Дата документу 10.03.2022 Справа № 310/2068/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №310/2068/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/745/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2022 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 січня 2022 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Бердянськ, Запорізької області, громадянина України, який має професійно-технічну освіту, не працює, не одружений, на утриманні малолітніх дітей та інших утриманців не має, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст.307 КК України,

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 звернулись до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 січня 2022 року, якою продовжений строк дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 13 березня 2022 року включно.
Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та тим, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинуваченому.
В апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 просять ухвалу суду першої інстанції скасувати, обрати обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід не пов`язаний із позбавленням волі.
В обґрунтування своєї скарги захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 зазначає, що слідчим суддею не наведено чітких підстав ухвалення такого рішення та не надано оцінки ризикам передбачених ч.1 ст.177 КПК України.
У судовому засіданні прокурором ОСОБА_8 в порушення імперативних норм ч.1 ст.199 КПК України (тобто в порушення п`яти денного терміну) заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , який закінчився 16 січня 2022 року.
Крім цього, було порушено конституційне право обвинуваченого на захист, оскільки всупереч волі ОСОБА_6 йому було призначено захисника з Бердянського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги,не зважаючи на те, що адвокат ОСОБА_7 з поважних причин не зміг прибути до зали суду.
Таке порушення права на захист обвинуваченого полягало ще в тому, що станом на 12 січня 2022 року відсутні підстави вважати, що в цей день необхідно проводити невідкладну процесуальну дію за умови того, що строк дії попередньої ухвали про продовження строку тримання під вартою спливав лише 16 січня 2022 року.
Адвокат ОСОБА_7 зазначає, що він не мав можливості прийняти участь в розгляді справи, оскільки він станом на 12 січня 2022 року не був взагалі повідомлений про розгляд справи,оскільки знаходився у Запорізькому апеляційному суду для участі в розгляді апеляційної скарги іншого підзахисного ОСОБА_9 , яке було призначено 12 січня 2022 року о 15 годині 45 хвилин.
Більш того, слідчим суддею було порушено право обвинуваченого ОСОБА_6 мати захисника, обраного ним на власний розсуд, а також обвинуваченому не було роз`яснено вимоги ч.2 ст.53 КПК України.
Окрім цього, адвокатом з системи безоплатної вторинної правової допомоги, який був залучений на окрему процесуальну дію, не було вивчено належним чином матеріали кримінального провадження.
Таким чином, ухвала Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 січня 2022 року жодним чином не відповідає вимогам ст. 370 КПК України відносно законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, а тому підлягає скасуванню.
В обґрунтування своєї скарги обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою, невмотивованою, незаконною та такою, що підлягає скасуванню.
Більше того відсутні ризики заявлені прокурором, які прийняті судом для обґрунтування продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Жодних реальних доказів наявності ризиків передбачених ч.1 ст.177 КПК України прокурором не було надано суду.
Обвинувачений ОСОБА_10 зазначає, що ніколи не ухилявся від судових засідань та в розшуку не перебував, маючи при цьому достатню кількість судимостей.
Крім цього, обвинувачений вказує, що не розуміє як він може впливати на потерпілого, який помер, на свідка, який вже надав свої показання та на експерта, який також зробив свій висновок.
На думку обвинуваченого, ризик передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України є абсурдним, так як він не уявляє як він зможе продовжувати кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України, у якому він підозрюється.
Доказів його вини в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ч.1 ст.121 КК України у сторони обвинувачення немає. Вину обвинувачений він не визнає.
З початку розгляду Бердянським міськрайонним судом Запорізької області об`єднаного кримінального провадження за ч.1 ст.121 КК України та ч.2 ст.307 КК України жодних доказів його провини в скоєнні цих кримінальних правопорушень судом встановлено не було.
Інші твердження, зазначені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 , аналогічні твердженням апеляційної скарги його захисника адвоката ОСОБА_7 .

