Провадження № 1-кс/947/4457/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.06.2022 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в місті Одесі клопотання слідчого СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджене прокурором Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000667 від 11.05.2022 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
В провадження судді Київського районного суду міста Одеси надійшло клопотання слідчого СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджене прокурором Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000667 від 11.05.2022 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Обставини вчинення кримінального правопорушення та обґрунтування клопотання викладені слідчим в письмовому вигляді у клопотанні .

Від слідчого надійшла заява про розгляд клопотання за її відсутності.
Слідчий суддя, розглянувши матеріали клопотання з долученими в його обґрунтування додатками, приходить до наступного переконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

З урахуванням клопотання сторони обвинувачення, а також положень ст. 172 КПК України, слідчий суддя приходить до переконання про можливість розгляду справи за відсутності власника майна.

В рамках кримінального провадження №0000667 від 11.05.2022 року здійснюється досудове розслідування за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. (ч.1 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, слідчий суддя зазначає, що з клопотання та доданих в його обґрунтування документів, вбачається, що з метою забезпечення збереження доказів у кримінальному провадження, виключення можливості перепродажу або іншого відчуження, приховування вищевказаних об`єктів нерухомості, вчинення будь-яких реєстраційний дій щодо вказаного об`єкту нерухомого майна, що в подальшому може унеможливити перехід майнових прав на зазначений об`єкт до законного власника а саме:
-нежитлове приміщення, об`єкт житлової нерухомості, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01), що належить ОСОБА_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на підставі свідоцтва про право власності серія НОМЕР_2 , виданий 23.09.2015;
-квартиру, об`єкт житлової нерухомості, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: в книзі: 493 пр-стор 185-р. №3359 від 02.09.2003), що належить ОСОБА_6 , РНОКПП: НОМЕР_3 , на підставі свідоцтва про право власності серія і номер: НОМЕР_4 , виданий 23.09.2015;
-квартиру, об`єкт житлової нерухомості, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в книзі: 132доп. Стор.22 р.3286 від 18.12.2000 р), що належить ОСОБА_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на підставі договору купівлі-продажу №2000-039КФ від 23.08.2000.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Оскільки є підстави вважати, що власники майна, можуть здійснювати дії, спрямовані на продаж майна, задля уникнення кримінальної від повільності, слідчий суддя приходить до висновку, що є правові підстави для арешту майна із забороною здійснення будь-яких реєстраційних дій.

Критерії розумності та співрозмірності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).

Слідчий суддя приходить до висновку, що арешт майна у цьому випадку необхідний для забезпечення ефективності кримінального провадження, а таке втручання у право на власність є пропорційним, оскільки підлягає оскарженню, відповідно до норм процесуального законодавства щодо оскарження рішень слідчого судді, та скасуванню у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 174 КПК України.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що арешт майна у цьому випадку є достатнім для забезпечення збереження речових доказів, є пропорційним втручанням у права осіб, та не матиме надмірних наслідків для таких осіб.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 98, 131, 170-173 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджене прокурором Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000667 від 11.05.2022 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України - задовольнити.

Накласти арешт із забороною розпорядження та вчинення будь-яких реєстраційних дій в Єдиному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек на:

-нежитлове приміщення, об`єкт житлової нерухомості, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01), що належить ОСОБА_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на підставі свідоцтва про право власності серія НОМЕР_2 , виданий 23.09.2015;
-квартиру, об`єкт житлової нерухомості, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: в книзі: 493 пр-стор 185-р. №3359 від 02.09.2003), що належить ОСОБА_6 , РНОКПП: НОМЕР_3 , на підставі свідоцтва про право власності серія і номер: НОМЕР_4 , виданий 23.09.2015;
-квартиру, об`єкт житлової нерухомості, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в книзі: 132доп. Стор.22 р.3286 від 18.12.2000 р), що належить ОСОБА_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на підставі договору купівлі-продажу №2000-039КФ від 23.08.2000.
Виконання ухвали про арешт майна покласти на слідчого СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 .
Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1