Справа № 676/7835/19
Провадження № 1-кп/676/41/22
ч.2 ст. 121 КК України
ВИРОК

Іменем України

17 жовтня 2022 року м. Кам`янець-Подільський

Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , з участю прокурора Кам`янець-Подільської окружної прокуратури ОСОБА_2 , захисника-адвоката ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , секретаря судового засідання ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Кам`янець-Подільського міськрайонного суду кримінальне провадження щодо: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, паспорт серії НОМЕР_1 виданий 20 серпня 2015 року Кам`янець-Подільським РС УДМСУ в Хмельницькій області, судимого 25 квітня 2019 року Кам`янець-Подільським міськрайонним судом Хмельницької області за ч.3 ст. 185 КК України до 3-х років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, 29 листопада 2019 року ухвалою суду скасовано звільнення від відбування з випробуванням, засудженого ОСОБА_4 направлено для реального відбування покарання призначеного вироком від 25 квітня 2019 року, ідент. номер НОМЕР_2 ,

обвинуваченого за ч. 2 ст.121 КК України, -

встановив:
ОСОБА_4 обвинувачували у тому, що він 6 вересня 2019 року о 3-й год. в АДРЕСА_2 , в кімнаті будинку, під час розпивання спиртних напоїв з потерпілим ОСОБА_6 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, у зв`язку з вимогою ОСОБА_6 покинути житло, ОСОБА_4 сидячи навпроти потерпілого, умисно наніс в область голови не менше семи ударів кулаками обох рук, внаслідок чого заподіяв тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми скроневої долі ліворуч з розповсюдженням на базальні відділи скроневої долі зліва (крововилив між твердою оболонкою головного мозку та речовиною головного мозку), травматичний субарахноїдальний крововилив на рівні тім`яної долі головного мозку ліворуч (крововилив в м`яку мозкові оболонки головного мозку), два крововиливи в м`які тканини голови в проекції тім`яної ділянки зліва в середньому відділі та в лобній ділянці зліва, забійної рани в області спинки носу з ліва, п`яти синяків в підочній області зліва, в області верхнього повіка лівого ока, в виличній області зліва, в лобній області зліва, щічній області справа, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент спричинення і мають прямий причинно-наслідковий зв`язок з настанням смерті.

Окрім цього, згідно обвинувального акту, ОСОБА_4 умисно наніс руками обох рук численні удари в область тулуба та верхніх кінцівок, внаслідок чого заподіяв перелом четвертого ребра по передньо-підпаховій лінії справа, крововиливи в міжреберні м`язи 4-5 міжреберій, синяк на передньо-підпаховій лінії грудної клітки справа в проекції 4-5 ребер, що відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, які при житті приводять до тривалого розладу здоров`я більше 21 дня, сімнадцяти синяків на передній поверхні грудної клітки на рівні грудини в середній та нижній третинах, на передньо-боковій поверхні грудної клітки зліва на рівні 4,5,6,7,8 ребер по передньо, середньо підпаховим лініям, синяк на тильній поверхні лівої кисті на рівні всіх п`ясних кісток на рівні проксимальних фаланг 3-4 пальців, чотири садини на рівні третьої п`ясної кістки, на тильній поверхні лівого променево-запясткового суглобу, що відносяться до легких тілесних ушкоджень. Крім цього, згідно обвинувачення, під час подолання опору ОСОБА_6 та з метою нанесення ударів, ОСОБА_4 схопив потерпілого пальцями рук за верхні кінцівки, внаслідок чого шляхом стискання заподіяв одинадцять плямистих синяків на передньо внутрішніх поверхнях правого та лівого плеча в середній та нижніх третинах, на тильних поверхнях обох передплічь в середніх та нижніх третинах, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Згідно обвинувачення, в результаті заподіяння ОСОБА_4 потерпілому тяжкого тілесного ушкодження - закритої черепно-мозкової травми, яка має прямий причинно-наслідковий зв`язок з настанням смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер на місці події.

Суд, дослідивши докази сторін, прийшов до висновку про необхідність виправдання ОСОБА_7 через недоведеність того, що кримінальне правопорушення вчинив обвинувачений (п.2 ч.1 ст.373 КПК), виходячи з наступного.
Обвинувачений ОСОБА_4 вину не визнав, пояснив, що злочин був вчинений його рідним братом ОСОБА_8 , але під час слідства під тиском працівників поліції він взяв вину на себе, боявся, щоб не засудили їх обох, так як це було раніше по крадіжці.

По суті пояснив, що з потерпілим перебував у дружніх відносинах, систематично розпивав з ним алкогольні напої і часто ночував у нього. 5 вересня 2019 року (у четвер), після роботи купив спиртне і пішов до ОСОБА_6 , з яким вживали спиртне. Приблизно о 19 год. до них прийшов ОСОБА_8 (рідний брат), який розпочав конфлікт через кошти, він ( ОСОБА_7 ) відмовив налити ОСОБА_8 і останній став його (обвинуваченого) жорстоко бити, повалив на підлогу біля грубки і бив, внаслідок побиття він спорожнився у штани (тому наступного дня переодівся, його бачив сусід). За нього заступився ОСОБА_6 , тому ОСОБА_8 став бити і потерпілого, наніс йому 8 -9 ударів кулаками і ногами по голові, тулубу. Коли ОСОБА_9 припинив їх бити і пішов, він ( ОСОБА_10 ) підвівся і став піднімати ОСОБА_6 , який весь побитий лежав під порогом біля дверей. Коли піднімав ОСОБА_6 то у нього з носа пішла кров, ніс був розбитий, потерпілий сказав, що йому дуже «крутиться» в голові і дуже болить бік зліва. Далі, вони випили ще по 50г. горілки і ОСОБА_6 ліг спати. Серед ночі, приблизно о 3 год. вони похмелились, знову випили з ОСОБА_11 по 50 гр. горілки і спали до ранку. Проснувшись вранці побачив, що ОСОБА_6 спить, він вирішив його не будити, тихенько випив горілки і пішов додому і на роботу.

У суді обвинувачений пояснював, що ОСОБА_12 після повернення з АТО став дуже агресивним і жорстоким, він постійно бив його та іншого брата. ОСОБА_8 фізично сильніший від нього (обвинуваченого), коли він випивав, то мав дуже запальний характер, він проявляв до нього неабияку жорстокість, знущався, бив до втрати свідомості його та старшого брата.

6 вересня 2019 року, у п`ятницю, зранку пішов додому переодітись, його бавич сусід, а з дому пішов на роботу в с.Калачківці, там ОСОБА_12 запитував, що з ОСОБА_6 , на що він відповів, що з ним все нормально, оскільки не знав, що потерпілий помер.

Обвинувачений стверджував, що подібна агресивна поведінка брата не є винятком, також ОСОБА_12 і раніше намагався перекласти вину на нього за свої дії. Так, за дві неділі до подій, ОСОБА_12 вибив двері у будинку потерпілого, спав там, а коли вони прийшли то він їм погрожував, провокував бійку. В той же період, ОСОБА_12 жорстоко побив його на роботі, очевидцем цього був ОСОБА_13 . Також, ОСОБА_12 жорстоко побив ОСОБА_14 , а коли приїхала поліція він збрехав, що тілесні ушкодження ОСОБА_15 спричинив він ( ОСОБА_10 ). Про агресивну поведінку ОСОБА_12 може підтвердити вся родина, сусіди, односельчани ОСОБА_16 , ОСОБА_15 та інші.

7 вересня 2019 року о 19-20 год, у с. Калачківці його затримали, з поліцейськими вже був ОСОБА_12 . Всі поїхали в магазин, там продавець бачила їх затриманими. Далі, їх повезли у с.Субіч, де поліцейські наказали взяти робочий одяг у свідка ОСОБА_17 , з дому він також взяв одяг у фіолетовому пакеті (це одяг оформили, що нібито вилучили при затриманні).

7 вересня 2019 року, поліцейські спочатку затримали ОСОБА_12 , повідомили йому, що ОСОБА_18 мертвий і той, щоб відвести вину від себе, вказав на нього (обвинуваченого), розповів їм, що потерпілого востаннє бачив з ним ( ОСОБА_10 ), тому підозра впала на нього. Того ж вечора їх затримали і доставили у відділок поліції, цілу ніч він просидів у кабінеті на другому поверсі, там над ним знущались, давали пиво похмелитись, адвоката забезпечили лише наступного дня. ОСОБА_12 також був у поліції, він скрив від слідчих органів, що він побив їх обох. Після затримання він не мав адвоката і конфіденційної зустрічі з ним, тому не міг порадитись, в поліції

Після затримання до нього застосовували фізичне та психологічне насильство, погрожували і залякували, лякали, що якщо повідомить про брата то будуть обоє «сидіти», тому він не хотів вказувати на ОСОБА_12 у якого є дружина і маленька дитина, був в стані сп`яніння і вирішив взяти вину брата на себе, оскільки перебували з ОСОБА_12 на іспитовому терміні.

