Суворовський районний суд міста Одеси Справа № 523/6692/22
Провадження №1-кп/523/1324/22
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и

03.10.2022 року Суворовський районний суд м.Одеси в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі матеріали кримінального провадження №0000407 від 31.05.2022 року відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, має середню освіту, не одружена, офіційно не працює, має неповнолітнього сина 2013 року народження, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше засуджена вироком Суворовського районного суду м.Одеси від 10.05.2022 року по ст.185 ч.1 КК України до 2-х років обмеження волі з іспитовим строком на 2 роки;

по звинуваченню в скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 , будучи засуджена Суворовським районним судом м.Одеси від 10.05.2022 року, а саме 25.05.2022 року приблизно о 12 годині 30 хвилин, під час військової агресії Збройних сил Російської Федерації та впровадження на території України воєнного стану, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні» затвердженого Законом України від №2102 - IX та продовженого Указами Президента України №133/2022 зід 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022, затверджених Законами України від 15.03.2022 №2119 - IX, від 21.04.2022 №2212 - IX, від №2263 - IX, вона перебуваючи за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Воробйова 13, побачила припаркований біля гаражу, вантажний автомобіль марки VOLVO FH12» д.н. НОМЕР_1 на правому паливному баку якого лежав гайковерт механічний для вантажного шиномонтажу «Далекобійник», належний ОСОБА_6 , який ОСОБА_5 , переконавшись в тому, що її дії непомітні для оточуючих, таємно викрала та покинула місце скоєння злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд чим заподіяла майнову шкоду потерпілому ОСОБА_6 на загальну суму 1500 гривень.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 винною себе визнала повністю, підтвердивши всі обставини зазначені в обвинувальному акті. Також пояснила, що у скоєному розкаюється, матеріальні збитки відсутні, оскільки викрадений гайковерт був повернутий власнику. По суті справи пояснила, що наприкінці травня вона йшла по вул..Ак.Воробйова, біля кладовища, побачила інструмент на вантажному автомобілі та забрала його із собою. В подальшому цей інструмент у мене вилучили та повернули власнику.

У скоєному кається, просить суворо не карати, та надати їй ще один шанс на виховання дитини, також пояснила, що все викрадене майно повернуто потерпілому.

У зв`язку з неявкою в судове засідання потерпілого ОСОБА_6 , який будучи належним чином повідомленим про дату, час й місце судового розгляду, - не з`явився, але у матеріалах судового провадження наявні заяви зазначеної особи щодо розгляду справи без його участі, внаслідок чого, суд з метою дотримання розумності строків судового провадження та з урахуванням позиції сторін, вирішив судовий розгляд провадження провести за відсутності потерпілого. Відповідно до заяв останнього, матеріальні збитки йому відшкодували в повному обсязі, матеріальних претензій він не має.

Так як обвинувачена свою вину визнала повністю, підтвердила обставини скоєного нею злочину, погодилась на спрощену форму судового розгляду, а саме просила не досліджувати докази які вона не оспорює, що передбачено ст.349 ч.3 КПК України, наслідки застосування якої роз`яснені учасникам розгляду, суд з`ясувавши думку учасників, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Таким чином, згідно викладеного, суд вважає, що дії ОСОБА_5 необхідно кваліфікувати:

- по ч.4 ст.185 КК України за ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, вчинена в умовах воєнного стану та винуватість обвинуваченої у скоєному злочині доказана повністю.

При призначенні виду і міри покарання обвинуваченій ОСОБА_5 суд, враховує характер і ступень тяжкості скоєного злочину, що відноситься згідно ст.12 КК України до категорії тяжких злочинів, відсутність наслідків для потерпілого, повне відшкодування матеріальних збитків, також повною мірою вивчена особа обвинуваченої, яка раніше притягувалась до кримінальної відповідальності, офіційно не працевлаштована, не одружена, має на утриманні неповнолітню дитину, відношення обвинуваченої до вчиненого злочину, провину визнала повністю, щиро покаялась, відшкодувала матеріальні збитки потерпілому.
Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визнаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали).
Відповідно до вимог ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а при його призначенні суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, та обставини що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання.
Обставин, згідно ст.67 КК України, що обтяжують покарання судом не виявлено.

