УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27вересня 2022 року

м. Київ

справа № 199/6540/18

провадження № 51-2022ск22

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_6.,

суддів ОСОБА_7., ОСОБА_8.,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_9, який діє в інтересах засудженої ОСОБА_1 , на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 травня 2020 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 22 червня 2022 року, які постановлені в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001342, за обвинуваченням

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та проживаючої у АДРЕСА_1 ), раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

Суть питання

За вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 травня 2020 року ОСОБА_1 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватою і засуджено за те, що вона 09 липня 2018 року в період часу з 21-00 год до 02 год-30 хв, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння в АДРЕСА_2 ), у квартирі, що належить ОСОБА_2 на праві власності, разом з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , де на ґрунті раніше виниклого конфлікту раптово, виник злочинний умисел направлений на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_3 , у зв`язку із чим, вона на кухні, у шухляді кухонного столу знайшла ніж, швидко наблизилась до ОСОБА_3 та перебуваючи у безпосередній близькості з останнім, нанесла два послідовні удари клинком ножа в область життєво-важливих органів - правої легені та серця сидячого на дивані ОСОБА_3 , який від отриманих колото-різаних поранень грудної клітини помер на місці.

Дніпровський апеляційний суд від 22 червня 2022 року залишив вирок місцевого суду без змін.

У касаційній скарзі захисник, не погоджуючись з вищезазначеними рішеннями судів попередніх інстанцій, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно надану оцінку доказам та допущені, на його думку, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати постановлені у кримінальному проваджені судові рішення стосовно його підзахисної і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи наведене, захисник просить дати належну оцінку показам свідка ОСОБА_5 , які, на думку сторони захисту, давав різні покази. Також захисник указує на те, що слідчі дії щодо отримання піднігтьового змісту пальців рук, відбитків пальців рук, змивів правої та лівої руки та крові ОСОБА_1 було проведено без захисника, чим було грубо порушено її право на захист. Крім того, зазначає про неправильну кваліфікацію злочину, який вчинила ОСОБА_1 , на його думку, необхідно перекваліфікувати її дії з ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України. Захисник також просить визнати недопустимим доказом речі, отримані в ході проведення огляду місця події від 10 липня 2018 року, які при цьому не були відкриті сторонам у порядку ст. 290 КПК України.

Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду

Згідно зі ч. 1 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.

За ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Отже, суд касаційної інстанції не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка доказів у вироку є виключною компетенцією суду, який постановив вирок.

Таким чином, Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги захисника в частині неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та його незгоди із наданою судами першої та апеляційної інстанцій оцінкою доказам на предмет їх достовірності, оскільки перевірка цих обставин відповідно до положень ч. 1 ст. 433 КПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Водночас, відповідно до вимог ч. 1 ст. 409 КПК України неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження є підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Так, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України підтверджуються сукупністю доказів, які місцевий суд усебічно, повно та об`єктивно дослідив і належно оцінив.

Як слідує з долученої до касаційної скарги копії рішення суду першої інстанції, судом враховано те, що ОСОБА_1 заперечувала свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, але суд дійшов висновку, що її винуватість підтверджується сукупністю досліджених і оцінених судом доказів, зокрема показаннями свідка ОСОБА_5 , який пояснив суду, що ОСОБА_1 повернулась до кімнати з ножем та вдарила ОСОБА_3 , який сидів у кріслі, а він знаходився навпроти нього та курив із ним, а також свідка ОСОБА_4 , який вказав, що самих обставин події він не бачив, оскільки ліг спати, однак на ранок його розбудила ОСОБА_1 і сказала, що ОСОБА_3 мертвий, бо вона його підрізала, після чого він побачив ОСОБА_3 у неправильній позі, лежачі на ліктях, з посинілим обличчям та іншими доказами, детально наведеними у вироку.

Не погоджуючись з вироком місцевого суду сторона захисту подала апеляційну скаргу, в якій наводила доводи щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно наданої оцінки доказам, які за своєю суттю є аналогічні доводам викладеним у касаційній скарзі.

Апеляційний суд під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку, перевірив усі посилання й доводи, викладені засудженим у згаданій апеляційній скарзі, й вмотивовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, навівши достатні аргументи та підстави для прийняття такого рішення.

Зокрема, обґрунтовуючи свій висновок апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.

Так, апеляційний суд, проаналізувавши доводи сторони захисту стосовно доведеності вини засудженої ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, вказав, що суд першої інстанції в повній мірі дослідив питання щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та обґрунтовано зробив висновок, щодо того, що вказаний злочин був скоєний саме обвинуваченою ОСОБА_1 .

