Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/512/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2022 року. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

Головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянула у закритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисників адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 серпня 2022 року, якою задоволено клопотання прокурора та обвинуваченому:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.152, ч.1 ст.162 КК України,

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто з 15 години 55 хвилин 18 серпня 2022 року по 15 годину 55 хвилин 17 жовтня 2022 року.

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0001133 від 08.06.2020, стосовно ОСОБА_9 .

ОСОБА_9 обвинувачується в тому що, 08 червня 2020 року близько 05 години 00 хвилин, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, діючи умисно, без отримання усного чи письмового дозволу від ОСОБА_10 , усвідомлюючи, що порушує недоторканність житла, через незачинені двері, незаконно проник до житла останньої, а саме житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , чим порушив конституційне право потерпілої ОСОБА_10 на недоторканність житла.

Дії ОСОБА_9 органом досудового розслідування кваліфіковано, як незаконне проникнення до житла, тобто кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 162 Кримінального кодексу України.

Крім цього, 08.06.2020 року близько 05 години 00 хвилин, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_9 на автомобілі Volkswagen Golf з державними номерними знаками НОМЕР_1 прибув до будинку АДРЕСА_1 , де в нього виник злочинний умисел, спрямований на викрадення ОСОБА_11 із заподіянням їй фізичних страждань. В подальшому ОСОБА_9 незаконно проник до будинку за вищевказаною адресою та протиправно, відкрито, без дозволу ОСОБА_11 , нехтуючи вимогами статей 3, 10, 29, 33 Конституції України, згідно яких людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством; кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність; кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, статті 5 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, якою визначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність, нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, та статті 1 Міжнародної конвенції про захист усіх осіб від насильницьких зникнень, якою визначено, що ніхто не може піддаватися насильницькому зникненню, підійшов до останньої та застосовуючи фізичну силу, спричинивши тим самим фізичні страждання, силоміць помістив ОСОБА_11 до автомобіля Volkswagen Golf з державними номерними знаками НОМЕР_1 , на якому поїхав до домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Прибувши до вищевказаного домоволодіння ОСОБА_9 , продовжуючи погрожувати фізичною розправою та застосовувати фізичну силу, змусив ОСОБА_11 пройти до будинку, чим остаточно позбавив потерпілу можливості пересуватися і обирати місце свого перебування. В подальшому дозволив ОСОБА_11 залишити територію домоволодіння, таким чином умисно, відкрито вилучивши потерпілу проти її волі з місця перебування та перемістивши в інше місце, тобто, викравши її.

Дії ОСОБА_9 органом досудового розслідування кваліфіковано, як викрадення людини, що супроводжувалося заподіянням фізичних страждань, тобто кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 146 Кримінального кодексу України.

Крім цього, 08.06.2020 року близько 05 години 00 хвилин, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_9 на автомобілі Volkswagen Golf з державними номерними знаками НОМЕР_1 прибув до будинку АДРЕСА_1 , в якому проживає ОСОБА_11 , з якою він перебував в близьких відносинах. Зайшовши до приміщення будинку, погрожуючи фізичною розправою останній та її родині, змусив її слідувати за ним. В подальшому посадив ОСОБА_11 до вищевказаного автомобіля, на якому поїхав до домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Прибувши до вказаної адреси, погрожуючи фізичною розправою ОСОБА_11 та її родині, змусив останню слідувати за ним до будинку. Зайшовши до приміщення будинку у ОСОБА_9 , з метою задоволення своєї статевої пристрасті, виникло бажання з використанням власних геніталій вчинити дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним та оральним проникненням в тіло ОСОБА_11 , без її добровільної згоди. В подальшому, з метою реалізації своїх дій, ОСОБА_9 діючи умисно та цілеспрямовано, з метою реалізації своєї статевої пристрасті та подолання опору потерпілої, повалив її на ліжко та почав наносити з правої та з лівої сторони удари руками по голові, тулубу та правій руці. В результаті цього, у відповідності до висновку судово - медичної експертизи № 151 від 16.06.2020 року ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді: синців правого плеча, лівої кисті, правого стегна, забою м`яких тканин лівої тім`яної, правої завушної областей, підшкірних крововиливів грудної клітини справа, шиї. Вказані ушкодження могли виникнути від дії тупих, твердих предметів (предмету), відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень як викликаючи скороминучий розлад здоров`я на термін до 6 діб, та за давністю не суперечать даті зазначеній в постанові. Перелому основи 5-ї кістки правої кисті. Вказане ушкодження могло виникнути від дії тупого твердого предмету (предметів), чи удару об такий, відноситься до категорії середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень як викликаючи тривалий розлад здоров`я на термін понад 21 добу та за давністю може відповідати вказаному строку травми. Враховуючи локалізацію ушкоджень можна казати про те, що виявлені ушкодження в своїй сукупності не притаманні для утворення в результаті самостійного падіння на площині з положення стоячи. Після цього, ОСОБА_9 , знявши з ОСОБА_11 одяг та роздягнувшись сам, діючи умисно та цілеспрямовано, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, тримаючи в руках предмет, зовні схожий на ніж, продовжуючи погрожувати фізичною розправою та застосовувати фізичне насильство, проти волі та без добровільної згоди особи здійснив дії сексуального характеру, з використанням власних геніталій, пов`язані із вагінальним та оральним проникненням у тіло останньої.

