КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали з кримінального провадження № 0000668 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 02 травня 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 02 травня 2022 року, зокрема, ОСОБА_6 продовжено обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою до 01.07.2022 року включно.

Таке рішення суд, взявши до уваги те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні в період воєнного стану особливо тяжкого кримінального правопорушення, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тим, що обвинувачений може переховуватись від суду та вчинити інші кримінальні правопорушення, та жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних із триманням під вартою, не зможе запобігти вказаним ризиком та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 , вважаючи ухвалу суду незаконною та необґрунтованою через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність фактичним обставинам і завданням кримінального провадження, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 у виді тримання під вартою.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що на момент винесення оскаржуваної ухвали відносно ОСОБА_6 діяла постанова про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яка винесена _____________________________________________________________

Справа №11-кп/824/2312/2022 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_7
Категорія: ч. 4 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_1
05.04.2022 року керівником Голосіївської окружної прокуратури м. Києва, а тому суд був не вправі повторно обирати ОСОБА_6 новий запобіжний захід, так як строк дії першого запобіжного заходу на момент оголошення ухвали про обрання запобіжного заходу не витік та діяв.
Крім того, зазначає, що клопотання прокурора про обрання міри запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою не відповідає вимогам ст. 184 КПК України в частині дотримання трьох-годинного терміну його вручення до початку розгляду клопотання, а також до нього не було додано жодної копії матеріалів для обґрунтування такого клопотання.
Звертає увагу й на те, що в оскаржуваній ухвалі слідчим суддею було встановлено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, про які зазначила прокурор, в той же час клопотання про застосування міри запобіжного заходу містить посилання саме на наявність ризиків визначених спочатку п.п. 1, 2, 3, 5 КПК України, а в подальшому на п.п. 1, 3, 4, 5 КПК України, а тому з ухвали не можливо встановити, які саме ризики судом були взяті до уваги. При цьому в оскаржуваній ухвалі відсутнє посилання на докази, що підтверджували б наявність відповідних ризиків, а клопотання прокурора взагалі не містить посилання на наявність доказів, доданих до клопотання.
Окрім того, слідчим суддею було взято до уваги посилання прокурора на наявність клопотання слідчого СВ про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та позбавлення можливості судді виконати свої повноваження.
Разом з тим, формальне посилання наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, без доказу є порушенням практики Європейського суду з захисту прав людини, якою встановлено, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку.
Також в оскаржуваній ухвалі не було надано оцінку та взято до уваги наявності у ОСОБА_6 міцних соціальних зав`язків, а саме перебування останнього в громадянському шлюбі та наявності на утриманні особи похилого віку, а саме батька, а також відсутність будь-яких доказів, що підтверджували б наміри підозрюваного ухилятися від органу досудового розслідування чи суду.
Стосовно наявності ризиків, передбачених п.п. 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, то в оскаржуваній ухвалі не міститься посилання на будь-які матеріали кримінального провадження, які б доводили реальність існування зазначених ризиків, що свідчить про необґрунтованість та невмотивованість оскаржуваного судового рішення.
Також слідчий суддя при постановленні постанови про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний був визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 ст. 183 КПК України, однак цього зроблено не було.
За таких обставин, вважає, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою, не вмотивованою та такою, що суперечить фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки не містить жодного посилання на докази, які в своїй сукупності доводили б необхідність застосування до ОСОБА_6 заходу забезпечення кримінального провадження у виді обмеження волі.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

З огляду на вказані вимоги закону апеляційний розгляд здійснено без участі сторін судового провадження, оскільки відсутні клопотання про розгляд апеляційної скарги за їх участю.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
За змістом ч. 1 ст. 331 КПК Українипід час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

За змістом положень глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст. 331 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи питання про обрання (продовження) запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини її життя, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону, на переконання колегії суддів, були дотримані судом першої інстанції, а доводи захисника ОСОБА_5 про відсутність підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є непереконливими.
Як убачається з матеріалів провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 , 02 травня 2022 року Голосіївським районним судом м. Києва проведено підготовче судове засідання та призначено судовий розгляд кримінального провадження №0000668по обвинуваченню ОСОБА_6 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Також, вирішуючи клопотання прокурора щодо запобіжного заходу, зокрема, обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність продовження обвинуваченому обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки інші запобіжні заходи не зможуть запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків. При цьому суд, врахувавши, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні в період воєнного стану особливо тяжкого кримінального правопорушення, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тим, що обвинувачений може переховуватись від суду та вчинити інші кримінальні правопорушення.
З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження найсуворішого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення, яке цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Доводи захисника ОСОБА_5 про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і неможливість застосування до ОСОБА_6 жодного з більш м`яких запобіжних заходів, є безпідставними.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Враховуючи характер висунутого ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення та його конкретні обставини, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні, а також, приймаючи до уваги всі наявні у матеріалах провадження дані про особу обвинуваченого, та, з огляду на ці обставини, існування обґрунтованих ризиків, що обвинуваченийможе переховуватися від судута вчинити інше кримінальне правопорушення, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається захисникОСОБА_5 , а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження обраного обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.

Наведені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_5 дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що можливість уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, може бути досягнута шляхом застосування до нього іншого, більш мякого запобіжного заходу.

Доводи захисника ОСОБА_5 про те, що суд був не вправі повторно обирати ОСОБА_6 новий запобіжний захід, так як строк дії першого запобіжного заходу на момент оголошення ухвали про обрання запобіжного заходу не витік та діяв, є безпідставними, оскільки, згідно з ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого і при розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу, та в даному випадку судом і було розглянуто таке клопотання прокурора, зважаючи на те, що постановою керівника Голосіївської окружної прокуратури м. Києва від 05.04.2022 року, за клопотанням слідчого СВ Голосіївського УП ГУ НП в м. Києві, було застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 18 год. 30 хв. 02.05.2022 року, а до спливу вказаного строку дане кримінальне провадження в суді першої інстанції ще не завершено.

Також у розпорядженні суду апеляційної інстанції відсутні дані про недотримання прокурором процедури вручення стороні захисту клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою в передбачений ч. 2 ст. 184 КПК України строк, тобто не пізніше ніж за три години до початку його розгляду. Разом з тим, вказана обставина не є передбаченими ч.ч. 1, 2 ст. 194 КПК України підставами для відмови в задоволенні клопотання.
Що стосується посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що судом в порушення вимог КПК України не було визначено обвинуваченому ОСОБА_6 заставу, то воно не є безгрунтовним, але не може слугувати підставою для скасування оскаржуваної ухвали та відмови у задоволенні клопотання прокурора, зважаючи на існування реальних ризиків, які виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, та відсутність в апеляційній скарзі захисника прохання про визначення, за цих обставин, розміру застави.

Враховуючи наведене, підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не вбачає.

За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 02 травня 2022 рокує законною та обґрунтованою, а отже, апеляційна скарга захисника ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 02 травня 2022 року, якою, зокрема, ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 01.07.2022 року, включно, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3