Справа № 450/1333/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/171/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в режимі відеоконференції апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 14 лютого 2022 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Золочів Львівської області, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 ,

за участі обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

вищевказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_8 та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 14 квітня 2022 року включно, без можливості внесення застави.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржувану ухвалу скасувати.
В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що дане клопотання прокурора та ухвала суду є тотожними за змістом з попередніми клопотаннями прокурора та ухвалами суду, якими продовжувалось застосування щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Зазначає, що прокурор у своїх клопотаннях стверджує, що стан здоров`я ОСОБА_6 дозволяє застосовувати щодо нього вказаний запобіжний захід, однак ним неодноразово надавались суду документи, які підтверджують наявність хвороб, що ставить під сумнів слова прокурора. Через це він подавав клопотання про допуск до нього лікарів, однак у задоволенні такого було відмовлено. Наголошує, що його захворювання потребують дієтичного харчування, що неможливо забезпечити в умовах перебування в слідчому ізоляторі.
Апелянт звертає увагу на те, що запобіжний захід у виді тримання під вартою має застосовуватись лише за крайньої необхідності, за наявності достатніх підстав вважати, що обвинувачений буде ухилятись від явки до суду, а жоден більш м`який запобіжний захід не може бути до нього застосований.
Крім того, з апеляційною скаргою звернувся захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , у якій просить ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 14 лютого 2022 року скасувати та застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 .
Подану апеляційну скаргу мотивує тим, що висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а оскаржувана ухвала прийнята з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Вважає, що прокурор не навів переконливих доказів того, що лише внаслідок обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину ОСОБА_6 може ухилитися від явки до суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків. Заявлені прокурором ризики жодними доказами не підтверджені.
Захисник стверджує, що ОСОБА_6 збирається виконувати покладені на нього судом процесуальні обов`язки, від явки до суду ухилятися не збирається. Обвинувачений має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки маму, сестер, малолітнього сина. Крім того, у нього виявлено ряд хвороб, а наявна у ЛУВП №19 медична поліклініка не може провести необхідних діагностичних оглядів.
Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позицію сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали апеляційних скарг та матеріали контрольного провадження, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення.
Частиною 1 ст. 404 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційних скарг.
Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Частиною 2 ст. 331 КПК України передбачено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Як вбачається з наданих суду матеріалів, на розгляді Франківського районного суду м. Львова знаходиться кримінальне провадження №0000299 від 23 лютого 2016 року про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 162 КК України.
У межах даного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Пустомитівського районного суду Львівської області до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строк дії якого неодноразово було продовжено, через зміну підсудності, Франківським районним судом м. Львова.
Крім того, ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 2 липня 2020 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 162 КК України, та застосовано до останнього примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2021 року припинено примусові заходи медичного характеру, призначені ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 2 липня 2020 року відносно ОСОБА_6 , та направлено останнього в розпорядження судово-слідчих органів.
В подальшому щодо обвинуваченого ОСОБА_6 поновлено судове провадження та ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 19 липня 2021 року обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, який було неодноразово продовжено ухвалами суду, востаннє 14 лютого 2022 року.
Підставами для обрання запобіжного заходу та продовження строку тримання під вартою стали достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 може продовжувати свою злочинну діяльність, а саме: повторно здійснити замах на вбивство ОСОБА_9 ; сховати або знищити будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; вчиняти інші кримінальні правопорушення; переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що з моменту взяття ОСОБА_6 під варту та до моменту вирішення клопотання прокурора, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого не зможе забезпечити більш м`який запобіжний захід.
Наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не змінилися та не зменшилися.
Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та вважає, що застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, в тому числі щодо належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків. Відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, сторонами не надано.
При цьому доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_6 має ряд захворювань, тому не може триматися в умовах ізоляції колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.
Тобто, особам які утримуються у слідчому ізоляторі забезпечується надання первинної лікувально-профілактичної допомоги, яка включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги.
Будь-яких доказів того, що стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 перешкоджає його перебуванню в умовах СІЗО стороною захисту не надано.
Колегія суддів роз`яснює право обвинуваченого подавати клопотання про проведення відповідних судово-медичних експертиз і, за наявності відповідних висновків, ставити питання про зміну запобіжного заходу, а також право оскаржувати у встановленому законом порядку рішення, дії або бездіяльність посадових осіб адміністрації ДУ «Львівська установа виконання покарань (№19)» у випадках, коли не приймаються заходи щодо звернень обвинуваченого, в тому числі, стосовно стану здоров`я.
Твердження захисника про те, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, а також наміри виконувати покладені на нього судом процесуальні обов`язки, самі по собі не можуть слугувати підставою для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, адже наведена обставина не може підтверджувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого та відсутність ризиків, з якими закон пов`язує можливість застосування або продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.
Доводи апеляційної скарги про те, що прокурор не довів існування ризиків є необґрунтованими, оскільки питання щодо продовження строків тримання під вартою розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів провадження вбачається, що при продовженні строків тримання під вартою ОСОБА_6 колегія суддів місцевого суду враховувала не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих злочинів, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинуваченого під вартою.
Інші підстави для відмови у задоволенні клопотання прокурора, зазначені захисником та обвинуваченим у поданих до суду апеляційних скаргах, також не спростовують висновків суду першої інстанції.
Відтак, зазначені в апеляційних скаргах доводи та підстави, з яких сторона захисту просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.
Ухвала місцевого суду відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування колегія суддів не знаходить.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, зі справи не вбачається.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 14 лютого 2022 року щодо обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4