ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 568/825/20

Провадження № 1-кп/568/3/22

18 квітня 2022 року м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1
секретаря судових засідань ОСОБА_2
розглянувши в судовому засіданні в м.Радивилів Рівненської області кримінальне провадження №0000172, внесене 24 травня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Стовпець Дубенського району Рівненської області, жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, з професійно-технічної освітою, вдови, не працюючої, на утримання троє неповнолітніх дітей, раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, -
з участю прокурора ОСОБА_4
обвинуваченої ОСОБА_3
захисника адвоката ОСОБА_5
В С Т А Н О В И В:
Органом досудового слідства, дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч.1 ст.115 КК України як умисне вбивство. Дане твердження не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду та повністю спростовано в ході судового розгляду встановленими обставинами справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 , 24 травня 2020 року приблизно об 11 годині перебуваючи у кухні житлового будинку, за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , під час раптово виниклих неприязних відносин, між нею та її чоловіком ОСОБА_6 виник словесний конфлікт, який в подальшому переріс у шарпанину із заподіянням ОСОБА_6 тілесних ушкоджень ОСОБА_3 . Під час конфлікту ОСОБА_3 , внаслідок протиправного застосування щодо неї сили, не маючи наміру заподіяти смерть ОСОБА_6 , виявляючи необережність та не усвідомлюючи можливе настання суспільно небезпечного наслідку у вигляді смерті (протиправна недбалість), під час падіння разом з потерпілим на підлогу, ножем, який тримала в правій руці, спричинила ОСОБА_6 одне проникаюче поранення лезом ножа в область передньої поверхні грудної клітки. Внаслідок необережних дій, ОСОБА_3 спричинила ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді ножового поранення передньої поверхні грудей з ушкодженням серця, що призвело до вираженої внутрішньої та зовнішньої кровотечі та масивної крововтрати. Від отриманого тілесного ушкодження, ОСОБА_6 помер на місці події.

Вищевказаними діями, які виразились у вбивстві, вчиненому через необережність, ОСОБА_3 , вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 119 КК України.

Обвинувачена ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України умисне вбивство не визнала та суду пояснила, що 24 травня 2020 року перебували всією сім`єю вдома за адресою АДРЕСА_1 . Зранку вона пішла до сестри чоловіка ОСОБА_7 , взяла в неї капусту, та повернулась додому. Перебуваючи в кухні, почала готувала їсти. Чоловік разом з дітьми знаходились в кімнаті. Раніше в них виникали сварки, тільки коли ОСОБА_8 починав випивати. Напередодні, він отримав пенсію, але всі кошти віддав їй. Її чоловік ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прийшов в кухню та розпочав сварку, щоб вона дала йому гроші, для купівлі алкоголю. Вона відмовила йому та це розізлило чоловіка. Тоді ОСОБА_6 почав наносити їй удари по голові, та в груди, шарпав її за одяг та волосся. Коли вона стояла обличчям до столу, ОСОБА_8 підійшов ззаду, схопив її за кофту та силою потягнув на себе. В наслідок чого, за інерцією похилившись дещо назад, при цьому тримаючи в руках ніж, повернулась до нього обличчям. В той же час ОСОБА_8 знову вхопив її за волосся та силою потягнув на себе. Від таких дій потерпілого, вони разом втратили рівновагу та впали на підлогу. При падінні, вона знаходилась обличчям до ОСОБА_8 . Під час падіння, вона відчула різкий біль між пальцями руки, в якій знаходився ніж. Коли вона піднялась з підлоги побачила, що ніж знаходиться в тілі ОСОБА_8 . Як ніж опинився в грудній клітці ОСОБА_6 , вона пояснити не може. Після цього відразу, вона вийняла ніж та подзвонила сестрі чоловіка ОСОБА_9 , щоб вона викликала швидку допомогу. Умислу на заподіяння смерті чоловіку вона немала. У вчиненому вона щиро розкаюється, просить не позбавляти її волі, оскільки на її утриманні знаходяться троє неповнолітніх дітей, які втратили батька.
Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_10 пояснила, що рано 24 травня 2020 року до неї прийшла дружина її брата ОСОБА_3 . Вона взяла в неї капусту та пішла до себе додому, готувати їсти. За деякий час ОСОБА_11 їй подзвонила та запитала як викликати швидку допомогу. При цьому повідомила, що швидку треба викликати до ОСОБА_8 . Вона відразу прибігла до будинку, де проживав брат із сім`єю, та дізналась, що ОСОБА_8 помер. Обставин його смерті вона не знає. Надя лише їй сказала, що вона під час сутички вдарила ОСОБА_8 ножем. Зазначила, що матеріальних і моральних претензій до обвинуваченої ні вона, ні її батьки не мають, вважає, що злочин вчинений випадково, з необережності, а тому ОСОБА_11 повинна залишитись на волі та займатись вихованням трьох дітей.
Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що у 2020 році був заступником сільського голови с.Козин Радивилівського району Рівненської області. 24 травня 2020 року йому подзвонив дільничий офіцер поліції та повідомив, що в селі сталося вбивство. Він приїхав до будинку, де проживала сім`я Усач. В будинок він не заходив, розмовляв з сусідами, які й повідомили, що ОСОБА_13 вбила свого чоловіка ОСОБА_8 . Сім`я Усач вважається благополучною, за час проживання на території Козинської територіальної громади ніколи не попала в поле зору сільської ради та її структурних підрозділів. Скарг від сусідів до сільської ради на їх сім`ю не надходило, діти завжди були доглянуті.
Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні пояснив, що він працює фельдшером швидкої допомоги Козинської підстанції. 24 травня 2020 року на лінію швидкої допомоги надійшов виклик із с.Козин Дубенського району Рівненської області про ножове поранення чоловіка. Коли вони приїхали на виклик, побачили в сінях будинку тіло чоловіка, який лежав на підлозі головою до газової плити. Він його оглянув, побачив ножове поранення в ділянці грудної клітки. Оглянувши потерпілого, він встановив, що пульс відсутній, зіниці очей розширені та не реагують на світло. Було констатовано смерть ОСОБА_6 . На його запитання, що сталось ОСОБА_3 сказала, що «хотіла налякати і вдарила». Він як медик, може стверджувати, що ОСОБА_3 перебувала у стресовому стані.
Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні пояснила, що проживає поруч та є сусідом сім`ї ОСОБА_3 24 травня 2020 року вона зранку була в церкві. Коли поверталась додому, то побачила, що поруч з її будинком багато автомобілів та людей. Сусіди їй повідомили про смерть ОСОБА_8 . Будь-яких обставин цієї події вона не знає. Про сім`ю ОСОБА_16 може сказати те, що жили вони тихо, вона не чула будь-яких сварок та конфліктів між ними. Вони поселились поруч з нею недавно, оскільки купили стару хату. Почали робити ремонт. Для того, щоб зробити ремонт, Надя їздила на роботу до Польщі. У її відсутність ОСОБА_8 доглядав їх трьох дітей.
Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні пояснила, що працює директором КУ «Центр з надання адміністративних послуг» Козинської сільської ради. 24 травня 2020 року їй подзвонив інспектор ювенальної поліції Радивилівького відділення поліції ОСОБА_18 та повідомив, що в с.Козин сталося вбивство ОСОБА_6 , його дружину затримали та їх діти залишились без батьківського піклування. Було прийнято рішення про визначення опікуном трьох дітей їх діда батька загиблого. Після того, як матері було обрано запобіжних захід не пов`язаний з триманням під вартою, діти були повернені в сім`ю. На даний час проводиться супровід даної сім`ї. При спілкуванні з дітьми встановлено, що обставини трагічних подій їм не відомі, ОСОБА_3 характеризується позитивно, здійснює належний догляд за дітьми, діти дуже прив`язані до неї. На її думку, в інтересах дітей, щоб ОСОБА_3 і надалі здійснювала їх догляд.
Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_19 суду пояснив, що перебуває на посаді судово-медичного експерта Дубенського міжрайонного відділення КЗ «ОБСМЕ» РОР. В 2020 році він проводив судово-медичну експертизу трупа ОСОБА_6 . Смерть ОСОБА_6 настала внаслідок ножового поранення передньої поверхні грудей з ушкодженням серця, що призвело до вираженої внутрішньої та зовнішньої кровотечі та масивної крововтрати, яка стала безпосередньою причиною смерті. В подальшому слідчим було призначено додаткову судово-медичну експертизу трупа ОСОБА_6 . Згідно з висновком механізм утворення поранення грудей ОСОБА_6 , яке було встановлене під час проведення експертизи трупа ОСОБА_6 за обставин, на які вказує підозрювана ОСОБА_3 під час проведення слідчий дій (допиту, слідчого експерименту) не виключається. Для проведення додаткової експертизи слідчим йому було надано матеріали кримінального провадження протокол слідчого експерименту від 24.05.2020 року та протокол допиту ОСОБА_3 від 24.05.2020 року. Документи повторного слідчого експерименту та повторного допиту підозрюваної йому не надавались.
Згідно висновку експерта №52 від 25.05.2020 року в ОСОБА_6 виявлено наступні ушкодження: проникаючого характеру щілиноподібної форми рана на передній поверхні грудей в проекції нижньої третини тіла грудини, яка розташована косо-горизонтально у напрямку зліва-направо і дещо зверху-вниз довжиною 3,2 см, яка продовжується раневим каналом, який має напрямок спереду-назад, дещо зверзу-вниз та дещо справа-наліво та довжину близько 8-9 см., що проходить через грудну клітку на рівні 5 ребра, передню стінку правового передсердя серця, закінчуючись в його порожнині. Вищевказана рана спричинена прижиттєво, незадовго до настання смерті. Встановлене в ОСОБА_6 проникаюче в грудну порожнину поранення грудей з ушкодженням серця, згідно п.2.1.3 й «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень і перебуває в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті потерпілого. Смерть ОСОБА_6 настала внаслідок ножового поранення передньої поверхні грудей з ушкодженням серця, що призвело до вираженої внутрішньої і зовнішньої кровотечі та масивної крововтрати, яка стала безпосередньою причиною смерті. Достатніх судово-медичних даних щодо взаєморозташування потерпілого та нападника (нападниці) в момент спричинення ушкоджень немає. Разом з тим, розташування ушкодження на передній поверхні тіла свідчать про те, що взаєморозташування осіб в ході подій не змінювалося і потерпілий був повернутий до напрямку дії ранячого предмета передньою поверхнею тіла. Незадовго до смерті ОСОБА_6 вживав алкогольні напої, на що вказує наявність алкоголю від досліджуваних порожнин та внутрішніх органів, а також виявлення при судово-токсикологічному дослідженні у крові та сечі з його трупа етилового спирту в концентраціях: кров 1,78%о та сеча 1,97 %о., що відповідає середньому ступеню сп`яніння.(т.1 ст.64-72)