Дії ОСОБА_9 органом досудового розслідування кваліфіковано, як дії сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним та оральним проникненням в тіло іншої особи без добровільної згоди потерпілої особи (згвалтування), з якою винний перебуває у близьких відносинах, тобто кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 152 Кримінального кодексу України.

Під час судового розгляду прокурор звернувся з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, посилаючись на те, що на теперішній час продовжують існувати ризики, зазначені у ст.177 КПК України, а саме: обвинувачений може переховуватися від суду, а також незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні. Проти зміни запобіжного заходу категорично заперечив, посилаючись на те, що інший запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Ухвалою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 серпня 2022 року, ОСОБА_9 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто з 15 години 55 хвилин 18 серпня 2022 року по 15 годину 55 хвилин 17 жовтня 2022 року.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, один з яких закон класифікує як тяжкий, яким передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 10 років, офіційно не працевлаштований, не одружений, відсутні докази наявності утриманців, тобто не має міцних соціальних зв`язків, що вказує на цілком ймовірну можливість переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Крім того, ОСОБА_9 проживає із потерпілими та свідками в одному населеному пункті, тому є вагомі підстави вважати, що у разі застосування до обвинуваченого альтернативного по відношенню до тримання під вартою запобіжного заходу, не пов`язаного з виключними запобіжниками у комунікації та його переміщеннях, останній зможе здійснити незаконний вплив на даних осіб з метою зміни наданих ними показань для уникнення від кримінальної відповідальності за скоєний злочин. Зазначене підтверджує, що заявлені раніше ризики не зменшились. І це дає достатні підстави вважати, що у разі обрання ОСОБА_9 запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, вказане не забезпечить належного виконання останнім його процесуального обов`язку.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою обрати стосовно ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді особистої поруки. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що у клопотанні прокурора не наведеної реальної підстави продовження дії запобіжного заходу у розумінні ст.177 КПК України та нема жодного конкретного посилання на те що ОСОБА_9 буде порушувати вимоги ст. 177 КПК України. зазначив, що розумні строки судового розгляду вже давно вичерпано. Судовий розгляд проводиться повільно з причин відсутності доказової бази. Обвинувачений має постійне місце реєстрації, на утриманні має батьків похилого віку. Крім того, до суду було надано заяви депутатів Пантаївської територіальної громади ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які поручаються за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Також вказав, що обвинувачений перебуває в СІЗО вже 15 місяців.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_8 просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою обрати стосовно ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що ОСОБА_9 не висувалось обвинувачення у злочинах пов`язаними з застосуванням насильства, або погрозою його застосування. В існуючій редакції для настання кримінальної відповідальності за ст. 152 КК України необхідна відсутність добровільної згоди з урахуванням супутніх обставин. 18.08.2022 р. судом було досліджено слідчий експеримент за участю потерпілої ОСОБА_11 з якого вбачається відсутність з боку ОСОБА_9 погроз фізичного насильства. Таким чином суд 1-ї інстанції в порушення ч. 3 ст. 183 КПК України незаконно не визначив розмір застави достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом. Крім того, зазначив, що вина ОСОБА_9 не доведена, суд знаходиться на стадії дослідження доказів та вже вбачається істотне порушення норм КПК України, що приведе до виправдання в висунутому обвинуваченні, практично всі свідки є свідками захисту та підтверджують відсутність зґвалтування.

Заслухавши доповідача, захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , який просив задовольнити подані апеляційні скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали клопотання, зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Згідно положень ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Так, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Судом першої інстанції належним чином враховано конкретні обставини даного кримінального провадження, а саме, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких закон класифікує як тяжке, яким передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 10 років, офіційно не працевлаштований, не одружений, відсутні докази наявності утриманців, тобто не має міцних соціальних зв`язків.

Окрім цього, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_9 є колишнім співмешканцем потерпілої ОСОБА_11 , проживає із потерпілими та свідками в одному населеному пункті, тому є вагомі підстави вважати, що у разі застосування до обвинуваченого альтернативного по відношенню до тримання під вартою запобіжного заходу, не пов`язаного з виключними запобіжниками у комунікації та його переміщеннях, останній зможе здійснити незаконний вплив на даних осіб з метою зміни наданих ними показань для уникнення від кримінальної відповідальності за скоєний злочин.

Також те, що на даний час ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується, які були враховані під час обрання обвинуваченому запобіжного заходу тримання під вартою, не змінились, та не зменшилися, інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, також, відсутність у матеріалах справи даних про появу нових обставин, що свідчать про необхідність зміни запобіжного заходу або про існування інших перешкод для тримання обвинуваченого під вартою.

Вирішуючи питання щодо заяв про передачу обвинуваченого ОСОБА_9 під особисту поруку, в порядку ст. 180 КПК України, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що в ній фактично йдеться про зміну обраного щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу - з тримання під вартою на особисту поруку, або домашнього арешту.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 КПК України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до ст. 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Згідно із ч. 2 цієї статті кількість поручителів визначає слідчий суддя, суд, який обирає запобіжний захід. Наявність одного поручителя може бути визнано достатньою лише в тому разі, коли ним є особа, яка заслуговує на особливу довіру.

Особиста порука як запобіжний захід застосовується з метою забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його своєчасної участі в кримінальному провадженні. Вона обирається за наявності загальних підстав (ст. 177 КПК України), і, крім того, особливих підстав. Особиста порука основана на довірі до поручителя з боку слідчого судді, суду, яка, в свою чергу, ґрунтується на особливих моральних якостях поручителя, його авторитеті, зокрема, для підозрюваного, обвинуваченого, що робить можливим для поручителя забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та у разі потреби - доставку його до органу розслідування чи в суд на першу вимогу.

Таким чином, особиста порука належить до запобіжних заходів, які поєднані із психологічним впливом на поведінку підозрюваного, що ґрунтується на моральній відповідальності цієї особи перед тими особами, які за нього поручилися.

Згідно із заявою ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які подані за часом раніше, вони готові взяти обвинуваченого ОСОБА_9 на особисту поруку та ручаються за його належну поведінку, зобов`язуючись забезпечити явку і при необхідності доставку до суду на першу вимогу.

Відповідно до п. 14 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» особиста порука як вид запобіжного заходу полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до ст. 194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи суду на першу вимогу.

При обранні такого запобіжного заходу слідчий суддя, суд має враховувати, що наявність одного поручителя може бути визнана достатньою лише в тому разі, коли ним є особа, яка заслуговує на особливу довіру.

Крім того, судом першої інстанції правильно враховано, що ОСОБА_12 , ОСОБА_13 користуються авторитетом і довірою суду та в повній мірі підходить під визначення особи, якій можлива передача обвинуваченого, однак є достатньо підстав вважати, що обвинувачений, опинившись на волі, зможе перешкодити встановленню істини в справі, оскільки він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, а відтак можливий його вплив на потерпілого та свідків, які проживають в одному населенному пункті.

Також враховуючи стан здоров`я ОСОБА_9 , щодо якого відсутні об`єктивні медичні застереження та вік, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим злочину, тяжкість покарання, що йому загрожує, у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів, те, що він зможе ухилитися від суду, а відтак відсутні підстави, передбачені ст. 180 КПК України, для передачі обвинуваченого ОСОБА_9 на поруки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , оскільки такий запобіжний захід як особиста порука не буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

При цьому, вирішуючи питання про зміну ОСОБА_9 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. Застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави з врахуванням тривалості понад розумний строк перебування обвинуваченого під вартою, з внесенням застави на користь Збройних Сил України, суд обґрунтовано зазначив наступне.

У зв`язку з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», КПК доповнено статтею 616, яка визначає процедуру скасування запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або зміна запобіжного заходу з інших підстав, тобто у разі введення в Україні або окремих її місцевостях воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України підозрюваний, обвинувачений, який під час досудового розслідування або судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, а також злочинів, передбачених статтями 115, 146 - 147, 152 - 156, 186, 187, 189, 255, 2551, 257, 258 - 262, 305 - 321, 330, 335 - 337, 401 - 414, 426 - 433, 436, 437 - 442 Кримінального кодексу України, має право звернутися до прокурора з клопотанням про скасування цього запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Отже, ст.616 КПК України фактично запроваджено нову передумову для скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою: призов підозрюваного, обвинуваченого на військову службу під час мобілізації. Також передбачено можливість зміни запобіжного заходу у вигляді застави на особисте зобов`язання, якщо застава буде спрямована на рахунки НБУ для цілей оборони.

Клопотання про скасування запобіжного заходу має містити висновок про придатність особи до несення військової служби в умовах воєнного стану, який визначається в рамках військово-лікарської експертизи, проведення якої покладено на військово-лікарські комісії (Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затверджене наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402).

Враховуючи вищевикладене та згідно з переліком статей, що містить стаття ст.616 КПК України, стосовно ОСОБА_9 можливість зміни запобіжного заходу у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні, не передбачено.

З урахуванням наведеного та беручи до уваги ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено, підстави для задоволення апеляційних скарг та скасування оскаржуваної ухвали, колегія суддів не вбачає.

Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому злочинів, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які знайшли своє об`єктивне підтвердження, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Підстави для застосування судом до ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу, у вигляді домашнього арешту або особистої поруки, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені мотиви.

Крім того, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції правильно врахував, що ОСОБА_9 обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, вчиненого із застосуванням насильства, та відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України не визначив розмір застави у даному кримінальному провадженні.

Тому, доводи апеляційної скарги захисника адвоката ОСОБА_8 не заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції правильно враховано вище зазначені обставини.

Доводи апеляційної скарги захисника адвоката ОСОБА_7 з приводу того, що не доведено наявність ризиків та не надано жодних доказів на підтвердження їх існування, колегія суддів визнає необґрунтованими та безпідставними, оскільки судом першої інстанції при постановленні ухвали правильно встановлено наявність ризиків, які продовжують існувати на даний час та не зменшились, що також підтверджується матеріалами справи.

Крім того жодних переконливих доказів з приводу того, що зменшились ризики передбачені ст. 177 КПК України, до суду апеляційної інстанції надано не було.

Більше того, на переконання колегії суддів інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою, в судовому засіданні апеляційного суду не доведено.

За таких підстав, на переконання колегії суддів, рішення суду першої інстанції винесене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, належним чином дослідженими та оціненими судом першої інстанції. Крім того, враховуючи вище викладене, колегія суддів, із урахуванням вищевказаних ризиків, які встановлені, не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали підставою для скасування по суті правильного прийнятого судом першої інстанції рішення колегією суддів не встановлено.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг захисників адвокатів ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 , а тому ухвалу суду першої інстанції стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 від 18.08.2022, залишає без зміни.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисників адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 серпня 2022 року, якою обвинуваченому ОСОБА_9 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто з 15 години 55 хвилин 18 серпня 2022 року по 15 годину 55 хвилин 17 жовтня 2022 року залишити без зміни.

Суддею ОСОБА_4 викладена окрема думка.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
(підписи)