Показання обвинуваченого викликають довіру, вони були щирими, відвертими, вони підтверджуються висновком судово-психологічної експертизи з використанням комп`ютерного поліграфа, показання ОСОБА_4 узгоджуються з іншими доказами у справі, їх підтвердили допитані у суді свідки.

Так, достовірність показань обвинуваченого об`єктивно підтверджуються висновком № 21-4210 судово-психологічної експертизи з використанням комп`ютерного поліграфа (т.2а.с.170-205 МСП). Генералізована сукупність реакцій, отриманих у ході психологічного дослідження з використанням поліграфа, дозволила встановити відсутність слідів минулого досвіду в пам`яті обвинуваченого ОСОБА_4 , які б засвідчували, що він вважає, що вчиняв інкримінований йому злочин і що у нього був конфлікт з потерпілим ОСОБА_6 у зв`язку з відмовою потерпілого пригостити під експертного спиртними напоями. Під час дослідження були зафіксовані значимі фізіологічні реакції, які засвідчили сумніви підекспертного в тому, що він чітко пам`ятає події, оскільки знаходився у стані алкогольного сп`яніння. Враховуючи висновки експерта судово-психіатричної експертизи № 627 від 06.11.2019 року (т.3 а.с. 134-136), правомірною може вважатися гіпотеза, що під експертний, не пам`ятаючи у повному об`ємі події того вечора, припускає, що міг бити потерпілого руками або кулаками по тулубу, про що свідчать реакції на відповідні стимули.

Генералізована сукупність реакцій, отриманих у ході психологічного дослідження з використанням поліграфа, дозволила встановити відсутність слідів минулого досвіду в пам`яті обвинуваченого ОСОБА_4 , які б засвідчували, що він зрозумів, що ОСОБА_6 мертвий, коли покидав житло потерпілого. Підекспертний впевнений, що отримав інформацію про смерть ОСОБА_6 після повернення з риболовлі, в неділю після обіду; які б засвідчували, що він переодягався в інший одяг, щоб знищити сліди злочину (дослідження підтвердило версію обвинуваченого відносно того, що він переодягнувся, тому що йшов на роботу); які б засвідчували, що він намагався приховати брудний одяг, в який був одягнений під час інкримінованого йому злочину, щоб знищити сліди злочину; які б засвідчували, що він розповідав кому-небудь про смерть потерпілого до опитування і затримання його працівниками поліції із-за низки артефакт них реакцій. Проте на питання, чи розповідав ОСОБА_4 про смерть ОСОБА_6 брату, були отримані виражені реакції щирості. Тобто, ОСОБА_4 не розповідав ОСОБА_12 про смерть ОСОБА_6 до опитування і затримання його працівниками поліції (викладене свідчить про нещирість свідчень ОСОБА_12 , який свідчив, що ОСОБА_4 розповідав йому про побиття і смерть потерпілого). Генералізована сукупність реакцій, отриманих у ході психологічного дослідження з використанням поліграфа, дозволила встановити відсутність слідів минулого досвіду в пам`яті обвинуваченого ОСОБА_4 , які б засвідчували, що він знищував або приховував сліди інкримінованого йому злочину в житлі потерпілого ОСОБА_6 .

Генералізована сукупність реакцій, отриманих у ході психологічного дослідження з використанням поліграфа, дозволила встановити наявність слідів минулого досвіду в пам`яті обвинуваченого ОСОБА_4 , які засвідчують, що до нього дійсно застосовувалося насильство органами поліції для отримання його зізнання у вчиненні інкримінованого йому злочину. (Отже, підозрюваний ОСОБА_4 дійсно міг визнавати вину і давати неправдиві свідчення про вчинення ним злочину під страхом застосування незаконних методів слідства).

З описової частини висновку слідує, що на значимі питання, які стосуються досліджуваної події ОСОБА_4 давав відповіді з вираженою реакцією щирості, зокрема з такою реакцією він відповів, що не причетний до злочину, не наносив тяжких травм потерпілому, смерть потерпілого настала не від його дій.