Відповідно до протоколу огляду місця події від 24.05.2020 року на місці події в АДРЕСА_1 вилучено кухонний ніж із чорною рукояткою, на лезі якого пляма речовини бурого кольору, ззовні схожа на кров. (т.1 а.с. 19-31).
Згідно слідчого експерименту від 24.05.2020 року ОСОБА_3 показала, що під час конфлікту ОСОБА_6 стояв позаду неї, шарпав її за одяг, за волосся. Вона готувала їсти, і в неї в руках був ніж. Вона повернулась до нього обличчям, тримаючи в руках ніж, але він продовжував її шарпати за волосся, потягнувши її на себе він наштрикнувся на ніж. Удару ножем вона чоловіку не наносила. (т.2 а.с.59-73). Відомості зазначенні у слідчому експерименті щодо механізму спричинення тілесного ушкодження суд сприймає критично, оскільки нанесення тілесного ушкодження в наслідок умисного удару ножем обвинуваченою чи самовільне спричинення потерпілим такого поранення не знайшло свого підтвердження виходячи з наступного.
Так під час додаткового допиту 07.08.2020 року ОСОБА_3 пояснила, що коли вона була в кухні будинку та готувала їсти, стоячи обличчям до столу та тримаючи в руці ніж, ззаду до неї підійшов чоловік ОСОБА_8 та почав шарпати її за одяг. Неочікуючи таких дій, вона відхилилась дещо назад по відношенню до ОСОБА_8 . Коли вона повернулась до Серія обличчям, він із силою обхопив її в ділянці грудей, та різко потягнув о себе. Не втримавшись на ногах, вони обоє впали на підлогу. Падаючи, вона знаходилась обличчям до ОСОБА_8 . Вона відчула різкий біль між пальцями руки, в якій був ніж. Піднявшись з підлоги, ОСОБА_3 побачила, що лезо ножа, якого вона тримала в руці, знаходиться в ділянці грудної клітки ОСОБА_8 . Вважаючи, що рана незначна, вона витягнула ніж та подзвонила до сестри чоловіка ОСОБА_7 , щоб дізнатись номер телефону швидкої допомоги. (т.2 ст.123-125)
Згідно протоколу слідчого експерименту від 11 серпня 2020 року ОСОБА_3 показала, як ОСОБА_6 шарпав її за одяг, волосся та як вони впали. Вказала, що вона, тримаючи в правій руці ніж, впала разом з ОСОБА_8 . (т.2 а.с.126-130).
Відповідно до постанови від 11.08.2020 року, в даному кримінальному провадженні було призначено додаткову судово-медичну експертизу, де на вирішення експерту було постановлено запитання щодо механізму заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 відповідно до показань ОСОБА_3 , наданих в ході проведення слідчого експерименту з її участю від 24.05.2020 року, огляду місця події від 24.05.2020 року та судово-медичних даних, встановлених в ході проведення судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_6 .
Згідно висновку експерта №52-Д від 11.08.2020 року механізм утворення поранення грудей ОСОБА_6 за обставин, на які вказує підозрювана ОСОБА_3 під час проведення слідчих дій (допиту, слідчого експерименту тощо) не виключається.
Висновком експерта №102 від 24.05.2020 року встановлено, що в ОСОБА_3 виявлено тілесні ушкодження: поверхнева рана різаного характеру на долонній поверхні правої кисті, синець на правій підключичній ділянці, синець на рівні внутрішнього верхнього квадранта правої молочної залози. Вказані тілесні ушкодження відносять до легких тілесних ушкоджень, відповідно до п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (т.1 а.с.84-85).
На переконання суду вищезазначені висновки експертиз повністю підтверджують показання обвинуваченої щодо обставин події, а саме щодо протиправності дій потерпілого у заподіянні тілесних ушкоджень ОСОБА_3 та механізму необережного заподіяння тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_6 внаслідок падіння з подальшим проникаючим пораненням грудної клітки лезом ножа.
Суд вважає беззаперечно доведеним, що саме ОСОБА_3 , внаслідок необережності, ОСОБА_6 було спричинено проникаюче поранення ножем в ділянці грудної клітки, в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді ножового поранення передньої поверхні грудей з ушкодженням серця, що призвело до вираженої внутрішньої та зовнішньої кровотечі та масивної крововтрати, внаслідок якого ОСОБА_6 помер на місці події.

