. Не виключена можливість, що тілесні ушкодження у ОСОБА_6 могли утворитися при обставинах вказаних нею під час слідчого експерименту від 14.02.2019 року та обставинах вказаних свідком ОСОБА_8 під час слідчого експерименту 14.02.2019 року;
протоколом проведення слідчого експерименту від 28.02.2019 року відповідно до якого у присутності понятих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 свідок ОСОБА_8 показав яким чином ОСОБА_4 заподіяв тілесні ушкодження ОСОБА_6 , що зафіксовано за допомогою безперервного відеозапису, який долучено до протоколу на оптичному носії DVD-R;
протоколом проведення слідчого експерименту від 28.02.2019 року відповідно до якого у присутності понятих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 потерпіла ОСОБА_6 показала яким чином ОСОБА_4 заподіяв їй тілесні ушкодження, що зафіксовано за допомогою безперервного відеозапису, який долучено до протоколу на оптичному носії DVD-R;
протоколом проведення слідчого експерименту від 28.02.2019 року відповідно до якого у присутності понятих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 обвинувачений ОСОБА_4 розповів про обставини, які мали місце 13.02.2019 року, що зафіксовано за допомогою безперервного відеозапису, який долучено до протоколу на оптичному носії DVD-R;
Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Згідно ч. 2 Конституції України та ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, а відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України та ч. 4 ст. 17 КПК України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на користь такої особи.
Таким чином, при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винною суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК України.
Зміст принципу «поза розумним сумнівом» сформульовано у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України». Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення. При цьому достовірність доказу визначається з урахуванням того, чи немає сумніву, що доказ адекватно (правдиво) відображає обставину; чи є інші докази, що підривають довіру до доказу; чи є суперечності між доказами, яким з них слід надати перевагу і чому; якщо показання свідка не узгоджуються з попередніми, чи є переконливі пояснення, чому змінився зміст цих показань. Достатність доказів, коли у своїй сукупності вони повинні переконувати у наявності певної обставини. Якщо доказів недостатньо для встановлення певної обставини, то суд приймає рішення про недоведеність цієї обставини.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого, а відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Усі вищевказані докази, покладені в основу обвинувального вироку суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки вони відповідають вимогам КПК України, отримані у передбаченому КПК України порядку, безпосередньо порушень вимог законодавства судом не встановлено та сторонами не доведено, тобто останні прямо і непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, як-то час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів.
Судом не встановлено допущення істотних порушень: прав та свобод обвинуваченого, інших осіб під час досудового розслідування в ході збирання і фіксування доказів по даному кримінальному провадженню, а інформація, яка в них міститься, не дає суду правових підстав, щоб сумніватися у їх допустимості та достатності.
Оцінюючи надані та досліджені судом докази у кримінальному провадженні, оцінюючи їх реальний зміст, суд виходить саме з практики ЄСПЛ, яка орієнтує, що під час розгляду кримінального провадження суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії справи, а не тільки її зовнішню сторону (рішення від 27.02.1980 року у справі «Девеер проти Бельгії»).
Основним безпосереднім об`єктом ч. 2 ст. 345 КК України виступають суспільні відносини, що забезпечують успішне виконання законної службової діяльності працівником правоохоронного органу, дотримання та реалізацію, пов`язаних з такою діяльністю, прав та обов`язків.
Додатковим обов`язковим об`єктом є здоров`я працівника правоохоронного органу. Потерпілими від цього кримінального правопорушення можуть бути працівники правоохоронних органів та їх близькі родичі.
Об`єктивна сторона: умисне заподіяння потерпілому легких тілесних ушкоджень.
Злочинний наслідок (шкода здоров`ю) - в даному випадку легкі тілесні ушкодження.
Суб`єктивна сторона може полягати лише у прямому умислі, тобто, коли винний усвідомлює, що може заподіяти таку шкоду здоров`ю, і бажає її настання, при цьому обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони є вчинення діяння в зв`язку з виконанням працівником правоохоронного органу своїх службових обов`язків.