Допитані у суді свідки обвинувачення не підтвердили вину ОСОБА_4 , їм не відомі обставини спричинення смертельних тяжких тілесних ушкоджень потерпілому.

Так, свідок ОСОБА_19 , яка працювала в місцевому магазині, повідомила, що пару днів не бачила ОСОБА_6 у магазині, через що запитувала у ОСОБА_20 та телефонувала до сусідки потерпілого - ОСОБА_21 . Остання виявила ОСОБА_11 мертвим. ОСОБА_6 доглядав ОСОБА_22 , він щодня приходив в магазин і купляв їй продукти, а собі спиртне. Їй відомо, що ОСОБА_11 та ОСОБА_10 товаришували і систематично вживали алкоголь.

Свідок ОСОБА_21 , сусідка потерпілого підтвердила, що у вересні 2019 року їй телефонувала ОСОБА_19 , яка повідомила, що вже кілька днів не бачила ОСОБА_6 . Вона пішла до житла ОСОБА_6 , де виявила потерпілого мертвим.

Свідок ОСОБА_20 підтвердила свідчення ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , вона доповнила, що ОСОБА_25 та ОСОБА_6 були односельчанами, вони часто пригощали один одного спиртним, товаришували, сварок між ними не було. ОСОБА_6 свідок характеризує як неконфліктну людину.

Свідок ОСОБА_26 , староста с. Субіч, повідомила в суді, що в суботу 7 вересня 2019 року о 16 год. до неї зателефонувала ОСОБА_21 , яка повідомила, що виявила мертвим ОСОБА_6 в нього вдома. Після цього, вона викликала поліцію. ОСОБА_6 залишився одиноким, батьки його померли. Обвинуваченого ОСОБА_4 також знає, він зловживав спиртним, але є слухняним, неконфліктним, працьовитим допомагав у селі людям по господарству.

Свідок ОСОБА_27 повідомив, що з ОСОБА_4 проживає в сусідстві, в гарних відносинах з ним. ОСОБА_6 також знає, разом вчилися в школі. 6 вересня 2019 року о 9 год . вранці до нього прийшов ОСОБА_4 , попросив грошей на пиво, крім того, ще дав йому чисті штани і футболку, тому, що він був грязний, але крові на ньому не було. Пізніше одяг обвинуваченого вилучили слідчі органи. В цей день вони разом їздили в с.Калачківці до магазину, обвинувачений допоміг йому помити автомобіль, нічого підозрілого він не помічав. ОСОБА_4 був спокійний, але в стані сп`яніння. Свідок характеризував ОСОБА_4 , як спокійного, не агресивного, не здатного до жорстокості, він ніколи не був ініціатором бійки, свідок вважає, що ОСОБА_4 не міг вбити ОСОБА_6 . Наступного дня ОСОБА_4 затримали.

Свідок ОСОБА_28 повідомив, що покійний ОСОБА_6 був його двоюрідним братом. Про обставини смерті йому нічого не відомо. На початку вересня 2019 року до нього зателефонували сусіди покійного брата, які повідомили, що брат мертвий. Хто позбавив його життя йому не відомо. Жив ОСОБА_6 одиноко, любив випити, ходив по людях і заробляв на прожиття. Свідку відомо, що ОСОБА_4 товаришував з ОСОБА_6 . Свідку також відомо, що ОСОБА_12 б`є братів.

Свідки захисту повідомили в суді про позитивні характеристики обвинуваченого, та не вірили у те, що обвинувачений міг вчинити інкримінований йому злочин.

Так, свідок ОСОБА_29 повідомив, що обвинувачений і ОСОБА_12 є його рідними братами, ОСОБА_9 змінив прізвище. Братів він однаково любить, підстав оговорювати їх у нього немає. Брати випивають, але за характером вони різні. ОСОБА_12 характеризує вкрай негативно, як агресивну людину, схильну до брехні, жорстокості. ОСОБА_12 на початку 2019 року жорстоко побив і його, він був весь синій. Свідки та односельчани бояться свідчити проти ОСОБА_12 , сусіди відмовлялися їхати в суд, тому, що вони його бояться. Водночас, свідок позитивно характеризував обвинуваченого, повідомив, що ОСОБА_30 зовсім інший, він добра людина, ніколи не був помічений в бійках, сідок не вірить, що Броніслав міг вбити ОСОБА_6 , вважає, що вбивство вчинив ОСОБА_12 і оговорив обвинуваченого. ОСОБА_12 зізнавався йому, що раніше оговорив обвинуваченого у крадіжці, яку той з ним не вчиняв.

Свідок ОСОБА_31 , рідна сестра, повідомила, що вона аналізувала поведінку братів після смерті ОСОБА_6 . На її переконання смертельні тілесні ушкодження міг спричинити лише ОСОБА_8 , оскільки обвинувачений не здатний до такої агресії і жорстокості. Після події, ОСОБА_4 не ховався, його бачили сусіди односельчани, він поводився звично, а ось ОСОБА_12 перед тим, як їх мали затримати був нервовий, неспокійний. Свідок характеризувала ОСОБА_12 негативно, який постійно б`ється, бив хлопців в армії коли служив, їх старший брат неодноразово просив потерпілих не писати заяви у поліцію. Обвинуваченого ОСОБА_4 характеризує як спокійну людину, він не здатний до агресії. Свідок підтвердила, що ОСОБА_12 , після цього став нещирим, він став уникати її, він спочатку погодився поїхати на експертизу (на поліграф), а коли настав час їхати він втік від неї, скривався у сусідньому селі, поліцейські, які вручали йому повідомлення про необхідність прибуття на експертизу також шукали його. ОСОБА_8 вишукував різні причини, щоб не поїхати на експертизу, він проявив нещирість, йому немає довіри.

Показання рідних обвинуваченого, свідків ОСОБА_29 та ОСОБА_31 викликають довіру, вони щиро і правдиво розповідали про обох братів, у них не було підстав обмовляти когось з них, під час допиту вони були відвертими своєю поведінкою демонстрували повну готовність сприяти у встановленні істини у справі. Рідні та близькі обвинуваченого намагались сприяти ОСОБА_12 добратись до експертної установи, підготували його особисті документи та кошти на дорогу, проте, ОСОБА_12 не був готовий довести свою позицію ні в суді, ні перед експертом, ні перед рідними.

ОСОБА_12 викликався до експерта 11, 12 січня 2022 року, проте, не з`явився, а тому експерт просив забезпечити його явку повторно на 8, 9 лютого 2022 року. 24 січня 2022 року суд ухвалював рішення про забезпечення явки свідка ОСОБА_12 до експерта, проте свідок так і не з`явився в експертну установу. Його доводи про те, що він нібито втратив паспорт та не зміг з`явитись до експерта є надуманими, адже паспорти ОСОБА_12 і ОСОБА_4 вилучено в день затримання і зберігаються в матеріалах справи, його особу експерт мав можливість встановити необхідна була виключно його воля і присутність (т.1 а.с.164 МДС).

Позиція свідка ОСОБА_12 , який відмовлявся у суді свідчити, який ухилився від експертизи з поліграфом, підтверджує його нещирість, а отже підтверджує сумніви у тому, що злочин вчинено обвинуваченим, ці сумніви прокурор не зміг спростувати, тому, суд зобов`язаний трактувати їх на користь обвинуваченого згідно ст.62 Конституції України.

Так, 17 січня 2020 свідок ОСОБА_12 , рідний брат ОСОБА_4 відмовився від дачі показань у суді, хоча був запрошений як свідок обвинувачення. Його поведінка свідчила, що він налякався обвинуваченого, який міг прямо вказати на нього, як на особу, котра вчинила злочин. Суд вважає, що ОСОБА_12 діяв з позиції власного захисту, а не з позиції захисту брата, як обвинуваченого. Пізніше, 27 травня 2020 року, прокурор повторно представив ОСОБА_12 до суду, як свідка обвинувачення. ОСОБА_12 27 травня 2020 року вже погодився свідчити, але було очевидно, що він діє з метою захисту власних інтересів, намагаючись відвести бідь-які підозри від себе. Проте, навіть такі показання ОСОБА_12 ніяк не підтверджують вину ОСОБА_4 . Так, ОСОБА_12 визнав, що 5 вересня 2019 року о 19-20 год. прийшов до ОСОБА_4 , але останнього дома не було. Він пішов за ним до ОСОБА_6 , побачив, що брат і потерпілий розпивають спиртне, запропонував брату піти додому, але ОСОБА_4 відмовився, тому він пішов додому один. Бійки не було, обвинуваченого та потрпілого він не бив, що було далі у житлі потерпілого, йому не відомо. Наступного дня він працював у с.Калачківці, коли повернувся брата знову не було дома, і так декілька днів. На фермі від людей дізнався, що ОСОБА_6 помер, і що його брат ОСОБА_4 причетний до вбивства. Стверджував, що ОСОБА_4 зізнався йому у тому, що вночі вбив потерпілого. (Але Гудайтес не міг знати про смерть потерпілого, адже навіть під час НСРД розповідав співкамернику, що не знав про те, що ОСОБА_11 помер. Відтак, ОСОБА_4 не міг це повідомити ОСОБА_12 ).

Отже, ОСОБА_12 повідомив, що особисто обставин злочину не спостерігав, а ті обставини, які йому відомі це обставини «з чужих слів», з слів ОСОБА_4 , який в суді заперечив такі свідчення.

З врахуванням негативних характеристик ОСОБА_12 , можливої зацікавленості, а також, що його показання «з чужих слів» заперечив ОСОБА_4 , суд вважає їх в цій частині недопустимим доказом з підстав визначених ч.6 ст. 97 КПК України. При цьому, суд враховує, що показання ОСОБА_12 про причетність ОСОБА_4 до злочину не узгоджуються з висновками судово-психологічної експертизи з використанням комп`ютерного поліграфа, спростовуються показаннями обвинуваченого, яким суд довіряє.

Не доводять вину ОСОБА_4 і представлені прокурором письмові матеріали досудового розслідування з протоколами процесуальних і слідчих дій, висновками експертиз.

Протоколом огляду від 7 вересня 2019 року, зафіксовано, що місцем злочину було житло потерпілого у АДРЕСА_2 , на місці події було виявлено труп ОСОБА_6 (т.1. а.с.13-21МДС), але це доказ є неналежний та недопустимий з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 233 КПК України, ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді (крім випадків проникнення до житла у невідкладних випадках, але у такому випадку слідчий зобов`язаний був після огляду звернутися до слідчого судді із клопотанням про проведення обшуку, слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами ст. 234 КПК, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді).

Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи (ч.2ст. 237 КПК). Обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування (ч.2ст. 234 КПК). Обшук житла чи іншого володіння особи на підставі ухвали слідчого судді в обов`язковому порядку фіксується за допомогою аудіо- та відеозапису (ч.10ст. 236 КПК). Цих норм закону слідчі органи не дотримались.

Слідчі органи провели огляд житла ОСОБА_6 без ухвали слідчого судді, на підставі дозволу двоюрідного брата ОСОБА_28 , який не являвся ні власником, ні володільцем цього житла, не підтримував тісних відносин ОСОБА_6 , а в майбутньому не бажав бути залученим до справи, як потерпілий. Згідно довідки, житло належало матері загиблого, ОСОБА_32 , яка померла у 2011році (т.1 а.с.44). Очевидно, що ОСОБА_28 не був особою, яка володіла житлом ОСОБА_6 , його згода не давала право слідчому і учасникам проникати в житло і проводити там огляд.

Після огляду слідча ОСОБА_33 звернулась до слідчого судді з відповідним клопотанням узаконити проникнення в житло. З ухвали слідчого судді (т.1а.с.76 МДС) слідує, що огляд житла був пов`язаний з невідкладним випадком - врятуванням життя потерпілого, але такі дані є надуманими, не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки свідок ОСОБА_20 7 вересня 2019 року о 15:24 прямо повідомила в поліцію, що вона виявила труп сусіда ( т.1а.с.5 МДС), а свідок ОСОБА_26 сільський староста також прямо це підтвердила органам поліції (т.1а.с.5 МДС). Огляд було розпочато 7 вересня 2019 року о 20 год. 50хв., тобто на той момент слідчій було достовірно відомо про смерть потерпілого. Слідча чітко знала про виявлений труп, а тому ніяких виняткових випадків пов`язаних з врятуванням життя потерпілого не було, слідчі органи мали б забезпечити охорону місця злочину і отримати дозвіл на проникнення до житла у слідчого судді.

За таких обставин, суд вважає, що слідча ОСОБА_33 діяла з порушенням вимог ст.ст. 233, 234, 237 КПК України. Згідно п.1ч.2ст.87 КПК України, суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.

При проведенні огляду слідчі органи допустили і інші процесуальні помилки, так проводячи огляд житла, слідча ОСОБА_33 не звернула увагу, що згідно ч.2 ст.237 КПК України, огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами КПК, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи, а згідно ч.10 ст. 236, обшук (а отже і огляд) житла чи іншого володіння особи в обов`язковому порядку фіксується за допомогою аудіо- та відеозапису. Огляд трупа може здійснюватися одночасно з оглядом місця події, житла чи іншого володіння особи з додержанням правил цього Кодексу про огляд житла чи іншого володіння особи (ч.2 ст. 238 КПК). З матеріалів справи слідує, що слідча ОСОБА_33 оглядаючи житло потерпілого аудіо, відеозапис не проводила, обмежилась застосуванням фотозйомки та складанням фото-таблиці. Таким чином, огляд житла проведений з істотним порушенням вимог КПК, а тому, згідно ст.ст.86, 87 КПК України, визнається судом недопустимим доказом.

Але і такий огляд житла не свідчить, що злочин вчинив ОСОБА_4 , тобто такий доказ одночасно є і неналежним доказом в силу ст.85 КПК України, оскільки ним ніяк не підтверджується причетність ОСОБА_4 до злочину.

Протокол огляду трупа в морзі (т.1а.с.45-46 МДС) був проведений без участі експерта, що є порушенням ч.1 ст. 238 КПК України, згідно якої огляд трупа слідчим, прокурором проводиться за обов`язкової участі судово-медичного експерта або лікаря, якщо вчасно неможливо залучити судово-медичного експерта. Водночас, вилучений під час такого огляду одяг потерпілого не містив слідів та доказів вини саме ОСОБА_4 .

Висновком судово-медичної експертизи № 197 від 8 вересня 2019 року (т.1 а.с.29-34 МДС) підтверджується виключно характер, локалізація та механізм утворення тілесних ушкоджень, але не доведено, що тілесні ушкодження спричинив ОСОБА_4 . В обвинувальному акті, слідчі органи вказали, що тілесні ушкодження ОСОБА_4 були спричинені о 3 год. 6 вересня 2019 року, а смерть потерпілого наступила на місці події 6 вересня 2019 року (без зазначення точного часу). Таким чином, коли точно помер потерпілий слідчі органи не встановили. Проте, таке нечітке формулювання обвинувачення є невипадковим. Так, тяжкі тілесні ушкодження (ЧМТ), які виявились смертельними, згідно висновку СМЕ, були прижиттєвими і утворились незадовгого перед наступленням смерті потерпілого. Згідно того ж висновку експерта, смерть ОСОБА_6 наступила 24-36 годин тому від моменту проведення експертизи трупа (8год.30хв. 8 вересня 2019 року), тобто, смерть потерпілого наступила в проміжок з 8год. 30хв. 7 вересня 2019 року по 20 год. 30 хв. 6 вересня 2019 року. Отже, за версією обвинувачення, тілесні ушкодження були спричинені ОСОБА_6 6 вересня 2019 року о 3 год. ночі, а смерть наступила не раніше 20год. 30хв. 6 вересня 2019 року. Тобто, від моменту спричинення тяжких тілесних ушкоджень до настання смерті минуло понад 17 год. Висновки експерта не узгоджуються між собою, адже смертельні тілесні ушкодження, згідно висновку, утворилися незадовго перед настанням смерті, а не за 17 год. від їх спричинення. Окрім цього, у лікарському свідоцтві про смерть і довідці про причину смерті вказано дату смерті і дата травми вказано: « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що взагалі не відповідає ні висновку ні висунутому обвинувачення (т.1 а.с.26 МДС).Такі неточності у часі смерті залишені стороною обвинувачення поза увагою.

Не доводять того, що злочин вчинено ОСОБА_4 і висновки інших експертиз: 1) експертиза внутрішніх органів (гістології) (т.1 м.д.с.а.с. 35); експертиза зразків крові, сечі та субдуральної гематоми з трупа ОСОБА_6 ( т.1 м.д.с.а.с. 36); висновок імунології ( т.1 м.д.с. а.с. 37). Ці висновки експертиз не містять даних, які б вказували, що ОСОБА_4 вчинив інкримінований йому злочин.

