Справа № 938/258/21
Номер провадження № 1-кп/938/10/22
УХВАЛА
про продовження строку тримання під вартою

23 березня 2022 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.07.2019 за №0000104 про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

на розгляді Верховинського районного суду знаходиться кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України.

Судовий розгляд даного кримінального провадження було відкладено на 22.03.2022 з метою виклику свідків для їх допиту.

В судове засідання 22.03.2022 з`явився прокурор Верховинського відділу Косівської окружної прокуратури ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 , який брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ "УВП №12" .

Захисник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_6 в судове засідання 22.03.2022 не з`явилася, 14.03.2022 на електронну адресу суду подала повідомлення (Вх.№ ЕП-217/22-Вх.) про те, що вона перебуває у щорічній відпустці з 14.03.2022 по 28.03.2022.

Представник неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 , неповнолітня потерпіла ОСОБА_7 та її законний представник ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилися. Причини неявки суду не повідомили.

22.03.2022 прокурор у кримінальному провадженні прокурор відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_10 через канцелярію суду подала клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно обвинуваченого ОСОБА_3 на 60 днів, без визначення розміру застави.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні 22.03.2022 заявив клопотання про залучення ОСОБА_3 захисника за призначенням Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в Івано-Франківській області для участі в одному судовому засіданні для проведення окремої процесуальної дії - розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Обвинувачений також просив суд залучити йому захисника для розгляду вказаного клопотання.

Зважаючи на обмежені строки розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою, ухвалою суду від 22.03.2022 було доручено Регіональному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в Івано-Франківській області, призначити обвинуваченому ОСОБА_3 адвоката на одну процесуальну дію, а саме для вирішення питання про продовження застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України.

В судове засідання 23.03.2022 з`явився прокурор Верховинського відділу Косівської окружної прокуратури ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 , який бере участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ "УВП №12".

Також в судове засідання з`явився захисник ОСОБА_5 , призначений за дорученням Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в Івано-Франківській області №009-0000306 від 22.03.2022, який бере участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції із приміщення Івано-Франківського апеляційного суду .

Представник неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 , неповнолітня потерпіла ОСОБА_7 та її законний представник ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилися. Причини неявки суду не повідомили.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_5 підтвердили, що отримали клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою 22.03.2022, тобто в межах строків визначених ст. 184 КПК України.

Обгрунтовуючи подане 22.03.2022 клопотання прокурор посилається на те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти малолітньої особи, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від 8 до 15 років (у редакції Закону №2227- VІІІ від 06.12.2017).

Ухвалою суду від 26.01.2022 ОСОБА_3 продовжено термін дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою по 26.03.2022 включно.

Завершити судовий розгляд у кримінальному провадженні до зазначеної дати неможливо. Окрім цього, зазначає, що на теперішній час у даному кримінальному провадженні, у відношенні обвинуваченого ОСОБА_3 продовжують існувати та не зменшились, встановлені під час обрання йому, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики, передбачені п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема: обвинувачений ОСОБА_3 , усвідомлюючи неминучість призначення покарання, пов`язаного з позбавленням волі за інкримінований йому злочин, може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, оскільки має близькі родинні зв`язки за кордоном; може незаконно впливати на свідків, неповнолітню потерпілу та її законного представника у цьому кримінальному провадженні, оскільки є добре знайомим з ними, а тому просить клопотання задовольнити.

В судовому засіданні 23.03.2022 прокурор ОСОБА_4 в повному обсязі підтримав клопотання прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_10 від 22.03.2022 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно обвинуваченого ОСОБА_3 на 60 днів, без визначення розміру застави. Додатково зазначив, що застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, зокрема у вигляді цілодобового домашнього арешту, не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не зможе запобігти наявним ризикам. Звернув увагу на те, що згідно Указу Президента України від 24.02.2022 на території України