Крім того, апеляційний суд зазначив, що свідок ОСОБА_5 був допитаний безпосередньо судом першої інстанції, був попереджений про кримінальну відповідальність, його показання об`єктивно підтверджуються іншими доказами, визнаними судом належними та допустимими, а також поясненнями свідка ОСОБА_4 , якого також було допитано під присягою, та встановленими судом першої інстанції і перевіреними судом апеляційної інстанції обставинами кримінального правопорушення, і узгоджуються з іншими належними і допустимими доказами по справі.

Також суд апеляційної інстанції вказав, що Верховний Суд неодноразово зазначав, що чинний КПК України не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин чи елементів складу злочину на підставі сукупності непрямих доказів (стосовно цього елемента доказування), які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину чи елемент складу злочину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Доказування, зокрема в такій категорії справ, досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх доказів, які вказують на характер дій обвинуваченого, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, обстановку, в якій діяла відповідна особа тощо, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) винуватості особи (постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 грудня 2020 року, справа № 728/578/19, провадження № 51-3411км20; від 20 жовтня 2021 року, справа № 759/14119/17, провадження № 51-2274км21).

Також, апеляційний суд зазначив про те, що відібрання біологічних зразків ОСОБА_1 було проведено відповідно до ст. 245 КПК України, в присутності понятих, за згодою обвинуваченої та спеціаліста, і в матеріалах провадження відсутні заяви та клопотання обвинуваченої про проведення цієї слідчої дії за участю захисника.

Верховний Суд звертає увагу захисника на тому, що відібрання біологічних зразків для експертизи без участі захисника саме собою не становить порушення права на захист. Як уже неодноразово вказував Суд, властивості крові особи не залежать від її волі, тому участь захисника у цій дії не може змінити змісту доказу, який отримується таким чином (див., наприклад, постанову Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 236/4268/18).

Отже, Верховний Суд погоджується з такими висновками апеляційного суду та приходить до висновку, що вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду є належно умотивованими та обґрунтованими і за змістом відповідають вимогам статей 370, 419 КПК України, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися при постановленні рішень.

Що стосується доводів захисника про порушення прав засудженої на досудовому розслідуванні під час виконання приписів ст. 290 КПК України, оскільки, як вона пояснила у судовому засіданні - їй не надавався доступ до речей, наданих стороною обвинувачення, і вона з ними на досудовому слідстві не знайомилась, то Верховний Суд відхиляє зазначені доводи з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 290 КПК України прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ та можливість скопіювати або відобразити відповідним чином будь-які речові докази або їх частини, документи або копії з них, а також надати доступ до приміщення або місця, якщо вони знаходяться у володінні або під контролем держави, і прокурор має намір використати відомості, що містяться в них, як докази у суді.

Законодавець установив процедуру, яка забезпечує реалізацію права на справедливий суд у його процесуальному аспекті, тобто надає сторонам майбутнього судового розгляду можливість ознайомитися з доказами (в тому числі, речовими) кожної із них і підготувати правову позицію, що буде ними обстоюватись у змагальній процедурі судового розгляду.

Верховний Суд у своїх рішеннях раніше зазначав, що на орган досудового розслідування покладено обов`язок надати сторонам майбутнього судового розгляду безперешкодно реалізувати їх можливість ознайомитися з речовими доказами (у разі виявлення ними бажання), однак він не зобов`язаний здійснювати таке ознайомлення в обов`язковому порядку за відсутності ініціативи сторони (див., наприклад, постанову Верховного Суду від 28 січня 2021 року у справі № 336/2977/18).

Таким чином, сторона захисту не була позбавлена права у разі необхідності ознайомитися з речовими доказами, тим паче, що, ознайомившись із матеріалами кримінального провадження, зокрема протоколами слідчих дій, вони знали (не могли не знати), що в результаті проведення цих дій орган досудового розслідування вилучав речові докази.

Однак, на переконання колегії суддів, за відсутності такого клопотання з урахуванням ст. 22 КПК України сторона захисту, самостійно обстоюючи свою правову позицію, не вважала за доцільне скористатися таким правом як на етапі відкриття матеріалів досудового розслідування, так і під час судового розгляду та апеляційного перегляду, що не суперечить меті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Наведене вище узгоджується зі сталою практикою Касаційного кримінального суду (наприклад, із постановами Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 332/11/17, провадження № 51-2135км20; від 28 січня 2021 року у справі № 336/2977/18, провадження № 51-5824км19).

Таким чином, твердження наведені захисником у касаційній скарзі не спростовують правильності висновків, викладених у судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій, а тому підстав для задоволення касаційної скарги сторони захисту відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

На цих підставах Верховний Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_9, який діє в інтересах засудженої ОСОБА_1 , на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 травня 2020 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 22 червня 2022 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8