Такі твердження суду підтверджуються також висновком експерта №52-Д2/2020 щодо локалізації та механізму утворення смертельного поранення грудей, яке було встановлене під час проведення експертизи трупа ОСОБА_6 за обставин, на які вказує підозрювана ОСОБА_3 під час проведення слідчих дій (слідчого експерименту від 11.08.2020 року, допиту від 07.08.2020 року) не виключається: «… не втримавшись на ногах та втративши рівновагу, ми почали падати на підлогу. При падінні, ОСОБА_8 звільнив мене, по інерції обличчям я вже знаходилась до ОСОБА_8 . І в цей самий моменту, я відчула різкий біль між пальцями своєї правої руки. Піднявшись з підлоги, я побачила, що лезо ножа, якого я тримала в правій руці, знаходиться в області грудної клітки Сергія…». Виявлене у підозрюваної ОСОБА_3 тілесне ушкодження у вигляді поверхневої рани різаного характеру на долонній поверхні правої кисті. могло утворитись при необережному поводженні (також цьому могла сприяти не сильна фіксація ножа в руці) з предметом ріжучої дії (ножем) можливо під час контактування з тілом потерпілого ( при одночасному падінні), не виключно за обставин, на які вказує ОСОБА_3 під час проведення слідчого експерименту від 11.08.2020 року внаслідок неочікуваних, несподіваних дій потерпілого: «… в подальшому я не втримавши рівноваги. почала падати разом з ОСОБА_8 , в цей час кухонний ніж знаходився в мене в руці…». (т.3 а.с.241-249)
При кваліфікації дій ОСОБА_3 за ч.1 ст.115 КК України органами досудового розслідування залишено поза увагою диспозицію вказаної статті, яка свідчить, що вбивство може бути вчинено лише за наявності прямого умислу на позбавлення життя потерпілого, тобто коли особа усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно-небезпечні наслідки і бажає їх настання. Якщо такий умисел не встановлено або особа діяла з неконкретизованим умислом, то такі дії належить кваліфікувати за наслідками, які фактично настали. Для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження необхідно ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати, виходячи зі сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного та потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. У випадках, коли особа, яка позбавила потерпілого життя чи заподіяла йому тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (протиправна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (протиправна недбалість), її дії слід розглядати як убивство через необережність чи заподіяння необережного тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження і кваліфікувати відповідно за ст.119 чи ст.128 КК України. Даний висновок викладено в пунктах 4, 22, 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя і здоров`я».
Судом встановлено, що обвинувачена та потерпілий перебували у шлюбі, в територіальній громаді сім`я вважалася не конфліктною та благополучною, на обліку як така, що потребує соціального супроводу на перебувала. Обвинувачена характеризується виключно позитивно, про що свідчить звернення до суду 148 жителів територіальної громади. Обвинувачена спричинила потерпілому одне ножове поранення грудної клітки, після вчинення потерпілим дій, які направлені на спричинення їй тілесних ушкоджень. Викладені обставини свідчать, що обвинувачена не мала прямого умислу на позбавлення потерпілого життя, що підтверджується, як подіями, що передували злочину, так і подальшими діями обвинуваченої, яка намагалася покликати на допомогу. Викладені вище докази свідчать, що обвинувачена не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (протиправна недбалість). Викладені обставини узгоджуються із показаннями обвинуваченої, а також матеріалами справи, знайшли своє підтвердження в ході перевірки під час судового розгляду.
Пунктом 26 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» передбачено, що у випадках, коли особа, яка позбавила потерпілого життя, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії слід розглядати як убивство через необережність і кваліфікувати відповідно за ст.119 КК України.

