Провадження № 1-кп/522/1542/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0005252 від 22.09.2019 року відносно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Республіки Білорусь, Вітебської обл., м. Новополоцьк, громадянки України, не одруженої, маючої на утриманні малолітню доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працевлаштованої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченої - ОСОБА_3 ,

встановив:

Так, наказом Фізичної Особи Підприємця « ОСОБА_7 » ОСОБА_8 , № 27к від 16.04.2019 ОСОБА_3 призначено на посаду касира магазину ФОП « ОСОБА_7 » - « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що Розташований за адресою: АДРЕСА_2 .
У відповідності з посадовою інструкцією, яка визначає функціональні обов`язки права та відповідальність касира торгівельної зали магазину ФОП « ОСОБА_7 » - «Лавка 77», затвердженої 01.03.2018 Фізичної Особою Підприємцем « ОСОБА_7 » ОСОБА_8 :
Згідно розділу 2 «Посадові обовязки»:П.4. «Веде розрахунок зі споживачами за товари, вироби, підраховує коштовність купівлі, отримує гроші, пробиває чек, видає решту; П.7. Рахує гроші та здає у встановленому порядку, звіряє суми реалізації з показниками касових рахунків;
Також, згідно з договором про повну матеріальну відповідальність від 16.04.2019 укладеним між ФОП « ОСОБА_7 » в особі фізичної особи підриємця ОСОБА_8 та касиром торгівельної зали магазину ФОП « ОСОБА_7 » - «Лавка 77» в особі ОСОБА_3 , а саме:
«Працівник, який виконує роботу за посадою касир, приймає на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення цілісності й схоронності, ввірених йому підприємством в установленому порядку, товарно-матеріальних цінностей...»
Згідно з п. А) «Працівник зобов`язується»:
«Дбайливо ставитися до переданих йому для зберігання або інших цілей, матеріальним цінностям підприємства і вживати заходи щодо запобігання шкоди»;
Таким чином, ОСОБА_3 перебувала в трудових відносинах із ФОП « ОСОБА_7 » та була наділена обов`язками щодо виконання фінансових операцій, у зв`язку із чим, являвся матеріально-відповідальною особою.
Згідно з внутрішньою посадовою інструкцією, перед тим, як касир заступаючи на робочу зміну, грошові кошти, що накопичились за попередню робочу зміну попереднього касира підлягаються інкасації!-, та в касі залишаються грошові кошти в сумі приблизно 500-600 гривень, але не більше 600 гривень, в різних купюрах, для надання решти покупцям.
У період часу з 21.10.2019 року по 02:01 год. 22.10.2019 року, у касира магазину ФОП « ОСОБА_7 » - «Лавка 77» ОСОБА_3 виник злочинний намір, з метою особистого збагачення, на привласнення чужого майна, яке їй було ввірене, а саме грошові кошти, отримані від проданого товару в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_3 », шляхом їх фактичного заволодіння з касового апарату в процесі роботи.
Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на привласнення чужого майна, ОСОБА_3 , у вищезазначений період часу, більш точніший час в ході досудового розслідування не встановлено, діючи всупереч посадової інструкції та порушуючи умови договору про повну особисту матеріальну відповідальність, з корисливих мотивів, переслідуючи ціль особистого збагачення та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та його наслідки, знаходячись на своєму робочому місця за касовим апаратом в приміщенні ФОП « ОСОБА_7 » магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », розташованого у АДРЕСА_2 , де маючи доступ до касового апарату, який їй ввірений та в якому знаходяться на зберіганні грошові кошти приналежні ФОП « ОСОБА_7 » (ЄДРПОУ НОМЕР_1 ), розуміючи протиправність своїх дій, систематично привласнювала грошові кошти, що у загальній сумі склали 9479,68 гривень, та в подальшому, розпорядилась привласненим майном на свій розсуд.
Так, згідно висновку економічної експертизи документально підтверджується нестача готівкових коштів, виявлена по результатам інвентаризації наявних коштів у касі магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ФОП « ОСОБА_7 » (ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) згідно Акту №11/443 інвентаризація від 22.10.2019 на суму 9 479, 68 гривень.
Вказаними діями ОСОБА_3 нанесла ФОП « ОСОБА_7 » (ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) матеріальний збиток на загальну суму 9479,68 гривень.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою вину у вчиненому визнала повністю, щиро каються у вчиненні інкримінованого злочину, підтвердила обставини злочину, не піддавши сумніву фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті та надала наступні покази.
Обвинувачена суду пояснила, що у восени 2019 році працюючи касиром у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ФОП « ОСОБА_7 », розташованого по АДРЕСА_2 , з касового апарату привласнила ввірені їй грошові кошти.

Своїми умисними діями, обвинувачена ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 191 КК України, за кваліфікуючими ознаками, як привласнення чужого майна, яке було ввірене особі.

Відповідно до положень ст. ст. 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Обвинувачена ОСОБА_3 зазначила, що провину в інкримінованому їй кримінальному правопорушеннях, передбаченому ч. 1 ст. 191 КК України, визнала повністю та підтвердила обставини вчинення злочину викладені в обвинувальному акті. У скоєному щиро покаялася.
Одночасно ОСОБА_3 зазначила, що докази її вини добуті під час досудового розслідування визнає повністю і не оспорює їх, правильно розуміє зміст фактичних обставин кримінального провадження і вважає недоцільним їх дослідження, оскільки вони ніким не оспорюються.
Визнання вини ОСОБА_3 є послідовним, логічним і не викликає у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.
Оскільки обвинувачена ОСОБА_3 визнала свою винуватість у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, підтвердивши викладені обставини в обвинувальному акті, фактичні обставини ніким з учасників судового провадження не оспорювались, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та розглянув справу відповідно з ч. 3 ст. 349 КПК України.
При цьому, судом з`ясовано, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи та упевнився у добровільності їх позиції. Їм було роз`яснено про те, що якщо докази не будуть досліджені, у такому випадку, вони будуть позбавлені права оскаржувати фактичні обставини справи у апеляційному порядку.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеною винність ОСОБА_3 у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України, як привласнення чужого майна, яке було ввірене особі.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_3 покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який, згідно ст. 12 КК України, є нетяжким злочином, особу обвинуваченої, яка має малолітню доньку, має місце проживання та реєстрацію, раніше не притягувалася до кримінальної відповідальності.
У відповідності до приписів ст. 66 КК України, суд визнає обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 , зокрема, активне сприяння у розкритті злочину, щире каяття та притягнення до кримінальної відповідальності вперше.

Також, враховуючи приписи ст.67 КК України, суд встановив відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого.

На основі засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням конкретних обставин справи та їх сукупності, суд приходить до висновку, що обвинуваченій ОСОБА_3 має бути призначене покарання за ч. 1 ст. 191 КК України у вигляді позбавлення волі у межах санкції статті без позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.
Також суд визнає обґрунтованими доводи сторони захисту про наявність підстав для звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Так, під час розгляду кримінального провадження обвинувачена ОСОБА_3 визнала свою вину в повному обсязі та щиро кається у вчиненому злочині, що на думку суду свідчить про те, що обвинувачена критично ставиться до своїх дій та виявила готовність нести кримінальну відповідальність за скоєне.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачена раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, має малолітню дитину, має місце реєстрації та проживання, має декілька тяжких захворювань, має на утриманні мати інваліда 2 групи.

Зазначені обставини на думку суду свідчать про наявність у обвинуваченої міцних соціальних зав`язків.
Також суд враховує той факт, що протягом тривалого часу, зокрема, після вчинення злочину 21.10.2019 року до винесення вироку 03.10.2022 року обвинувачена жодних порушень закону не допускала.
Вищевикладені обставини суд вважає такими, що істотно знижують ступінь суспільної небезпеки обвинуваченої та вчиненого злочину.
За таких обставин, суд переконаний в тому, що призначене обвинуваченій реальне покарання у виді позбавлення волі за обставин, встановлених судом, є недоцільним, оскільки її виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, за умови контролю з боку органу пробації.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Таким чином, суд за наявності вищевказаних обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, відсутності обставин, що обтяжують покарання, з урахуванням особи ОСОБА_3 , враховуючи засади законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вважає за можливе, на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинувачену ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням та покладанням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, що на думку суду буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченої, а також запобіганню вчиненню нових злочинів.
У кримінальному провадженні цивільний позов не заявлено та під час досудового розслідування експертизи не проводились, у зв`язку з чим відсутні витрати на залучення експертів.
Питання про речові докази вирішуються судом відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
У зв`язку із звільненням ОСОБА_3 від призначеного покарання з випробуванням та відсутністю ризиків, передбачених ст.ст.177, 178 КПК України, але існування ризику, в разі апеляційного оскарження вироку, неявки обвинуваченої до суду за першою вимогою, або зміни місця проживання без повідомлення суду, що може негативно вплинути на розумність строків апеляційного перегляду справи, суд вважає за можливе до набрання вироком законної сили запобіжний захід щодо обвинувачуваної змінити з домашнього арешту на особисте зобов`язання.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 100, 124, 349, 368-371, 373, 374, 376, ч. 15 ст. 615КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, та призначити їй покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

На підставі ст.75 КК Українизвільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, з випробуванням строком 1 (один) рік.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Строк відбування іспитового строку ОСОБА_3 , по цьому вироку Приморського районного суду м. Одеси, рахувати з моменту проголошення вироку, тобто з 03.10.2022 року.
Запобіжний захід, застосований до обвинуваченої ОСОБА_3 у виді домашнього арешту змінити на запобіжний захід у виді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили.
Речові докази, відповідно до постанови про визнання речових доказів від 03.11.2019 року компакт диск залишити та зберігати в матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси в Одеський апеляційний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: