Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/309/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 121 (101) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2022 року м. Кропивницький
Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
при участі прокурора ОСОБА_6 ,
адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
переглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 травня 2022 року у межах кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів - до 01 липня 2022 року включно.

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває судова справа за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121 КК України /ЄУН 398/3072/17/.

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_8 вчинено умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого: ОСОБА_8 , 03 червня 2017 року, на ґрунті ревнощів до співмешканки, будучи у стані алкогольного сп`яніння, наніс потерпілому ОСОБА_9 не менше 16 цілеспрямованих ударів кулаками рук в область тулубу, обличчя, кінцівок, з яких п`ять-шість цілеспрямованих ударів в область лівої частини тулубу та один цілеспрямований удар в обличчя потерпілого.

Відповідно до висновків експерта потерпілий отримав ряд тілесних ушкоджень, зокрема, переломи 5-12 ребер, що у сукупності із ознаками шоку, перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті потерпілого ОСОБА_9 в лікарні 04 червня 2017 року.

У межах даного кримінального провадження, під час судового засідання, за клопотанням прокурора, в порядку ст. 331 КПК України, судом першої інстанції розглянуто питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 .

Судом встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не перестали існувати можливість переховування обвинуваченого від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків; враховано судом тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який не має міцних соціальних зв`язків.

Із судовим рішенням судді не погоджується обвинувачений і оскаржує його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу місцевого суду, постановити нову ухвалу, якою обрати стосовно нього більш м`який запобіжний захід: у вигляді домашнього арешту у період доби з 20 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин на строк два місяці, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає наступні доводи..

Судове рішення є незаконним, необґрунтованим, постановленим із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та права на захист, відхилено позицію сторони захисту, розгляд проведено із обвинувальним ухилом.

Суд формально розглянув питання щодо наявності ризиків; їх дійсна наявність не доведена..

Посилаючись на положення Конституції України, ст. ст. 370, 94, 193, 194 КПК України, висновки ЄСПЛ, вказує, що суд має оцінити всі докази, обставини на приналежність та допустимість.

Вказує, що з 06 червня 2017 року його не затримували, запобіжний захід стосовно нього не обирався, взято його під варту лише 25 вересня 2020 року.

Судом не мотивований ризик його втечі від суду.

Має цивільну дружину ОСОБА_10 , інваліда І групи, яка потребує догляду і яку він до затримання утримував, надавав посильну допомогу, вдівець, має місце проживання, неофіційний підробіток, скарг від сусідів на нього не надходило.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку обвинуваченого та адвоката на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечив задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, дослідивши виділені матеріали, зваживши доводи апеляційної скарги, колегією суддів зауважується про наступне.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Як встановлено ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
При цьому, у відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Відповідно до ст. 5 п. 1. Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: a) законне ув`язнення особи після засудження її компетентним судом; b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом; c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення; d) затримання неповнолітнього на підставі законного рішення з метою застосування наглядових заходів виховного характеру або законне затримання неповнолітнього з метою допровадження його до компетентного органу; e) законне затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законне затримання психічнохворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг; f) законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Відповідно до ст. 5 п. 3. Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту "c" пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Відповідно до ст. 6 п. 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Питання про те, чи є розумною тривалість попереднього ув`язнення, не може бути

оцінено абстрактно. Чи є обґрунтованим залишати обвинуваченого під вартою, слід оцінювати за фактами кожної окремої справи та відповідно до її особливостей. Тому безперервне тримання під вартою у конкретному випадку може бути виправдане тільки за наявності дійсної необхідності захисту суспільних інтересів, яка, незважаючи на презумпцію невинуватості, має переважне значення порівняно з вимогою поваги до свободи особистості відповідно до статті 5 Конвенції.

Як наголошує ЄСПЛ, відповідальність за те, щоб у кожному конкретному випадку тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого не перевищувала розумний строк, лягає у першу чергу на національні судові органи. З цією метою вони повинні, з огляду на принцип презумпції невинуватості, вивчити всі факти, що свідчать на користь або проти існування необхідності захисту суспільних інтересів, яка б виправдовувала відступ від принципу поваги до особистої свободи за статтею Суд повинен встановити факт наявності чи відсутності порушення частини 3 статті 5 Конвенції, головним чином, на основі причин, вказаних у цих рішеннях, і встановлених фактів, описаних заявником в його скаргах («Бузаджи проти Республіки Молдова», «Маккей проти Сполученого Королівства».

Завданням органів влади є встановити, чи продовжують існувати підстави, які

обґрунтовують тривале тримання під вартою («Мерабішвілі проти Грузії».

У справі «Велечка та інші проти Литви» ЄСПЛ встановлено: Обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою суди систематично продовжували через ризик переховування заявників та (або) повторного вчинення злочинів. Суди засновували ці рішення на серйозності обвинувачення проти них, попередні засудження та відсутність офіційного працевлаштування. Засуджені поскаржилися до ЄСПЛ на тривалість їх тримання під вартою, яка, на їх погляд, була надмірною. Вони послалися на ч. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно з якою кожен, кого заарештовано або затримано, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Констатовано порушення ч. 3 ст. 5 Конвенції.

У справі «Штепа проти України» 24.10.2019 року ЄСПЛ встановлено: Під час досудового слідства та судового розгляду суди за клопотанням прокуратури продовжували строк тримання заявниці під вартою двадцять разів. Обґрунтовуючи свої постанови щодо тривалого тримання заявниці під вартою, суди посилалися на підстави, аналогічні наведеним в ухвалі суду про обрання запобіжного заходу. Загалом під вартою обвинувачена перебувала з 2014 по 2017 рік. ЄСПЛ у цій справі нагадав, що саме національні суди повинні організовувати провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним (також рішення у справі «Сілін проти України» 13.07.2006 року). Констатовано, що у цій справі тривалість провадження була надмірною та не відповідала вимозі «розумного строку», отже, було порушено пункт 1 статті 6 Конвенції.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Як убачається з матеріалів, в провадженні місцевого суду перебуває судова справа за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121 КК України.

Постановою Верховного суду від 27.10.2021 року скасовано вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25.09.2020 року та ухвала Кропивницького апеляційного суду від 14.01.2021 року щодо ОСОБА_8 , і призначено новий розгляд справи у суді першої інстанції.
У справі наразі триває судове слідство у суді першої інстанції.
Слід зауважити, що загалом розслідування та судове слідство в тих або інших судових інстанціях (першій, апеляційній та касаційній) триває майже шість років.
З 2020 року обвинувачений тримається під вартою.
ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, що відноситься до категорії особливо тяжких, умисне. Покарання за вчинення даного кримінального правопорушення передбачає позбавлення волі на строк до десяти років.

Підозра є обґрунтованою.

ЄСПЛ висловлено позицію, що зі спливом певного часу лише наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші аргументи для продовження тримання під вартою (рішення «Харченко проти України».

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості

можливого покарання. Оцінка такого ризику має проводитись з урахуванням ряду інших

факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або свідчити про те , що вона

маловірогідна і необхідність в застосуванні тримання під вартою відсутня («Панченко проти Росії»).

Ризик втечі неминуче зменшується з плином часу, проведеного в ув`язненні

(«Ноймайстер проти Австрії»).

Не можна залишити поза увагою, що крім тяжкості обвинувачення про існуючий ризик можливого переховування ОСОБА_8 свідчить те, що ОСОБА_8 безробітний, не одружений, тобто, не має міцних зв`язків, судимий, в тому числі й за аналогічний, злочин, зокрема й під час іспитового строку, щодо ОСОБА_8 застосовувався привід.
Разом із тим, із плином часу зменшуються інші ризики: знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки проведено досудове розслідування, досліджуються обставини під час судового розслідування.
Крім того, як встановлено, підготовче судове засідання у даному кримінальному провадженні призначене ухвалою місцевого суду 11 вересня 2017 року.

Всі докази є долученими до справи, більшість з них дослідженими,

Протягом стадії судового розгляду, до ухвалення судом першої інстанції обвинувального вироку стосовно ОСОБА_8 25 вересня 2020 року, судом не обирався запобіжний захід стосовно обвинуваченого, - відтак, обвинувачений виконував у достатній мірі свої процесуальні обов`язки та підтримував належні процесуальну поведінку.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 обраний судом першої інстанції при ухваленні вироку 25 вересня 2020 року.
У подальшому строк дії означеного запобіжного заходу неодноразово подовжений.
При цьому, розгляд справи затягується з причин, що не залежать від волі обвинуваченого, зважаючи на її складність, враховуючи ряд процесуальних підстав до того, проходження судовою справою різних стадій провадження та судових інстанцій, а наразі, - і з причин введення воєнного стану на території України, що може перешкоджати явці до суду свідків та інших учасників судового провадження.

Відтак, подальше застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_8 перебуває за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення його належної поведінки на цей період, та його продовження, - із-за цього є не співрозмірним меті заходу; подальше продовження строку тримання обвинуваченого під вартою суперечитиме позиціям справедливості, положенням Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод й національного законодавства.

Зважаючи на зазначене, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність зміни обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт та вважає, що цей запобіжний захід на даній стадії кримінального провадження зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого на час подальшого судового розгляду.

Покладення ж на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, сприятиме зменшенню та стримуванню ще наявних ризиків.

Відтак, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги обвинуваченого.

Згідно із п. 2) ч. 3 ст. 307 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Відтак, зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги визнані слушними, колегія суддів скасовує ухвалу суду першої інстанції, постановляє нову.

Керуючись ст. ст. 376, 406, 407, 418, 419, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 травня 2022 року у межах кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів - до 01 липня 2022 року включно, скасувати.

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 - задовольнити частково.
Обрати обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та заборонити йому протягом строку дії ухвали Кропивницького апеляційного суду залишати житло за адресою його проживання: АДРЕСА_1 , - у період доби з 20 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 обов`язок:
-прибувати до слідчого, а також прокурора чи суду, залежно від стадії
кримінального провадження, за першою їх вимогою;
-не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає ( АДРЕСА_1 ), без дозволу слідчого, прокурора або суду;
-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та роботи;
-утримуватися від особистого спілкування, а також спілкування через свого адвоката з іншими учасниками кримінального провадження (інші обвинувачені, потерпілі, свідки, експерти тощо) поза межами процесуальної необхідності, і тільки за дозволу та присутності слідчого, прокурора, суду;
-надавати можливість працівникам органу Національної поліції безперешкодно з`являтися у житло за адресою: АДРЕСА_1 , - з метою контролю за поведінкою обвинуваченого.
Строк дії ухвали Кропивницького апеляційного суду про тримання особи під домашнім арештом встановити до 29 липня 2022 року включно.
Обвинуваченого ОСОБА_8 - звільнити з-під варти негайно.
Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4