введено воєнний стан, дія якого продовжена до 26.04.2022, а відтак всі працівники органів національної поліції задіяні до оперативного чергування в тому числі на блокпостах з метою забезпечення громадського правопорядку, та не зможуть ефективно здійснювати контроль за виконанням обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, у випадку застосування до нього іншого запобіжного заходу окрім як тримання під вартою.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечив проти продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Звернув увагу на те, що доводи прокурора зазначені на підтвердження існування ризиків щодо переховування ОСОБА_3 від суду, впливу на неповнолітню потерпілу її законного представника та свідків є надуманими та необгрунтованими. Обвинувачений є особою немолодого віку, а тому потребує додаткового догляду зокрема і медичного. Просив застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту. Вважає, що за таких обставин обвинувачений зможе стати до лав територіальної оборони та виконати свій громадський обов`язок.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав позицію свого захисника, проти задоволення клопотання прокурора заперечив. Зазначив, що він не вживав та не вживатиме жодних заходів щодо переховування від суду, та не мав наміру виїжджати за межі України. Звернув увагу на те, що його дочка яка проживала на території Російської Федерації, на даний час залишила своє постійне місце проживання та згідно інформації яку він отримав від колишньої своєї дружини, повернулась до України. Також зазначив, що при потребі він може здати свій паспорт для виїзду за кордон.

Окрім того обвинувачений зазначив, що він вже подавав заяву для вступу до сил територіальної оборони і він зможе зреалізувати таку свою позицію за умови застосування до нього запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту.

Захисник обвинуваченого додатково зазначив, що в силу положень ст.616 КПК України, яка набрала чинності 22.03.2022, за умови застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, він матиме право вступити до лав Збройних сил України для проходження військової служби.

Прокурор ОСОБА_4 додатково звернув увагу на те, що на даний час відсутні будь-які докази про те, що до лав територіальної оборони приймають громадян які перебувають під слідством чи щодо яких вжито запобіжні заходи.

З урахуванням позицій учасників кримінального провадження, досліджених доказів та вимог закону суд прийшов до наступного висновку.

Так, ухвалою суду від 29.04.2021 обвинуваченому ОСОБА_3 , було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 27.06.2021 включно, з утриманням у Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань №12, строк дії якого неодноразово продовжувався ухвалою суду, останній раз до 26.03.2022 включно

Частина друга статті 29 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Зважаючи на вищевказані положення Основного закону слід визначити такі обов`язкові вимоги до правомірного тримання під вартою: по-перше, тримання під вартою має здійснюватися виключно на підставі належним чином вмотивованого рішення суду; по-друге, підстави та порядок застосування такого запобіжного заходу мають бути визначені в законі та повинні відповідати конституційним гарантіям справедливої судової процедури та принципу верховенства права.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд керується приписами ч.ч.1-3 ст. 331 Кримінального процесуального кодексу України, згідно з якими під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч.4 ст.176 Кримінального процесуального кодексу України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Положеннями ч.1 ст.183 Кримінального процесуального кодексу України унормовано, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.177 Кримінального процесуального кодексу України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частина 2 ст.177 Кримінального процесуального кодексу України визначає, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ч.ч.3,5 ст.199 КПК України, якою суд керується в силу ч.2 ст.331 КПК України, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Отже, виходячи із вищевказаних положень чинного законодавства, звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які доводять, що заявлені раніше ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не гарантує запобігання цим ризикам.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, суд керується загальними приписами, якими врегульовано застосування запобіжних заходів, з урахуванням додаткових відомостей щодо продовження існування ризиків, які стали підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування поданого клопотання прокурор посилається на те, що на теперішній час продовжують існувати такі заявлені органом досудового розслідування та попередньо підтверджені судом ризики, що визначені у частині першій статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, а саме: обвинувачений ОСОБА_3 , усвідомлюючи неминучість призначення покарання, пов`язаного з позбавленням волі за інкримінований йому злочин, може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, оскільки має близькі родинні зв`язки за кордоном; може незаконно впливати на свідків, неповнолітню потерпілу та її законного представника у цьому кримінальному провадженні, оскільки є добре знайомим з ними.

Суд зазначає, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Тобто ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. Водночас Кримінальний процесуальний кодекс України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому. При чому ризик кримінального провадження, як критерій застосування запобіжного заходу має прогностичний характер, спрямований на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, у цьому кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_3 .

На даний час, обвинувальний акт стосовно ОСОБА_3 перебуває на розгляді в суді та проводиться судове слідство, в ході якого слід допитати свідка, неповнолітню потерпілу та її законного представника, дослідити письмові та речові докази.

При вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд оцінює, тяжкість інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_3 злочину, наслідки злочину, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винним. При цьому, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, направленого проти статевої свободи та статевої недоторканості щодо малолітньої особи, що в сукупності вказує на підвищену небезпеку як самих діянь, так і особи обвинуваченого, а також на те, що обставини, які враховувалися судом при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачені п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України не змінилися та не перестали існувати. Зокрема, що обвинувачений ОСОБА_3 перебуваючи на волі, може переховуватися від суду та без перешкод залишити своє місце проживання, з метою уникнення можливої кримінальної відповідальності, а також незаконно впливати на потерпілу, яка є неповнолітньою особою, її законного представника, оскільки є добре знайомий з ними. Також може впливати, як на свідків, які вже допитані судом, так як йому відомі їх персональні дані та зміст наданих ними свідчень, так і на свідків, які судом ще не допитані, з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними на стадії досудового слідства показань.

Суд критично оцінює посилання обвинуваченого на те, що він не має наміру виїжджати за межі України, оскільки його дочка, яка проживала на території Російської Федерації, на даний час там не проживає та переїхала до України, і він за потреби може здати свій закордонний паспорт. Так обвинуваченим підтверджено факт наявності у нього близьких родичів, які проживають за кордоном, однак не надано доказів що такі на даний час перебувають на території України. Більше того, ризик можливого переховування обвинуваченого від суду, пов`язаний не виключно їз його можливістю виїзду за кордон до своєї дочки, такий ризик може бути реалізований ним і шляхом переховування на території України і шляхом виїзду до будь якої іншої країни.

Суд також критично оцінює посилання обвинуваченого та його захисника, щодо можливої участі обвинуваченого у захисті України в умовах воєнного стану, шляхом його вступу до лав територіальної оборони чи лав Збройних сил України.

Обвинуваченим не надано суду жодних доказів його звернення до відповідних органів щодо його зарахування до лав територіальної оборони.

Посилання захисника на те, що за умови застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту, останній зможе в силу положень ст. 616 КПК України зреалізувати своє право на вступ до лав Збройних сил України для проходження військової служби, на переконання суду є необгрунтованими.

Статтею 616 КПК України визначено порядок скасування запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або зміна запобіжного заходу з інших підстав. Зокрема законодавцем визначено, що у разі введення в Україні або окремих її місцевостях воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України підозрюваний, обвинувачений, який під час досудового розслідування або судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, а також злочинів, передбачених статтями 115, 146 - 147, 152 - 156, 186, 187, 189, 255, 2551, 257, 258 - 262, 305 - 321, 330, 335 - 337, 401 - 414, 426 - 433, 436, 437 - 442 Кримінального кодексу України, має право звернутися до прокурора з клопотанням про скасування цього запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

За результатами розгляду такого клопотання, прокурор має право звернутися до слідчого судді або суду, який розглядає кримінальне провадження, з клопотанням про скасування цій особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

В даному випадку обвинуваченому інкримінується вчинення злочину передбаченого ч.4 ст. 152 КК України, на яку не поширюється положення ч.1 ст. 616 КПК України. Окрім того згідно визначеного ст. 616 КПК України порядку, з клопотанням про зміну чи скасування запобіжного заходу, обвинувачений повинен звертатись до прокурора а прокурор за результатами його розгляду до суду.

Таким чином, враховуючи всі вищенаведені відомості у суду не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, якими прокурор обґрунтовував необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання обвинуваченого під вартою, оскільки на момент розгляду клопотання ці ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, продовжують існувати, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження, які прокурор вважає доведеними.

Стосовно того, чи є інші більш м`які запобіжні заходи, які зможуть запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, суд зазначає наступне.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України (частина 1 статті 184 Кримінального процесуального кодексу України).

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому, Кримінальний процесуальний кодекс України не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

З огляду на викладене суд вважає, що на даному етапі кримінального провадження лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_3 та зможе запобігти ризикам, які передбачені ст.177 Кримінального процесуального кодексу України, та які були встановлені судом.

За таких обставин, клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, задоволенню не підлягає, оскільки вказані вище обставини та доводи прокурора дають достатні підстави вважати, що такий запобіжний захід, як домашній арешт не може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та створити необхідні умови для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

З урахуванням викладених обставин суд вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_3 на строк, що не перевищує 60 днів, без визначення розміру застави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.177, 178, 183, 197, 199, 315, 331 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів з утриманням у Державній установі "Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)", без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали в частині запобіжного заходу становить 60 днів з 16 год. 30 хв. 23 березня 2022 по 16 год. 30хв. 21 травня 2022 року.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_10 .

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_10 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_11