Обставинами, згідно ст.66 КК України, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, повне відшкодування збитків потерпілому.

Крім того, при вирішені питання щодо покарання обвинуваченої, суд враховує п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 із змінами та доповненнями, згідно якого у разі засудження особи за злочин, вчинений у період іспитового строку за попереднім вироком, визначеним у порядку ст.ст.75,79, 104 КК України, суд, має застосувати вимоги ст.71 КК України і визначити за сукупністю вироків таке остаточне покарання, яке має бути більшим як від покарання призначеного за новий злочин, так і від не відбутої частини покарання за попереднім вироком. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Крім того, враховуючи обставини скоєння злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, які суттєво знижують ступінь тяжкості вчиненого, а саме відшкодування збитків потерпілому, тяжкий матеріальний стан та наявність неповнолітньої дитини, а також врахувавши обставини, що пом`якшують покарання, позитивну характеристику обвинуваченої за місцем мешкання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає необхідним призначити обвинуваченій покарання із застосуванням ст.69 КК України

На підставі сукупності викладеного, при визначенні виду та міри покарання у даному кримінальному провадженні, беручи до уваги думку прокурора, який вважав за необхідне обрати обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст.71 КК України, думку захисника та обвинуваченої, які просили обрати покарання з випробуванням, застосувавши ст..75,76 КК України, досліджені під час судового розгляду обставини і суспільну небезпечність інкримінованого підсудній кримінального правопорушення, його тяжкість, спосіб вчинення та відсутність наслідків для потерпілого, характеризуючи дані, які обумовлюють неможливість її виправлення без тимчасової ізоляції від суспільства, а також ураховуючи пом`якшуючи та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд у контексті ст.ст.50, 56-57, 65, 71 КК України доходить висновку про необхідність призначення покарання лише у виді позбавлення волі, із застосуванням положень ч.ч.1, 4 ст.71, ч.3 ст.78 КК України, з призначенням остаточного покарання за сукупністю вироків з урахуванням вироку Суворовського районного суду м.Одеси від 10.05.2022 року, яке належить відбувати у кримінально-виконавчій установі закритого типу реально, що за переконанням суду є необхідним й достатнім для виправлення вказаної підсудної і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Аналогічну правову позицію визначив Пленум Верховного Суду України в п.п.2, 10, 25, 26 Постанови №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», зі змінами і доповненнями.

Питання про долю речових доказів по провадженню, суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України. Цивільний позов не заявлявся.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», та керуючись ч.3 ст.349, ст.ст.369-371, 373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_5 визнати винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, призначивши покарання із застосуванням ст.69 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

Згідно з ч.ч.1, 4 ст.71 КК України, при призначенні покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання за цим вироком не відбутої частини покарання за вироком Суворовського районного суду м.Одеси від 10.05.2022 року, остаточне покарання ОСОБА_5 визначити у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки 1 (один) день.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити без змін тримання під вартою в ДУ «Одеській слідчий ізолятор».

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту затримання останньої, а саме з 04.08.2022 року.

Зняти арешт із механічного гайковерту «Дальнобійник» та вважати його повернутим потерпілому ОСОБА_6 за належністю, відповідно до розписки останнього від 23.06.2022 року.

Матеріали кримінального провадження №0000407 від 31.05.2022 року - зберігати в Суворовській окружній прокуратурі м.Одеси.

Копію вироку, негайно після оголошення, вручити учасникам процесу.

На вирок може бути подано апеляцію до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд м.Одеси протягом тридцяти діб з моменту його проголошення, для осіб які перебувають під вартою, тридцять діб з моменту вручення копії вироку.

Суддя: