Справа № 755/1849/21 Суддя в І-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/790/2022 Суддя в 2-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2022 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

суддів: ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

за участю:

прокурора ОСОБА_8 , ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0005898 від 28.11.2020 за апеляційною скаргою прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 24 лютого 2021 року,

в с т а н о в и л а:
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 24 лютого 2021 року,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Вовковинці Деражнянського району Хмельницької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 14.12.2020 за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України;

засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 14.12.2020 більш суворим, призначеним даним вироком, остаточно призначено ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_11 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в 1 рік;

На підставі ст.76 КК України на ОСОБА_11 покладено обов`язки періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

вирішено питання речових доказів.

Відповідно до вироку, ОСОБА_11 , 18 листопада 2020 року, 0 14 годині 50 хвилин, з метою незаконного заволодіння чужим майном, повторно, перебуваючи в приміщенні магазину «Варус» ТОВ «Омега», який розташований за адресою: бульвар Перова, 36, м. Київ, взяв з полиць магазину продукти харчування, загальною вартістю 411 грн. 53 коп. та сховавши їх до своєї сумки, сплативши на касі лише за батон, та два стіки кави та не розрахувавшись за інший товар, залишив приміщення торгівельної зали, чим спричинив ТОВ «Омега» матеріальних збитків у вказаному розмірі.

Крім того, ОСОБА_11 , 23 листопада 2020 року, о 13 годині 00 хвилин, з метою незаконного заволодіння чужим майном, повторно, перебуваючи у приміщенні магазину «Варус» ТОВ «Омега», який розташований за адресою: бульвар Перова, 36, м. Київ, взяв з полиць магазину продукти харчування та засоби для особистої гігієни, загальною вартістю 744 грн. 66 коп. та сховавши їх до своєї сумки, сплативши на касі лише за батон та не розрахувавшись за інший товар, залишив приміщення торгівельної зали, чим спричинив ТОВ «Омега» матеріальних збитків у вказаному розмірі.

Крім того, ОСОБА_11 , 24 листопада 2020 року, о 12 годині 30 хвилин, з метою незаконного заволодіння чужим майном, повторно, перебуваючи у приміщенні магазину «Варус» ТОВ «Омега», який розташований за адресою: бульвар Перова, 36, м. Київ, взяв з полиць магазину продукти харчування та засоби для особистої гігієни, загальною вартістю 498 грн. 50 коп. та сховавши їх до своєї сумки, сплативши на касі лише за картоплю та не розрахувавшись за інший товар, залишив приміщення торгівельної зали, чим спричинив ТОВ «Омега» матеріальних збитків у вказаному розмірі.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, вважав вирок незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого через м`якість. Указав, що призначаючи покарання ОСОБА_11 судом першої інстанції було залишено поза увагою той факт, що до обвинуваченого вже застосовувались положення кримінального законодавства щодо звільнення від відбування покарання з випробуванням, однак останній знову вчинив злочин проти власності, що вказує на небажання обвинуваченого ставати на шлях виправлення. Просив вирок скасувати та ухвалити новий вирок відповідно до якого призначити ОСОБА_11 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 14.12.2020 більш суворим, призначити остаточне покарання у виді 1 року позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який подану апеляційну скаргу підтримав, пояснення обвинуваченого та його захисника, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Рішення суду в частині доведеності вини ОСОБА_11 та правильності кваліфікації його дій за ч.2 ст.185 КК України учасниками судового провадження не оспорюється.

Підстав для виходу за межі апеляційних вимог в порядку ч.2 ст. 404 КПК України колегія суддів не знаходить.

За змістом ч.1 і ч.2 ст. 65 КК України покарання призначається судом у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчиненене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини КК України враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції указаних вимог закону при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_11 було дотримано у повному обсязі.

Так, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_11 за ч.2 ст. 185 КК України суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке, відповідно до вимог ст. 12 КК України (в редакції, що діяла на час вчинення кримінального правопорушення), було нетяжким злочином, обставини, які пом`якшують покарання, якими суд визнав щире каяття обвинуваченого у вчиненні злочину, відсутність обтяжуючих покарання обставин, дані, що характеризують особу обвинуваченого, а саме те, що він на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Також судом враховано обставини вчинення кримінального правопорушення, кількість епізодів злочинної діяльності, ставлення обвинуваченого до вчиненого та думку представника потерпілого, який претензій матеріального характеру до обвинуваченого не має.

Таким чином призначене ОСОБА_11 покарання за ч.2 ст. 185 КК України відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та відповідає меті покарання, визначеній ч.2 ст. 50 КК України. З визначеним судом першої інстанції ОСОБА_11 видом та розміром покарання колегія суддів погоджується. Також колегія суддів погоджується з видом та розміром призначеного ОСОБА_11 остаточного покарання, яке йому було призначено за правилами ч.4 ст. 70 КК України. При цьому, на думку колегії суддів суд дійшов обгрунтованого висновку щодо необхідності застосування принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим при призначенні ОСОБА_11 остаточного покарання.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора в частині необґрунтованого застосування до обвинуваченого ОСОБА_11 положень ст. 75 КК України, то колегія суддів не погоджується з такими твердженнями.

За змістом ч.1 ст. 75 КК України умовами звільнення особи від відбування покарання є:

рішення суду про призначення покарання в виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі та позбавлення волі на строк не більше п`яти років;

переконання суду про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, яке базується на даних про тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та інших обставинах справи.

Питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. При цьому, з огляду на положення ст. 75 КК, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання, як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні покарання, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Так, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого та істотно знижують ступінь суспільної небезпеки обвинуваченого, якими є щире каяття обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, поведінка обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, відношення обвинуваченого до наслідків вчиненого приводять колегію суддів до переконання щодо обґрунтованості висновків суду про можливість виправлення ОСОБА_11 без ізоляції від суспільства та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, що указує на правильність висновків суду першої інстанції про можливість застосування до покарання, призначеного обвинуваченому, положень ст. 75 КК України.
Доводи прокурора щодо неправильності застосування статті 75 КК України не можуть бути взятими до уваги, адже вони не відповідають фактичним обставинам справи та даним про особу обвинуваченого.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 24 лютого 2021 року щодо ОСОБА_11 є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому залишає його без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 24 лютого 2021 року щодо ОСОБА_11 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4