Згідно з ухвалою суду, в провадженні суду знаходиться об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст.307 КК України.
05 січня 2022 року прокурор Бердянської окружної прокуратури ОСОБА_8 скерувала до суду клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , термін дії якого закінчується 16 січня 2022 року, у якому стверджує, що ризики, передбачені п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, зберігають свою актуальність. Прокурор також наголошує на необхідності дотримання вимог ч.3 ст.331 КПК України.
Згідно з клопотанням адвоката ОСОБА_7 від 12 січня 2022 року, він просить відкласти розгляд матеріалів на іншу дату, адже хворіє та перебуває на лікарняному. Відповідно до роздруківки електронного листка непрацездатності №2548145-1, він відкритий з 11 січня 2022 року, дата закриття 14 січня 2022 року. Інше надане до клопотання засвідчує сукупний період лікарняного з 29 грудня 2021 року по 31 грудня 2021 року та з 04 січня 2022 року до теперішнього часу.
Ухвалою суду від 12 січня 2022 року доручено Регіональному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Донецькій та Запорізькій областях призначити захисника для здійснення захисту обвинуваченого, під час проведення окремої процесуальної дії, а саме, для розгляду судом клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
При розгляді питання про призначення захисника судом враховано, що адвокат ОСОБА_7 перебуває на лікарняному до 14 січня 2022 року, проте, наголошує на невідкладності розгляду клопотання сторони обвинувачення про продовження строку дії запобіжного заходу, оскільки термін запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 закінчується 16 січня 2022 року.
Судом взято до уваги, що згідно з п.п.3 п.10 Порядку організації ведення Електронного реєстру листків непрацездатності та надання інформації з нього, затвердженого Постановою КМУ від 17 квітня 2019 року №328, запис про тимчасову непрацездатність містить, зокрема, період тимчасової непрацездатності, тобто, період звільнення від роботи (з/по).
Відповідно до доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 12 січня 2022 року №028-0000181 на окрему процесуальну дію по вказаній справі призначено адвоката ОСОБА_11 .
В судовому засіданні 12 січня 2022 року прокурор Бердянської окружної прокуратури ОСОБА_8 підтримала своє клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу, застосованого до обвинуваченого, у виді тримання під вартою, оскільки строк спливає 16 січня 2022 року, а ризики, передбачені п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України є наявними та не зменшились. Своє клопотання сторона обвинувачення мотивує тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні умисних тяжких злочинів, не має стійких соціальних зв`язків, вже відбував покарання у виді позбавлення волі, після чого, звільнившись з місць позбавлення волі, зі спливом нетривалого часу знову скоїв тяжкий злочин, та, перебуваючи на волі, може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні (матір та співмешканку), при цьому, їх показання мають доказове значення, на даний час вони не допитані судом. Крім того, прокурор наголосила на врахуванні процесуальної поведінки обвинуваченого, враховуючи яку, більш м`який запобіжний захід не здатен забезпечити дотримання обвинуваченим його процесуальних обов`язків.
Обвинувачений в судовому засіданні заперечував проти розгляду клопотання за відсутності його захисника ОСОБА_7 , котрий перебуває на лікарняному.
В подальшому ОСОБА_6 відповідно до ч.1 ст.330 КПК України за неодноразове порушення порядку судового засідання та розпоряджень головуючого судді був видалений із зали судового засідання тимчасово - на час проведення даної окремої процесуальної дії.
При цьому, як встановлено судом, відповідно до повідомлення Ізолятору тимчасового тримання №4 ГУНП в Запорізькій області №13/55/01-2022 від 11 січня 2022 року, ОСОБА_6 відмовився від отримання копії клопотання прокурора ОСОБА_8 про продовження строку дії запобіжного заходу (скеровано для вручення судом).
На повторне запитання суду під час судового засідання 12 січня 2022 року (до розгляду питання про призначення захисника) обвинувачений також відмовився від отримання копії клопотання за відсутності захисника.
Захисник в судовому засіданні підтвердив, що ознайомився із змістом клопотання прокурора, мав можливість конфіденційної бесіди із підзахисним перед початком розгляду клопотання, втім, ОСОБА_6 від неї відмовився.
Крім того, адвокат ОСОБА_11 заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив обрати інший, більш м`який запобіжний захід, що є менш суворим, ніж обраний, а саме, домашній арешт. Захисник пояснив, що ризики, зазначені в клопотанні прокурора, не доведені, ґрунтуються на припущеннях.

