Справа № 178/1815/20
У Х В А Л А

10 серпня 2022 року Криничанський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , представника потерпілої ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченої ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Кринички кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася в м.Лозоватка Харківської області, громадянки України, маючої середню освіту, не одруженої, маючої на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не судимої, не працюючої, проживаючої по АДРЕСА_1 , -
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -
В С Т А Н О В И В :

Обвинувачена ОСОБА_7 14 травня 2020 року о 16 год. 20 хв. перебуваючи по АДРЕСА_2 , розмовляла з ОСОБА_4 , з якою на грунті раніше виниклих неприязних відносин виникла словесна сварка, в ході якої у ОСОБА_7 раптово виник злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 . Після чого ОСОБА_7 , реалізовуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, перебуваючи на земельній ділянці, яка розташована за вищезазначеною адресою, умисно нанесла один удар правою ногою в область передньої черевної стінки, спричинивши тим самим потерпілій ОСОБА_4 тілесні ушкодження.

Внаслідок своїх протиправних дій, ОСОБА_7 завдала ОСОБА_4 згідно висновку експерта № 650-Е від 11 червня 2020 року тілесні ушкодження у вигляді синця на передній черевній стінці, синець відноситься до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, яке має незначні скороминущі наслідки (п. п. 2.3.5. Наказ № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року).

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України за ознаками умисного легкого тілесного ушкодження.

Обвинувачена ОСОБА_7 винною себе в судовому засіданні не визнала і пояснила, що ніяких тілесних ушкоджень потерпілій вона не завдавала.

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердила скоєння обвинуваченою вказаного кримінального правопорушення.

Судом встановлено, що причетність обвинуваченої до вчинення кримінального правопорушення підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом проведення слідчого експерименту та фототаблицею до нього, зафіксувавшими як потерпіла показала спосіб нанесення їй обвинуваченою тілесних ушкоджень / а. с. 32-34 /; висновком експерта № 650-Е від 10 червня 2020 року, встановившим, що у потерпілої виявлені тілесні ушкодження у вигляді синця на передній черевній стінці, виниклі внаслідок дії тупого твердого предмета, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, маючих незначні скороминущі наслідки / а. с. 37-38 /; висновком експерта № 651-Е від 10 червня 2020 року, встановившим, що виявлені у потерпілої тілесні ушкодження за механізмом утворення не суперечать взаємному розташуванню потерпілого та нападаючого, зазначеному в протоколі слідчого експерименту за участі потерпілої / а. с. 41 /.
Захисником заявлено клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Клопотання мотивовано тим, що з дня вчинення інкримінованого обвинуваченим кримінального правопорушення минули строки притягнення до кримінальної відповідальності.

Обвинуваченою клопотання підтримано.

Прокурор, потерпіла та представник потерпілої проти задоволення клопотання не заперечили.

Заслухавши думки учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд надходить до висновку про те, що клопотання захисника підлягає задоволенню, а обвинувачена звільненню від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст.125 КК України, згідно з ч.1 ст.49 КК України, на підставі наступного.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання, менш суворе, ніж обмеження волі.
Суд кваліфікує дії обвинуваченої за ч. 1 ст. 125 КК України як спричинення умисного легкого тілесного ушкодження.
Відповідно до ч.1 ст.125 КК України за вчинення умисного легкого тілесного ушкодження передбачено покарання у вигляді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк до двохсот сорока годин, або виправні роботи на строк до одного року.
Судом встановлено, що обвинувачена раніше не судима, будь-яких інших підстав для перерви чи зупинення перебігу строку давності притягнення до кримінальної відповідальності обвинувачених згідно п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України судом не встановлено.
На підставі викладеного та не зважаючи на той факт, що обвинувачена не визнає свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, строки за передбачені п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст.125 КК України, а саме два роки, минули, тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання захисника та звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження.
Відповідно до ст. 284 ч. 2 п. 1 КПК України кримінальне провадження закривається у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Враховуючи вищенаведені обставини, які свідчать про наявність сукупності матеріально-правових підстав, передбачених ст.49 КК України, та процесуально-правових підстав звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню, а справа закриттю, оскільки з дня вчинення злочину минуло понад два роки, що є підставою, відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України та ст. 49 КК України для звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.
Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» у разі закриття справи з передбачених законодавством підстав цивільний позов не розглядається, а вимоги потерпілих можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи не звільняє особу від обов`язку відшкодування заподіяної шкоди її діями. Вказана правова позиція висловлена також у постанові колегії суддів Верховного Суду України від 24 травня 2018 року у справі № 531/2332/14-к.
З урахуванням того, що провадження щодо обвинуваченої підлягає закриттю за нереабілітуючими підставами, потерпілий має право вирішити питання про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства.
За таких обставин суд вважає, що цивільний позов, заявлений цивільним позивачкою ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди підлягає залишенню без розгляду.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 49 КК України, 284 КПК України суд, -

У Х В А Л И В

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення / проступку /, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Кримінальне провадження № 0000274 від 01 червня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення / кримінального проступку /, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України - закрити.
Цивільний позов, заявлений ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди - залишити без розгляду.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Протягом семи днів з дня її проголошення ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: ОСОБА_1