Не можна, зокрема, розглядати як умисне вбивство випадки, коли смерть потерпілого настала від ушкодження, одержаного при падінні від поштовху чи удару, якщо винний не бажав або свідомо не припускав настання таких наслідків. Такі дії, залежно від змісту суб`єктивної сторони злочину, можуть кваліфікуватись як убивство через необережність чи як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Згідно з ч.4 ст. 37 КК України, якщо в обстановці, що склалася, особа не усвідомлювала, але могла усвідомлювати відсутність реального суспільно небезпечного посягання, вона підлягає кримінальній відповідальності за спричинення шкоди через необережність.

Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення ухвалюється судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженим під час судового розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення.

За ч. 3 ст. 337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

В ході судового розгляду прокурором не ставилося питання про зміну правової кваліфікації обвинувачення, а тому суд вважає з метою ухвалення законного та справедливого рішення вийти за межі висунутого обвинувачення, змінивши правову кваліфікацію, так як обвинувачена вчинила кримінально каране діяння, яке за ступенем тяжкості є менш тяжким злочином, проте за яке повинен нести відповідальність.

Отже, судом в судовому засіданні не встановлено, а обвинуваченням не доведено наявність в діях ОСОБА_3 жодних мотивів, які б слугували підставою виникнення у обвинуваченої ОСОБА_3 умислу спрямованого на вбивство потерпілого ОСОБА_6 .

Згідно ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи імперативне правило ст. 62 Конституції України, суд тлумачить усі сумніви на користь обвинуваченої ОСОБА_3 .

Таким чином, дослідивши та проаналізувавши у сукупності докази по справі, суд вважає, що вину ОСОБА_3 за ст.115 ч.1 КК України органами досудового розслідування не доведено та дії останньої кваліфіковано не правильно, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, а тому суд вважає, що дії ОСОБА_3 підлягають перекваліфікації на ст.119 ч.1 КК України за якою вину останньої доведено повністю, а її дії необхідно кваліфікувати, як вбивство, вчинене через необережність.

