Справа № 441/1644/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/110/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2022 року у м.Львові.
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду
під головуванням судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Городоцького районного суду Львівської області від 17 грудня 2021 року щодо ОСОБА_7 ,
з участю: прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

встановила:

Вироком Городоцького районного суду Львівської області від 17 грудня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України, та призначено йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу в дохід держави у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_10 5000 гривень моральної шкоди, спричиненої злочином. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про речові докази.
За вироком суду, 08.07.2021р. близько 19:00 год. поблизу господарства, що на АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 під час словесного конфлікту з ОСОБА_10 , внаслідок злочинної недбалості, не передбачивши можливості настання шкоди для здоров`я, коли повинен був і міг її передбачити, підійшов до потерпілої та наніс їй кулаком правої руки один удар в область грудної клітки, в результаті чого ОСОБА_10 втратила рівновагу та впала з висоти власного росту на тверду поверхню на праву руку. В результаті падіння ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому променевої кістки в типовому місці, що відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
На вказаний вирок суду перший заступник керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуваний вирок скасувати у частині призначення покарання із застосуванням ст.69 КК України. Просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік та покладення на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України. У решті вирок просить залишити без змін.
Не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, прокурор в апеляційній скарзі покликається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України. Вважає необґрунтованим висновок місцевого суду про щире каяття обвинуваченого, оскільки ця обставина не підтверджується матеріалами справи і судом ця обставина, як пом`якшуюча, належним чином не мотивована. Зазначає, що щире каяття ОСОБА_7 є формальним, з огляду на те, що він не намагався жодним чином відшкодувати заподіяні збитки потерпілій, іншим способом залагодити свою провину, виправити наслідки вчиненого. Звертає увагу, що місцевим судом не з`ясовано та в оскаржуваному вироку не наведено позиції потерпілої щодо прийняття вибачень від обвинуваченого, його посткримінальної поведінки, вжиття ним заходів до примирення та усунення завданих збитків або наслідків кримінального правопорушення. З наведених підстав, прокурор вважає, що з вироку слід виключити покликання на наявність щирого каяття обвинуваченого, як обставину, яка пом`якшує покарання. А відтак, наявність лише однієї обставини, яка пом`якшує покарання, - активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, не дає підстав для застосування положень ст.69 КК України.
Крім цього, прокурор вказує, що місцевий суд належним чином не вмотивував свої висновки про те, яким чином дані про особу обвинуваченого він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Також вважає, безпідставними мотиви суду про
доцільність застосування до ОСОБА_7 положень ст. 69 КК України, з тих підстав, що обвинувачений є пенсійного віку і до нього не може бути застосовано інші альтернативні покарання, передбачені санкцією ст. 128 КК України, окрім позбавлення волі. Згідно із ст. 63 КК України будь-яких обмежень при призначенні покарання у виді позбавлення волі на певний строк особам, які досягли пенсійного віку, не встановлено. Покликається на зміст п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно якого суд не вправі перейти до більш м`якого виду покарання у випадках, коли санкцією закону, за яким засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан не можуть бути до неї застосовані.
Вважає, що враховуючі об`єктивні обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого, його посткримінальну поведінку, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, наявність обставини, яка пом`якшує покарання, - активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обґрунтованим є призначення ОСОБА_7 покарання за ст. 128 КК України у виді 1 року позбавлення волі. Також вважає, що з огляду на особу обвинуваченого буде обґрунтованим на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік, та покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України.
При апеляційному розгляді справи прокурор підтримав подану апеляційну скаргу, з наведених у ній мотивів, та просив таку задоволити.
Обвинувачений та його захисник заперечили апеляційні вимоги прокурора, як безпідставні, зазначивши про законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку суду.
Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить до таких висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, за встановлених судом першої інстанції обставин, кваліфікація його дій, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Згідно поданої апеляційної скарги прокурор не погоджується із призначенням обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ст. 128 КК України із застосуванням ст. 69 КК України.
Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
На переконання колегії суддів вирок суду щодо ОСОБА_7 у повній мірі відповідає наведеним нормам закону.
В силу вимог ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Згідно зі ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання місцевий суд врахував конкретні обставини справи та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке вчинено з необережності, дані про особу обвинуваченого, який згідно матеріалів справи раніше не судимий, позитивно характеризується за місцевим праці та проживання, його похилий вік, наявність обставин, які пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

При цьому, ні під час досудового розслідування, ні у ході судового розгляду не було встановлено обставин, які обтяжують покарання.

Щодо безпідставного, на думку прокурора, визнання місцевим судом обставиною, яка пом`якшує покарання щире каяття, колегія суддів враховує наступне.
Щире каяття, характеризуючи суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого нею кримінального правопорушення, означає, що особа визнає свою вину за усіма пунктами висунутого проти неї обвинувачення, дає правдиві свідчення, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, демонструє готовність понести заслужене покарання.
Згідно обвинувального акта у даному кримінальному провадженні під час досудового розслідування було встановлено наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
У судовому засіданні місцевого суду обвинувачений визнав свою вину у вчиненому та підтвердив усі обставини, викладені в обвинувальному акті, і за згодою сторін судовий розгляд кримінального провадження здійснено у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.
Згідно технічного запису судового засідання від 17.12.2021р. обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні неодноразово просив пробачення у потерпілої та висловлював щирий жаль з приводу наслідків його необережних дій. Крім цього, обвинувачений зазначив про готовність відшкодувати потерпілій підтверджені документально матеріальні збитки, а також зазначив про готовність відшкодувати моральну шкоду у розмірі 1500 2000 гривень, з огляду на розмір його пенсії.
Також, згідно цього ж технічного запису прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, виступаючи з промовою у судових дебатах, ствердив про існування обставин, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
За наведених обставин, колегія суддів вважає, що місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у ОСОБА_7 щирого каяття та обґрунтовано врахував цю обставину як таку, що пом`якшує покарання.
Закон України про кримінальну відповідальність (ч.1 ст. 69) визначає дві підстави, які можуть обумовити призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом: 1) наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; 2) урахування особи винного, що передбачає урахування суб`єктивних ознак, які знижують ступінь суспільної небезпеки особи винного.
Відтак, ураховуючи наявність у даному випадку кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме: щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину, вчинення кримінального правопорушення з необережності, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, повністю визнав вину, позитивно характеризується за місцем праці та проживання, що у своїй сукупності знижує ступінь суспільної небезпеки особи винного, колегія суддів визнає обґрунтованими висновки місцевого суду про наявність у даному випадку підстав для призначення ОСОБА_7 за ст. 128 КК України покарання із застосуванням ст. 69 КК України, а саме призначення більш м`якого покарання ніж передбачено санкцією ст.128 КК України.

Згідно роз`яснень, що містяться у п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», на які покликається прокурор в апеляційній скарзі, суд не вправі перейти до більш м`якого виду покарання у випадку, коли санкцією закону, за яким засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан не можуть бути до неї застосовані.
Тобто, у цих роз`ясненнях іде мова про неможливість суду перейти до більш м`якого виду покарання у випадку, коли усі покарання, передбачені санкцією закону, за яким засуджується особа, не можуть бути до неї застосовані з огляду на її вік чи стан.
У даному випадку ОСОБА_7 засуджено за ст. 128 КК України, санкція якої передбачає призначення покарання у виді громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправних робіт на строк до двох років, або обмеження волі на строк до двох років, або позбавлення волі на той самий строк.
Обвинувачений ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто є особою пенсійного віку.

Відповідно до положень ст.ст.56, 57, 61 КК України до ОСОБА_7 не можуть бути застосовані покарання у виді громадських робіт, виправлених робіт та обмеження волі, оскільки він досягнув пенсійного віку.

Отже, з огляду на положення ст. 63 КК України до обвинуваченого ОСОБА_7 могло бути застосовано покарання у виді позбавлення волі.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що позбавлення волі є одним із найсуворіших видів покарань, передбачених кримінальним законом.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, передбачених ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які піддягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Враховуючи наведене, конкретні обставини справи та ступінь тяжкості скоєного ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке вчинено з необережності, дані про особу винного, який раніше не судимий, вину визнав повністю, позитивно характеризується за місцевим праці та проживання, його похилий вік, наявність обставин, які пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання, колегія суддів вважає, що призначення ОСОБА_7 покарання за ст.128 КК України у виді позбавлення волі, як просить прокурор в апеляційній скарзі, не буде адекватним та відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та врахованим даним про особу винного, а відтак не буде і справедливим в наслідок своєї суворості.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, та визнає оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_7 таким, що у повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.
Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Городоцького районного суду Львівської області від 17 грудня 2021 року щодо ОСОБА_7 - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: