ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 564/138/18

11 липня 2022 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_1

з участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю сторін кримінального провадження прокурора ОСОБА_4 , потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченої Крупені, захисника адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Костопіль кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Осова Костопільського району Рівненської області, зареєстрованої та проживаючої за адресою АДРЕСА_1 , громадянки України, з середньою освітою, одруженої, фізичної особи-підприємця, державних нагород та пільг не має, раніше не судимої

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_9 08 листопада 2016 року близько 22 год. 00 хв., керуючи автомобілем "Volkswagen Transporter", державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вулиці Лесі Українки, що в с.Яполоть Костопільського району Рівненської області, зі сторони с.Корчів`я у напрямку с.Малий Стидин Костопільського району Рівненської області, в порушення вимог пункту 2.3 підпункту б) та пункту 12.3 Правил дорожнього руху України, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306, проявила неуважність до дорожньої обстановки та в момент виникнення перешкоди для руху заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди негайно не вжила і поблизу будинку АДРЕСА_2 , допустила наїзд на ОСОБА_10 , який знаходився на проїзній частині. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 загинув на місці події.

В судовому засіданні ОСОБА_9 свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення не визнала та пояснила, що нікого не збивала і наїзд не здійснювала. З приводу загибелі ОСОБА_10 шкодує. В той вечір, 08 листопада 2016 року, вона разом з сім`єю відпочивала в кафе с. Яполоть. Спиртних напоїв не вживала. Транспортними засобами керує з 2003 року. Приблизно о 22-ій годині вирішили їхати додому. Вона керувала мікроавтобусом Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухалася по проїзній частині вул. Л.Українки, зі сторони с. Корчів`я у напрямку с. Малий Стидин, з увімкненим ближнім світлом фар, зі швидкістю 40 км/год. В автомобілі, на передньому пасажирському сидінні, знаходився її чоловік ОСОБА_11 . Під час руху автомобіля, чоловік ОСОБА_11 почав шукати в бардачку автомобіля документи і не міг знайти, а тому вона почала допомагати їх шукати. У цей час, син, який їхав автомобілем позаду, блимнув фарами і вона зупинилася. Автомобіль зупинила за 50-60 метрів від потерпілого. Син світив фарами на потерпілого. Вийшовши з автомобіля та підійшовши до того місця, виявила, що на дорозі лежить чоловік, навколо його голови була калюжа крові. Якби син не блимав фарами, вона не зупинилася б, тому, що не відчувала під час руху автомобіля, що на щось наїхала. Після цього вона зателефонувала знайомому працівнику Костопільського відділу поліції Миколі Кроту, якому сказала, що на дорозі лежить труп людини. Після цього вона викликала швидку та поліцію. Слідчий експеримент проводився із нею як зі свідком. Була присутня при огляді місця події та автомобіля. Згоду на огляд автомобіля чоловік давав після огляду. Під час огляду автомобіля чоловік був відсутній, а вона була присутня. Не знає, що вилучали з місця огляду. Чи підписувала протоколи огляду не пам`ятає. Змиви і тампони їй не пред`являли. Будь-якої матеріальної допомоги сім`ї загиблого не надавала, тому, що не вважає себе винною.

Незважаючи на невизнання обвинуваченою своєї вини, її вина у вчиненні інримінованого їй злочину доводиться дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що в той час був на роботі в Росії та йому повідомили, що автомобіль збив батька. Зі слів односельчан чув, що наїзд здійснила ОСОБА_9 . Завданих збитків ніхто не відшкодовував, вибачення не просили.

Потерпіла ОСОБА_5 показала, що безпосереднім свідком події не була. Орієнтовно о 22-30 23-00 год. до неї зателефонували та повідомили про пригоду. На місці події бачила автомобілі швидкої допомоги та поліції. Чоловік лежав приблизно за 1 метр від узбіччя, була «калюжа крові».

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні показав, що є працівником поліції Костопільського ВП, і з ОСОБА_9 знайомий по роботі, так як вона раніше була сільським головою. Ввечері, приблизно о 21 - 22 год. до нього зателефонувала ОСОБА_9 , та повідомила, що здійснила наїзд на людину. Свідок сказав ОСОБА_9 , щоб вона не залишала місце пригоди, а він направить слідчо-оперативну групу та сказав, щоб зателефонувала на «швидку допомогу». ОСОБА_9 до свідка телефонувала приблизно 5 разів, у неї почалася істерика, вона швидко говорила. На неодноразові уточнюючі запитання свідок повідомив, що ОСОБА_9 йому говорила, що здійснила наїзд на людину.