До наданих ОСОБА_4 в судовому засіданні показань, а саме про те, що він не спричиняв тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_6 , суд ставиться критично, не покладає їх в основу вироку та розцінює виключно, як позицію захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності. При цьому, версія обвинуваченого, що це ОСОБА_6 нанесла йому тілесні ушкодження правою рукою по обличчю повністю спростовуються матеріалами справи, оскільки з дослідженого судом акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 13.02.2019 року вбачається, що 13.02.2019 року о 20 год. 20 хв., тобто відразу після події, що мала місце 13.02.2019 року ОСОБА_4 було доставлено до КНП «Олевська ЦЛ». При цьому, на тулубі ОСОБА_4 видимих ушкоджень не було.
Невизнання обвинуваченим своєї вини, суд розцінює як спробу уникнути відповідальність за вчинений злочин, оскільки його винуватість підтверджується наведеними вище дослідженими в ході судового розгляду доказами. Так, показання допитаної судом потерпілої та свідків є логічними, послідовними, та в повному обсязі узгоджуються з письмовими доказами у кримінальному провадженні. Підстав для обмови обвинуваченого у потерпілої немає.
Таким чином, суд, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, безпосередньо дослідивши, надані докази стороною обвинувачення, давши їм належну оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, приходить до висновку, що обвинуваченого ОСОБА_4 слід визнати винним у вчинені інкримінованого йому злочину.
Дії ОСОБА_4 , які виразилися в умисному заподіянні працівнику правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, вірно кваліфіковано органом досудового розслідування за ч. 2 ст. 345 КК України.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" і виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України судом, не встановлено.
Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_4 згідно ст. 67 КК України є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно з якими досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
При призначенні покарання суд бере до уваги положення ст. 50 КК України,якою встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, положення ст. 65 КК України, згідно з якою, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину проти авторитету органів державної влади, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, свою вину у вчиненні злочину, який йому інкриміновано не визнав, офіційно не працевлаштований, на утриманні неповнолітніх дітей немає, згідно довідки-характеристики, виданої Олевською міською радою Житомирської області від 14.02.2019 року № 411 характеризується посередньо, не перебуває на обліку у лікаря психіатра та нарколога, а також те, що ОСОБА_4 є інвалідом 2-ї групи та учасником бойових дій.
З урахуванням всіх обставин кримінального провадження суд дійшов висновку що мета покарання, виправлення і запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, що уособлює основний принцип кримінального судочинства не тяжкість покарання, а його невідворотність, буде досягнута у разі призначення обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 345 КК України у виді позбавлення волі, з призначенням іспитового строку на підставі ст.75КК України та покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Потерпілою ОСОБА_6 до суду було подано цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Також, 07.09.2021 року потерпілою ОСОБА_6 подано додаткову позовну заяву у зв`язку із збільшенням позовних вимог. Проте, 07.10.2021 року потерпілою ОСОБА_6 через канцелярію суду була подана заява про залишення цивільного позову без розгляду, яке вона підтримала в судовому засіданні 21.06.2022 року.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства (ч. 5 ст. 128 КПК України).
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач подав заяву про залишення позову без розгляду.
З врахуванням вищенаведеного, суд вважає за необхідне цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням залишити без розгляду.
Речові докази по кримінальному провадженню відсутні.
Шкода внаслідок вчинення кримінального правопорушення відсутня.

Витрати на проведення судових експертиз відсутні.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не обирався.
На підставі наведеного та керуючись: ст.ст. 50, 65 , 66, 67, 75, 76 ч.2 ст. 345 КК України ; ст.ст. 100, 370, 373, 374, 376, 392, 393, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
Відповідно до ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік, якщо протягом іспитового строку він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - залишити без розгляду.
Вирок суду може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через Олевський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1