Сторони кримінального провадження для розгляду матеріалів оскарження ухвали до суду апеляційної інстанції не з`явилися, про день, час та місце розгляду провадження були повідомлені належним чином, клопотань про розгляд апеляційної скарги за їх участю не заявляли.

Оскільки, виходячи з положень кримінального процесуального законодавства, участь сторін кримінального провадження при розгляді апеляційної скарги на ухвалу про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого не є обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути вищевказану апеляційну скаргу без участі прокурора, захисника-адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 .

Перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).

Клопотання прокурора вказаним вимогам відповідає та має всі необхідні відомості, передбачені кримінальним процесуальним законодавством.

Наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому у судовому засіданні заслухані доводи захисника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_11 , думка прокурора, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою. При цьому обвинувачений ОСОБА_6 відмовився від отримання клопотання прокурора та його розгляду за відсутності його захисника-адвоката ОСОБА_7 .

Із наданих матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст.307 КК України, які відносяться до тяжких злочинів.

На обґрунтування висунутого обвинувачення прокурором надані докази, які судом першої інстанції будуть перевірятися на предмет їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку.

Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, не зменшились та існують на даний час.

Такими ризиками є: ризик переховування від суду; незаконного впливу на потерпілу; вчинення іншого кримінального правопорушення, з огляду на характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому правопорушень, відомості про особу обвинуваченого, та у сукупності з конкретними обставинами кримінального провадження. Обвинувачений ОСОБА_6 неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, в т.ч. за вчинення умисних тяжких злочинів, офіційно не працевлаштований, постійного джерела доходів не має, міцні соціальні зв`язки в нього також відсутні.

Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення цього провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, оскільки ризики, які існували на момент застосування до останнього вказаного запобіжного заходу, не зменшились.

Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою, допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та відомостей про особу обвинуваченого, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки встановлені ризики не зменшились, та інші більш м`які запобіжні заходи будуть недостатніми для запобігання цих ризиків.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доводи, викладені в апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника, на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Твердження про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, перевірялися судом та спростовані в оскаржуваній ухвалі, яка є належним чином вмотивованою.

Обраний стосовно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються.

В ухвалі зазначені обставини, з урахуванням яких суд дійшов висновку про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.

Ці висновки суду першої інстанції апелянтами не спростовані з наданням відповідних доказів.

Судової тяганини з наявних матеріалів не убачається, дослідження доказів ще триває, як встановлено при апеляційному розгляді, судовий розгляд не завершений з об`єктивних причин.

В свою чергу оцінка доказів у провадженні на предмет їх належності, допустимості та достатності буде здійснюватися судом першої інстанції у встановленому законом порядку.

Порушення з боку суду першої інстанції такої засади кримінального провадження як рівність перед законом та судом, а також інших засад судочинства також не убачається.

Як свідчать надані апеляційному суду матеріали провадження, суд першої інстанції створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Судом першої інстанції було залучено іншого захисника обвинуваченому для проведення невідкладної процесуальної дії без порушення вимог КПК України та з метою забезпечення права обвинуваченого ОСОБА_6 на захист. Відповідні мотиви для прийняття такого рішення наведені в оскаржуваній ухвалі та викладені вище. Порушення права на захист обвинуваченого, як про це стверджує сторона захисту, не убачається.

Не погоджується суд апеляційної інстанції з доводами захисника, що прокурором було порушено вимоги ч.1 ст.199 КПК України.

Положення ч.1 ст.199 КПК України передбачено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно з матеріалами справи, прокурор ОСОБА_8 звернулась до суду з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 05 січня 2022 року, при цьому строк тримання останнього під вартою спливав 16 січня 2022 року.

Отже, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, а доводи апелянтів про протилежне суперечать матеріалам провадження і змісту цієї ухвали.

Відомостей про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватись в умовах СІЗО, в наданих суду матеріалах провадження немає.

Підстав для задоволення поданої апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 січня 2022 року, якою продовжений строк дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 13 березня 2022 року включно, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4