За встановлених в ході судового розгляду дійсних обставин справи, суд вважає доводи сторони захисту щодо відсутності в діях обвинуваченої умислу на заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_6 , що кваліфіковано як умисне вбивство, обґрунтованими.
Окрім цього, суд зазначає, що в ході проведення досудового розслідування слідством в порушення вимог кримінально-процесуального законодавства в частині об`єктивності та повноти досудового слідства, залишено поза увагою відомості, які були встановлені в ході проведення повторного допиту обвинуваченої та повторного слідчого експерименту. Дані відомості не були включені для їх перевірки при призначенні додаткової судово-медичної експертизи щодо механізму та обставин заподіяння смерті ОСОБА_6 .
Також, після виконання ст.290 КПК України, стороною захисту та обвинуваченою ОСОБА_3 подано клопотання про перекваліфікацію дій обвинуваченої. Однак дане клопотання вирішене не прокурором, а слідчим, який проводив досудове розслідування. Вказані обставини, розцінюються судом як порушення загальних засад кримінального провадження, передбачених ст. 7 КПК України, у тому числі й права на захист.
Відповідно до положень ст.65 КК України, у кожному конкретному випадку суд має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Досліджуючи дані про особу, суд повинен з`ясувати вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), матеріальний стан тощо.
Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Виходячи з засади співмірності, призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.
У відповідності зі ст.12 КК України, кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченою відноситься до нетяжких злочинів, обвинувачена є вдовою, на утриманні має трьох неповнолітніх дітей, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, за місцем проживання характеризується позитивно. Батьки та родина потерпілого ОСОБА_6 претензій до ОСОБА_3 не мають, вважають, що остання вчинила вказаний злочин з необережності, просять врахувати те, що на її утриманні перебувають троє неповнолітніх дітей.
Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання згідно ст.66, 67 КК України не встановлено.
Суд враховує, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими так і іншими особами.
З урахуванням викладених обставин, суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченій ОСОБА_3 слід призначити в межах санкції ч.1 ст.119 КК України у виді позбавлення волі. Разом з цим, суд враховує, що вищенаведені обставини знижують фактичну ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і ступінь небезпечності винної особи для суспільства, що у своїй сукупності утворює підставу для висновку суду, що перевиховання та виправлення ОСОБА_3 залишається можливим без ізоляції від суспільства, та вважає за доцільне застосувати до неї положення ст. 75 та ст. 76 КК України, звільнивши від призначеного покарання із встановленням іспитового строку з покладенням відповідних обов`язків судом.
Саме таке покарання, на думку суду, відповідатиме завданням та загальним засадам призначення покарання, його меті, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої і попередження вчинення нею нових злочинів.
Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст.100 КПК України.
Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлено.
Процесуальні витрати, а саме, витрати, пов`язані із залученням експертів під час проведення експертиз. а саме судово-біологічної експертизи №2.2-137/20 від 05.06.2020 року в розмірі 1665,66 гривень, судово-біологічної експертизи №2.2-132/20 від 04.06.2020 року в розмірі 1665,66 гривень, судово-біологічної експертизи №2.2-138/20 від 30.07.2020 року в розмірі 2058,03 гривень, судової комплексної трасологічної, біологічної експертизи № 1.3-174/2.2-162/20 від 11.06.2020 року в розмірі 6205,11 гривень, судової експертизи зброї №1.2-263/20 від 12.06.2020 року в розмірі 1307,60 гривень, судової біологічної експертизи №2.2-133/20 від 25.06.2020 року в розмірі 2277,19 гривень, судово-біологічної експертизи №2.2-139/20 від 31.07.2020 року в розмірі 3636,29 гривень, судово-біологічної експертизи №2.2-134/20 від 31.07.2020 року в розмірі 2997,57 гривень, судово-біологічної експертизи №2.2-135/20 від 31.07.2020 року в розмірі 2997,57 гривень, підлягають стягненню з обвинуваченої ОСОБА_3 на користь держави на підставі ч.2 ст.124 КПК України.
Запобіжний захід обраний обвинуваченій ОСОБА_3 у виді домашнього арешту в певний період доби, слід змінити на особисте зобов`язання, оскільки суд, дійшов висновку про можливість призначення покарання із застосуванням ст.ст. 75 та 76 КК України.
Керуючись ст.ст. 366-368, 371, 374, 376 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.
На підставі ч. 1 ст. 76 КК України на час іспитового строку покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_3 у виді домашнього арешту в певний період доби змінити на особисте зобов`язання.
Речові докази у кримінальному провадженні:
-три кухонні ножі, які поміщені в картонну коробку, кухонний ніж з чорною рукоядкою, який поміщений в картонну коробку, яка знаходиться в спеціальному пакеті експертної служби МВС №4115625, дактилокарта ОСОБА_3 , яка знаходиться в спеціальному пакеті експертної служби МВС №2833859, чотири паперові згортки з вмістом зразка крові ОСОБА_3 , чотири паперові згортки з вмістом зразка крові ОСОБА_6 , картонну коробку з вмістом футболки та кофти трупа ОСОБА_6 , які знаходяться на зберіганні в камері зберігання речових доказів відділення поліції №2 Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області знищити.
-спеціальний пакет експертної служби МВС №2478235 з вмістом змиву речовини бурого кольору із зовнішньої сторони дверей та контроль до нього (конверти №3,4), спеціальний пакет експертної служби МВС №2478236 з вмістом змиву речовини бурого кольору із внутрішньої сторони вхідних дверей та контроль до нього (конверти №1,2), спеціальний пакет експертної служби МВС №2478237 з вмістом змиву речовини бурого кольору підлоги та контроль до нього (конверти №5,6), спеціальний пакет експертної служби МВС №2478238 з вмістом змиву речовини бурого кольору із грубки та контроль до нього (конверти №2,8), спеціальний пакет експертної служби МВС №2478239 з вмістом змивів рук ОСОБА_3 та контроль до нього, спеціальний пакет експертної служби МВС №2478234 з вмістом вирізки із ковра кухні (конверт №10), спеціальний пакет експертної служби МВС №4115920 з вмістом вирізки коврової доріжки (конверт №9), паперовий пакет Національної поліції України Головного слідчого управління з вмістом зразків волосся трупа ОСОБА_6 , два паперових пакети Національної поліції України Головного слідчого управління з вмістом зрізів нігтів обох рук ОСОБА_6 , два паперових пакети Національної поліції України Головного слідчого управління з вмістом зрізів нігтів обох рук ОСОБА_3 , полімерний пакет з номерною пломбою №7642026 з вмістом картонної коробки, в якій знаходиться одяг ОСОБА_3 , які знаходяться на зберіганні в камері зберігання речових доказів відділення поліції №2 Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області знищити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз в розмірі 24810 (двадцять чотири тисячі вісімсот десять) гривень 68 копійок.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Рівненського апеляційного суду через Радивилівський районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1