Свідок ОСОБА_13 показав, що працює лікарем швидкої допомоги і приблизно 4 роки тому приїхав на виклик в с.Яполоть. По прибутті, констатували смерть потерпілого. Фельдшер надавала допомогу жінці-водію. Про те хто здійснив наїзд, не говорилося, а може не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_14 показав, що працює водієм швидкої допомоги і був виїзд на виклик в с. Яполоть. По приїзду побачив скупчення людей, посередині дороги лежав потерпілий, до нього не підходив, лікарі констатували смерть. Бус знаходився приблизно за 50 метрів від місця події. Підходив до автомобіля, щоб записати номерний знак, було темно, місце події підсвічував фарами автомобіля. Гальмівного шляху на дорозі не бачив.

Свідок ОСОБА_15 показала, що в той вечір на швидку допомогу зателефонувала жінка та повідомила про ДТП, в с. Яполоть. Була дуже знервована. На місце події була направлена бригада швидкої допомоги в складі лікаря ОСОБА_13 , водія ОСОБА_14 , фельдшера ОСОБА_16 . В подальшому було повідомлено про смерть чоловіка внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, з гіпертонічним кризом надавалась допомога жінці.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні показав, що є сусідом ОСОБА_9 , події відбувалися давно, погано пам`ятає, повідомив, що в кафе була ОСОБА_9 і вроді її чоловік. Пізніше хтось зайшов в кафе та повідомив, що сталося ДТП. Від місця події до кафе приблизно 500 метрів. На місці події побачив труп в крові, кров також була на асфальті та стояв один бус, близько не підходив. ОСОБА_9 була в нормальному стані. Через деякий час люди говорили, що перед цим проїхав якийсь білий «чобіток».

Свідок ОСОБА_18 показав, що був у той вечір у барі. Купив пляшку пива і вийшов з бару приблизно о 22 годині. Біля бару знаходилися 2 автомобіля. Також, коли проїжджав якийсь транспортний засіб, в світлі фар бачив потерпілого ОСОБА_10 , який знаходився на правому узбіччі. Інших транспортних засобів не бачив. Коли він пройшов близько кілометра, йому зателефонував знайомий і сказав про ДТП. Коли повернувся побачив тіло потерпілого ОСОБА_10 на дорозі, а за метрів 50 від потерпілого стояв бус, якого він перед тим бачив біля кафе.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні показала, що працювала в кафе барменом. До кафе приїхала ОСОБА_9 з сином. Орієнтовно о 21 год. вийшла на вулицю поговорити по телефону. Біля кафе стояло ще два автомобіля білий бус та чорний легковий автомобіль. Орієнтовно о 21 год. 20 хв. бачила як потерпілий ОСОБА_10 переходив дорогу спотикаючись. Приблизно о 21 год. 50 хв. повідомила відвідувачів, що буде закривати. ОСОБА_9 вийшла, поговорила із знайомими і поїхала. Білий бус та чорний легковий автомобіль залишились стояти біля кафе. Приблизно о 22 год. 25 хв. повідомили про ДТП. ОСОБА_9 в кафе алкоголь не вживала.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показав, що є чоловіком обвинуваченої ОСОБА_9 та власником автомобіля Volkswagen Transporter", державний реєстраційний знак НОМЕР_1 . В той вечір був з дружиною в кафе на святі власниці кафе. Після святкування сіли в авто та поїхали, дружина була за кермом. Від`їхали приблизно о 22 год. Коли від`їхали свідок щось шукав у бардачку, ударів чи інших звуків не чув. Приблизно через 3-5 хв. зупинилися і дружина повідомила, що щось лежить на дорозі. Коли вийшли з авто побачили, що це чоловік, який ознак життя не подавав. Також повідомив, що в ночі автомобіль не оглядали. Його викликали в м.Рівне в поліцію, де він писав заяву на дозвіл на огляд автомобіля. Слідчий повідомив що це необхідно і тиску не чинив. При огляді автомобіля присутнім не був. Дружина частко керувала зазначеним автомобілем.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні показала, що працює фельдшером на швидкій допомозі. 08.11.2016 року була на чергуванні і надійшов виклик про ДТП в с.Яполоть. Коли приїхали бачила білу машину, приблизно за 200 метрів від чоловіка який лежав на дорозі. Лікар оглянув чоловіка та констатував смерть. До свідка підійшла за допомогою жінка, яка була збуджена і плакала. З жінкою пішла в авто швидкої допомоги, де оглянула та надала допомогу. В автомобілі жінка повідомила, що погано себе почуває, їхала за кермом автомобіля та збила людину. В судовому засіданні свідок в обвинуваченій впізнала жінку, якій надавала допомогу того вечора.

Вина ОСОБА_9 також доводиться і іншими матеріалами кримінального провадження, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 01.10.2015 року, ОСОБА_9 має право керувати транспортними засобами категорії «В», «В1» з 02.04.2005 року. (том 1 а.с.22).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , власником автомобіля "Volkswagen Transporter", з реєстраційним номером НОМЕР_1 є чоловік обвинуваченої ОСОБА_11 (том 1 а.с.22).

Згідно протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 09.11.2016 року місце дорожньо-транспортної пригоди знаходиться навпроти будинку № 21, що на вул. Л.Українки в с.Яполоть Костопільського району. Автомобіль "Volkswagen Transporter", реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходиться біля правого краю проїзної частини вул.Л.Українки. Відстань від осей лівих коліс до лівого краю проїзної частини складає: переднє колесо - 5,2 м, заднє колесо - 5,1 м. Відстань від осі лівого заднього колеса до голови трупа становить 49,2 м. Слід волочіння, довжиною 6,9 м, який починається за 1,3 м від правого краю проїзної частини, закінчується під трупом ОСОБА_10 . Шапка чорного кольору знаходиться на відстані 3,05 м від голови трупа та за 0,5 м від правого краю дороги. Із доданої до протоколу схеми вбачається, що труп ОСОБА_10 розміщено на проїжджій частині головою у напрямку руху автомобіля обвинуваченої, а із доданих фотознімків вбачається, що голова трупа ОСОБА_10 знаходиться у калюжі крові. Наявність крові у сліді волочіння не зафіксовано.

З протоколу огляду речей потерпілого від 09.11.2016 року, вбачається що речі потерпілого ОСОБА_10 куртка та штани мають численні пошкодження, розриви та наявний сірий сухий ґрунт на одязі.( том 1 а.с.26).

Згідно висновку експерта №191 від 09.12.2016 року (том 1 а.с.140-143) при судово-медичній експертизі трупа громадянина ОСОБА_10 встановлено: відкриту черепно-мозкову травму з уламковим переломом кісток склепіння та основи черепа, частковим руйнуванням речовини головного мозку та крововиливами під його оболонки; закриту травму живота з тріщинами печінки; перелом кісток носа; садно та просторий крововилив у м`які тканини потиличної ділянки голови; дві рани, два синця обличчя; синець лівого плеча, садна кистей рук. Види ушкоджень (перелом, тріщини, крововиливи, садна, синці) властивості рани (щілиноподібна форма, нерівні зсаджені краї, горбкуваті стінки тощо) вказують на спричинення їх значною за силою дією тупих предметів. Особливості вказаних ушкоджень, а саме відсутність ознак зрощення переломів кісток, наявність темно-червоних крововиливів в оточуючі м`які тканини; наявність рідкої крові в черевній порожнині; забарвлення синців та стан поверхонь саден, свідчать, що тілесні ушкодження у потерпілого виникли прижиттєво, незадовго до настання смерті. Спричинені ОСОБА_10 травматичні зміни, за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення, стосовно живих осіб, відносяться до категорії тяжких.

Масивність, множинність, різноманітний характер тілесних ушкоджень (рана, садна, синці, крововиливи, переломи тощо), локалізація тілесних ушкоджень на різних та протилежних ділянках тіла, в сукупності дають підставу стверджувати, що в даному випадку мала місце транспортна травма.

Вищенаведене в поєднанні з морфологічними властивостями переломів кісток черепа, з наявністю ознак загального різкого струсу тіла, у вигляді крововиливів у фіксуючо-підвішуючий апарат внутрішніх органів (зв`язки печінки, корені легень, ворота селезінки) дає підстави вважати, що на потерпілого, який перебував у вертикальному чи близькому до нього положенні, було скоєно наїзд (удар виступаючими частинами) транспортним засобом.

Смерть громадянина ОСОБА_10 настала від відкритої черепно-мозкової травми з переломом кісток черепа та частковим руйнуванням речовини головного мозку, що підтверджується виявленими в ході проведення судово-медичного дослідження трупа вказаних ушкоджень ділянки голови, а також даними мікроскопічного дослідження шматочків внутрішніх органів з його трупа (вогнищеві і незначні розсіяні субарахноїдальні крововиливи в корі головного мозку та поодинокі дрібно вогнищеві внутрішньо мозкові крововиливи в корі та стовбурі мозку, з деякими мінімальними реактивними змінами. Незначний розсіяний субарахноїдальний крововилив, з деякими мінімальними реактивними змінами).

Таким чином, між спричиненням потерпілому внаслідок дорожньо- транспортної пригоди тілесних ушкоджень і настанням його смерті існує прямий причинно-наслідковий зв`язок.

Незадовго до настання смерті громадянин ОСОБА_10 у значній кількості вживав алкогольні напої, що підтверджується наявністю запаху алкоголю від порожнини та внутрішніх органів, а також результатом судово-токсилогічної експертизи крові з його трупа, при якому виявлений етиловий спирт в кількості 4,59 проміле. Така його кількість в крові, стосовно живих осіб, може відповідати стану важкого отруєння етиловим алкоголем.

В судовому засіданні судмедексперт ОСОБА_20 показав, що підтверджує свій висновок №191, який був зроблений лише на підставі розтину трупу ОСОБА_10 . Зазначив, що на експертизу було надано лише постанову слідчого, де було зазначено, що скоєно наїзд, та сам труп ОСОБА_10 . Додаткових даних не бачив і їх не було. Різниця між висновком, який виконав зазначений експерт, і в якому зазначено, що на момент ДТП потерпілий перебував у вертикальному положенні, та висновком комісійної експертизи, де зазначено, що на момент ДТП потерпілий перебував у горизонтальному положенні чи близькому до нього, виникла через те, що йому для проведення експертизи було надано недостатньо даних, а з наданих даних він дійшов такого висновку. Вказав, що у самому висновку було обумовлено те, що встановити конкретний вид транспортної травми, а також взаєморозташування потерпілого та транспортного засобу буде можливим після надання у розпорядження судово-медичного експерта: протоколів огляду місця події та транспортного засобу, результатів дослідження предметів одягу та взуття, у яких потерпілий перебував на момент дорожньо-транспорної пригоди.

Відповідно до висновку комплексної судово-медичної та судової інженерної-транспортної експертизи №44/3.1-310/17 від 29.06.2017 року травми, наявні в ОСОБА_10 , виникли прижиттєво незадовго до настання смерті та цілком могли утворитися у зазначений в наданих матеріалах кримінального провадження час дорожньо-транспортної пригоди 08.11.2016 року близько 22 год. Види та описані морфологічні особливості ушкоджень голови вказують на значну за силою дії тупих предметів (поверхонь). Зазначені ушкодження відповідно до Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Механізм нанесення тілесних ушкоджень: безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою потерпілий ОСОБА_10 перебував на проїздній частині дороги в горизонтальному положені на животі або в положені близькому до цього. Первинне контактування відбулося правими колесами (колесом) і нижньою частиною автомобіля з головою потерпілого (ймовірно по дотичній) з переїздом або неповним переїздом через цю ділянку по типу удара-стиснення і подальшим частковим переміщенням тіла по дорожньому покриттю, про що свідчать характерні пошкодження одягу, до місця його виявлення, згідно протоколу огляду місця події. Смерть ОСОБА_10 настала від важкої відкритої черепно-мозкової травми з множинними переломами кісток склепіння і основи черепа, крововиливами під м`які оболонки головного мозку, розривами твердої мозкової оболонки та частковим руйнуванням речовини головного мозку. Отримані ОСОБА_10 в результаті дорожньо-транспортної пригоди тілесні ушкодження знаходяться в прямому причинного-наслідковому зв`язку із настанням його смерті. (том 1 а.с.192-198)

Експерти ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , які виконували вищезазначену експертизу в судовому засіданні підтвердили висновки експертизи. Також експерт ОСОБА_21 показав, що травмування потерпілого відбулося в горизонтальному положенні. Такий висновок зробили з наявних матеріалів кримінального провадження. Потерпілий лежав головою до напрямку руху. Смерть при таких ушкодженнях наступає миттєво. Також на додаткові запитання повідомив, що зазвичай ДТП триває кілька секунд і при травмуванні кровотечі майже не відбувається, кровотеча відбувається коли тіло зафіксується. Враховуючи розмір рани (мала за розміром) слідів крові на автомобілі може і не бути. Експерт також зазначив, що відсутні дані які б свідчили про повторний наїзд.

Відповідно до висновку експерта №198-мк від 21.11.2016 року слідів ковзання, характерних для виникнення під час первинного контакту пішохода з транспортним засобом, на ходових поверхнях підошв пари напівчобіт ОСОБА_10 не виявлено (том 1 а.с.145-147).

Відповідно до висновку експерта №202-мк від 18.11.2016 року (том 1 а.с.149-152) на тканині куртки ОСОБА_10 виявлені наступні пошкодження: - розходження швів: правого бокового шва з переходом на шов пройми спинки справа; внутрішнього поздовжнього шва правого рукава; шва пройми спинки зліва; лівого бокового шва у верхній третині; - ділянки з поверхневою стертістю, гофруванням та розривами тканини, розташовані: у верхній третині спинки з переходом на комір; в нижній третині спинки, дещо зліва, розрив; в середній третині лівої полиці; на передній поверхні лівого рукава; по задній поверхні лівого рукава в середній третині; в нижній третині правої полиці; в середній третині правої полиці; по задано-внутрішній поверхні в нижній третині правого рукава; - дефекту тканини неправильно-витягнутої форми, у верхній третині спинки; - поверхнева стертість заклепки манжети правого рукава.

На тканині штанів ОСОБА_10 виявлені наступні пошкодження: - ділянка з поверхневою стертістю та розривами тканини, розташовані: в середній третині правої передньої половинки; в середній третині лівої передньої половинки; у верхній чверті задньої право половинки, навколо входу правої кишені; у верхній третині задньої правої половинки; у нижній третині задньої правої половинки; у верхній третині задньої лівої половинки.

Дані пошкодження тканини виникли внаслідок перерозтягування тканини, від дій твердих, тупих предметів та внаслідок ковзаючої травматичної дії з дуже значною силою по твердим тупим предметам на зразок дорожнього покриття, та є характерними для виникнення під час фаз ДТП.

Все вищенаведене дає суду підстави зпробити висновок, що травмування потерпілого ОСОБА_10 відбулося коли він знаходився в горизонтальному положенні на проїзній частині дороги.

З висновку судової інженерно-транспортної експертизи №3.1-93/17 від 20.02.2017 року вбачається, що системи автомобіля "Volkswagen Transporter", державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_9 були в справному стані.(том 1 а.с.156-161).

Згідно заяви від 10.11.2016 року, власник автомобіля ОСОБА_11 надає дозвіл на проведення огляду автомобіля марки Volkswagen Transporter, з реєстраційним номером НОМЕР_1 (том 1 а.с.57).

Відповідно до протоколу огляду автомобіля марки Volkswagen Transporter, з реєстраційним номером НОМЕР_1 від 10.11.2016 року, проведеного за участю свідка ОСОБА_9 та спеціаліста ОСОБА_23 , при огляді нижньої частини автомобіля ззовні було виявлено сліди тертя, волокно, а також плями і бризки речовини бурого кольору, схожої на кров. В ході огляду були зроблені змиви речовини бурого кольору та контрольні змиви до них. На фото долучених до протоколу (фото №5,7,8,9,10,12,13,14) вбачається наявність слідів тертя та наявність плям бурого кольору. Заяв чи зауважень до протоколу огляду не надходило.(том 1 а.с.58-68).

Згідно висновку імунологічної експертизи №2.2-253/16 від 18.11.2016 року, вбачається, що на змивах наданих на експертизу виявлено кров людини.(том 1 а.с.171-173).

З висновку судової молекулярно-генетичної експертизи №10/684 від 13.12.2016 року вбачається, що генетичні ознаки слідів крові на марлевому тампоні, який містився у пробірці з написом «4» (об`єкт 4) збігаються з генетичними ознаками крові ОСОБА_10 . Сукупність генетичних ознак, встановлених у вказаному об`єкті, зустрічається не частіше ніж у 1 з 4,8 квадрильйонів осіб. Відповідно до протоколу огляду автомобіля марки Volkswagen Transporter, з реєстраційним номером НОМЕР_1 від 10.11.2016 року, зазначений змив був взятий з поверхні нижньої частини зазначеного автомобіля (том 1 а.с.181-189).

З протоколу проведення слідчого експерименту від 08.11.2017 року вбачається, що ОСОБА_9 побачила перешкоду за 36.4 метри, а за 48.5 метра уже неможливо було розрізнити межу проїзної частини дороги та узбіччя. Заяв чи зауважень від учасників слідчої дії не було. (том 1 а.с.133-138).

Згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи №3.1-916/17 від 27.11.2017 року вбачається, що ОСОБА_9 мала можливість уникнути ДТП. У дорожній обстановці, яка наведена в наданих на експертизу вихідних даних, дії водія автомобіля "Volkswagen Transporter", реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_9 не відповідають вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України, та, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. (том 1 а.с.203-209).

Експерт ОСОБА_24 , який виконав вищезазначену експертизу, в судовому засіданні підтвердив її висновки і показав, що для проведення експертизи було надано достатньо даних, щоб зробити висновок, що ОСОБА_9 мала можливість уникнути наїзду.

Згідно висновку №39 від 09.11.2016 року, щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції у ОСОБА_9 ознак сп`яніння не виявлено.

Під час судового розгляду стороною захисту, посилаючись на п.1 ч. 3 ст. 87 КПК України, було заявлено клопотання про визнання недопустимими доказів - показання ОСОБА_9 при допиті як свідка, протоколу проведення слідчого експерименту з ОСОБА_9 в якості свідка та похідних доказів висновку інженерно-транспортної експертизи, висновку комплексної судово-медичної та інженерно-транспортної експертизи.

Так п. 1 ч. 3 ст. 87 КПК України передбачає, що суд має визнати недопустимими докази, що були отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні. Ця норма має застосовуватися за умови, коли на час отримання показань від свідка уже існували дані, що його буде визнано підозрюваним чи обвинуваченим, але, всупереч наявності у такої особи права на мовчання та свободи від самовикриття, слідчий чи прокурор вчиняє дії, спрямовані на отримання показань від неї. Саме такі дії, а не власне факт отримання показань від свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим, мають визнаватися істотним порушенням прав людини і основоположних свобод.

Крім того, суд вважає за потрібне звернути увагу й на те, що в самій назві статті 87 КПК законодавець визнання доказів недопустимими обумовив їх отриманням внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Так, ОСОБА_9 , викладаючи власну версію щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди, стверджувала про відсутність своєї винуватості у її наслідках. Такі її твердження слідчий, відповідно до вимог ч.2 ст. 9 КПК, зобов`язаний був всебічно, повно і неупереджено дослідити та у разі їх підтвердження прийняти процесуальне рішення про закриття цього кримінального провадження за реабілітуючими обставинами. Саме з метою перевірки й уточнення наданих ОСОБА_9 відомостей щодо обставин ДТП за її згодою та за участю захисника був проведений слідчий експеримент. Його проведенню передувало роз`яснення ОСОБА_9 права не свідчити проти себе і відмовитися давати показання, що можуть стати підставою для підозри чи обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. Перед початком слідчої дії ОСОБА_9 добровільно погодилась на проведення експеременту за її участі. Під час цієї слідчої дії ОСОБА_9 була надана можливість розповісти про обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 08.11.2016 року, учасником якої вона була і в такий (законний) спосіб вплинути на вирішення справи стосовно себе, що не суперечить засаді верховенства права. Протокол слідчого екперементу був прочитаний його учасниками. Заяв, зауважень, та клопотань не надходило.

Крім, того в матеріалах кримінального провадження відсутні дані, які б давали підстави вважати, що при проведенні цього слідчого експерименту слідчим були вчинені діяння, якими були б порушені права чи свободи ОСОБА_9 , або слідчий у будь-якій формі примушував би ОСОБА_9 до визнання своєї винуватості у ДТП. Не було у слідчого й достатніх даних вважати, що надалі ОСОБА_9 буде визнана підозрюваною чи обвинуваченою. Не містять спростувань цьому й доводи клопотання сторони захисту.

Тільки після отримання висновку судової інженерно-транспортної експертизи, відповідно до якої ОСОБА_9 в момент виникнення перешкоди для руху мала технічну можливість запобігти ДТП, їй було оголошено про підозру.

Відповідно до вимог частини першої статті 86 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим кодексом. Такий висновок зроблено в постанові Верховного Суду від 09.06.2016 по справі № 5-360кс15.

Оскільки протокол допиту свідка ОСОБА_9 та протокол слідчого експерименту отримані у порядку передбаченому КПК, а у слідчого не було достатніх даних вважати, що надалі ОСОБА_9 буде визнана підозрюваною чи обвинуваченою, то суд приходить до висновку про відмову в задоволені клопотання захисту.

Щодо посилання сторони захисту на недопустимість доказу, а саме протоколу огляду автомобіля "Volkswagen Transporter", реєстраційний номер НОМЕР_1 та похідних від нього доказів - висновку імунологічної експертизи та висновку судової молекулярно-генетичної експертизи, оскільки огляд проводився без дозволу слідчого судді, то суд зазначає наступне.

Так судом встановлено, що власником автомобіля, який оглядався є ОСОБА_11 і останній надав дозвіл на його проведення, про що свідчить його заява, яка наявна в матеріалах кримінального провадження і була досліджена в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 233 КПК України, ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ним володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті. Тобто, законодавцем окрім можливості проникнення до іншого володіння особи на підставі судового рішення, передбачено іншу процесуальну гарантію захисту прав особи, а саме, можливість проникнути до іншого володіння особи за добровільною згодою особи, яка ним володіє.

Оскільки згода власника автомобіля ОСОБА_11 на огляд була, то ніяких додаткових документів для вчинення цієї слідчої дії не потрібно. Скарг чи зауважень щодо проведення цієї слідчої дії як від власника автомобіля ОСОБА_11 так і від обвинуваченої не надходило.

Отже, аргументи сторони захисту про необхідність додаткового винесення ухвали слідчого судді про здійснення цієї слідчої дії судом відхиляються, і це відповідає висновку, який зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові по справі № 640/6847/15-к від 16 жовтня 2019 року.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що клопотання сторони захисту, щодо визнання недопустимим протоколу огляду автомобіля та похідних від нього документів не підлягає до задоволення.

Не підлягає до задоволення і клопотання сторони захисту про визнання недопустимим доказом покази свідка ОСОБА_16 , так як вони є показаннями з чужих слів.

Відповідно до ч. 1 ст. 97 КПК показаннями з чужих слів є висловлювання, здійснене в усній, письмовій або іншій формі, щодо певного факту, яке ґрунтується на поясненні іншої особи. Під час дачі показів в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 повідомила, що обвинувачена говорила їй, що їхала за кермом автомобіля та збила людину. Оскільки, ця інформація була отримана свідком безпосередньо від обвинуваченої, то суд не погоджується із стороною захисту, що це покази з чужих слів.

Щодо посилання сторони захисту на ч.1 2 ст. 290 КПК щодо недопуску даних, які містяться в матеріалах кримінально провадження, як доказів, то суд зазначає наступне.

Так, відповідно до протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 22.01.2018 року, ОСОБА_9 ознайомилася в повному обсязі з матеріалами досудового розслідування №0000248 в пронумерованому вигляді в 1 томі на 259 арк. і заяв чи клопотань не було (том. 1 а.с.260).

Також, згідно матеріалів кримінального провадження 22.01.2018 року ОСОБА_9 було роз`яснено її права і обов`язки та нею отримано пам`ятку про права та обов`язки підозрюваного, про що свідчить її підпис. В пам`ятці зазначено, що підозрюваний на першу вимогу має право мати захисника.(том 1 а.с.250-254).

Крім того, раніше під час досудового розслідування ОСОБА_9 виявила бажання провести слідчу дію (слідчий експеремент) з участю захисника і слідчий ОСОБА_25 свою постановою залучав захисника.

Відтак, посилання сторони захисту на ч. 12 ст.290 КПК, та на не роз`яснення обвинуваченій ОСОБА_9 право мати захисника не заслуговують на увагу і як наслідок відомості, які містяться в матеріалах досудового розслідування, визнаються судом допустимими та належними.

Суд критично оцінює заперечення ОСОБА_9 стосовно того, що вона даного злочину не вчиняла. ЇЇ показання в цій частині спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами і суд розцінює їх як реалізацією обвинуваченою свого права на обрану нею правову позицію захисту.

Таким чином, досліджені матеріали кримінального провадження доводять порушення обвинуваченою ОСОБА_9 вимог Правил дорожнього руху України, що в свою чергу призвело до наслідків, викладених вище та наявну у неї можливість запобігти їх настанню шляхом дотримання нею вимог п.п. 2.3 (б) та 12.3 Правил дорожнього руху України.

Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_9 наявні порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого і кваліфікує її дії за ч. 2 ст. 286 КК України.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів. Частино 2 ст. 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

В судовому засіданні сторона обвинувачення (прокурор і потерпілі) вважають, що обвинуваченій необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років. Думка потерпілого може враховуватись судом при призначенні покарання, однак не є вирішальною.

Норми закону України про кримінальну відповідальність наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Частиною другою статті 65 КК України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Згідно висновку Верховного Суду, викладеного в постанові у справі № 298/95/16-к від 17.04.2018 року такий же принцип застосовується і при вирішенні питання про порядок відбування покарання, зокрема, про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_9 судом не встановлено.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченої суд визнає вчинення злочину вперше та позитивну характеристику по місцю проживання.

При обранні покарання обвинуваченій ОСОБА_9 відповідно до ст. 65 КК України суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, який згідно ст.12 КК України відноситься до тяжких необережних злочинів, особу винної, яка має постійне місце проживання та реєстрації, позитивно характеризується по місцю проживання, на диспансерному нагляді у психіатра та нарколога не стоїть, на обліку у Костопільському районному відділі філії Державної установи Центр пробації у Рівненській області не перебуває, раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягалася, а також протиправну поведінку потерпілого, який в порушення п.п. 4.1, 4.4, 14,4 ґ Правил дорожнього руху України в нетверезому стані лежав на проїзній частині дороги.

Суд також бере до уваги, що ОСОБА_9 після вчинення інкримінованого їй кримінального правопорушення не покинула місця ДТП і сама викликала поліцію та швидку допомогу, а в послідуючому не ухилялася від участі в слідчих діях, що свідчить про те, що у неї не було наміру ухилитися від відповідальності.

Також, суд приймає до уваги досудову доповідь стосовно ОСОБА_9 , відповідно до якої орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

Таким чином, суд приходить до переконання, що виправлення та попередження вчинення нових злочинів ОСОБА_9 можливе без ізоляції від суспільства, а тому суд рахує за необхідне, обрати обвинуваченій покарання передбачене санкцією ч. 2 ст.286 КК України, яке за розміром наближене до мінімального покарання, передбаченого законом, та звільнити останню від відбування покарання з випробуванням.

Встановлено також, що потерпілою ОСОБА_5 заявлено цивільний позов до обвинуваченої ОСОБА_9 , згідно якого просить стягнути з останньої 41500 грн. майнової шкоди, яка включає 5500 грн. оренда приміщення для проведення похорон ОСОБА_10 , 28000 грн. за виготовлення пам`ятника, 3000 грн. судові витрати та 200000 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди.

Дослідивши представлені докази, суд вважає, що позов. в частині відшкодування матеріальних збитків підлягає до задоволення частково в сумі 36500 грн., оскільки, ці витрати підтверджується відповідними довідками.

Щодо відшкодування моральних збитків, то суд вважає, що потерпілій завдані моральні збитки, які виражаються в тому, що вона перенесла моральні страждання з приводу втрати чоловіка.

Відповідно до ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. На підставі вищенаведеного суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 150000 грн.

Питання про долю речових доказів підлягає вирішенню відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів. Відповідно до матеріалів кримінального провадження витрати на залучення експерта під час здійснення досудового розслідування, в сукупності, становлять 12026 грн. 86 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. 371, 374, 375 КПК України, ст. 65, 75, 76, 286 КК Украпїни, суд
ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_9 винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Відповідно до ст.75, 76 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо вона протягом двох років не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки: повідомляти органи з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися для реєстрації в органи з питань пробації.

Позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_9 про відшкодування матеріальних та моральних збитків задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_5 36500 грн. у відшкодування витрат на поховання і судових витрат та 150000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави 12026 грн. 86 коп.у відшкодування витрат на залучення експертів.

Скасувати арешт на автомобіль "Volkswagen Transporter", реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Речові докази:

- одяг, взуття ОСОБА_10 , шість змивів речовини, схожої на кров, та контрольні змиви до них, волокно, зразок крові ОСОБА_10 та контроль марлі після набрання вироком законної сили знищити.

- автомобіль "Volkswagen Transporter", реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_4 , який переданий на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_11 , після набрання вироком законної сили вважати повернутим за належністю.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

СуддяОСОБА_1