Протокол затримання ОСОБА_4 було складено 8 вересня 2019року о 10 год. 20 хв., у протоколі вказано, що 8 вересня 2019 року у місцевій поліції був затриманий обвинувачений, підставою затримання було : п.2) якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин (т.1а.с.49-52 МДС). Очевидно, що такі дані протоколу не відповідають дійсності, адже ОСОБА_4 в поліцію було доставлено примусово не 8 а 7 вересня 2019 року, і не після злочину, а на наступну добу, на місці злочину обвинуваченого не застали і очевидців у справі немає. При цьому, нібито під час затримання 8 вересня 2019 року у поліції при ОСОБА_4 був пакет з одягом, який вилучений під час особистого обшуку, проте, цей пакет 7 вересня 2019 року ОСОБА_4 зібрав на вимогу поліцейських які його фактично затримували. Досліджені докази свідчать, що ОСОБА_4 фактично був затриманий 7 вересня 2019 року у с. Субіч, поза межами місця вчинення злочину, без будь-яких очевидців, при цьому ні при ньому ні на його одязі не було слідів злочину, і ніхто окрім зацікавленого у розслідуванні ОСОБА_12 не міг вказати на ОСОБА_4 , як на особу причетну до інкримінованих подій. З 7 вересня по 8 вересня 2019 року ОСОБА_4 незаконно утримувався у відділку поліції і лише в 10 год. 25 хв. 8 вересня 2019 року було залучено адвоката (т1а.с.55 МДС). Під час допиту, як підозрюваний та під час слідчого експерименту ОСОБА_4 давав невірні свідчення, але слідчий не звернув увагу на невідповідність, так, ОСОБА_4 повідомив (т.1а.с.61-62, 192, 102-103МДС), що він наніс лише три удари по обличчю потерпілого від яких останній впав на каструлі, але слідчий не звернув увагу, що за висновком судово-медичної експертизи таких ударів мало бути не менше 7 ударів в обличчя і один удар в міжребірря. При цьому, на допиті і на слідчому експерименті ОСОБА_4 повідомляв, що у той вечір з ними був ОСОБА_12 , але такими деталями слідчий знехтував, свідка ОСОБА_12 детально не опитав, суперечності з висновком судово-медичної експертизи не усунув.

Неналежний та недопустимий є проведений слідчий експеримент (т.1 а.с.102-109 МДС), адже під час експерименту слідча ОСОБА_34 всупереч вимогам ч.1ст. 233 КПК України проникла до житла потерпілого без дозволу слідчого судді. Заява ОСОБА_28 не давала право слідчому на проникнення до чужого житла, адже ОСОБА_35 не є ні власником ні володільцем ні спадкоємцем цього майна. Ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді (крім випадків проникнення до житла у невідкладних випадках) (ч.1ст. 233 КПК). Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов (п.1 ч.2ст. 87 КПК).

Окрім цього, під час експерименту слідча ОСОБА_34 не звернула увагу, що згідно ч.1, ч.2 ст. 240 КПК України, слідчий експеримент проводиться з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; слідчий експеримент проводиться шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань; під час проведення слідчого експерименту можуть проводитися вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складатися плани і схеми, виготовлятися графічні зображення, відбитки та зліпки, які додаються до протоколу. Посилання прокурора в судовому засіданні на зізнання обвинуваченого під час проведення слідчого експерименту у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України не має доказового значення по справі, адже за положеннями ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Таким чином, протокол проведення слідчого експерименту не є сам по собі джерелом доказів в розумінні ст.84 КПК України, а є формою фіксування слідчої (розшукової) дії. Зокрема, протокол проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого є формою фіксування наданих ним на досудовому слідстві показань. Згідно ж ч.4 ст.95 КПК України суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання.

Слідчий та прокурор не звернули увагу, що показання ОСОБА_4 на слідчому експерименті зводились до того, що він нібито наніс лише три удари в обличчя потерпілому і потерпілий впав на металеві каструлі. Такі показання підозрюваного не узгоджуються з висунути обвинуваченням, адже згідно висновку судово-медичної експертизи таких ударів мало бути не менше семи, обвинувального акту ОСОБА_4 нібито умисно наніс руками обох рук численні удари в область тулуба та верхніх кінцівок, внаслідок чого заподіяв перелом четвертого ребра по передньо-підпаховій лінії справа та крововиливи в міжреберні м`язи.

Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Згідно довідки № 3950 від 08 вересня 2019 року виданої Кам`янець-Подільським травматологічним пунктом на час огляду ОСОБА_4 тілесних ушкоджень не відмічалось (т.1 м.д.с.а.с. 72). Згідно висновку № 499 Кам`янець-Подільської міської лікарні від 08 вересня 2019 року, ОСОБА_4 перебував в стані алкогольного сп`яніння 0,7%о ( т.1 м.д.с.а.с. 71). Згідно висновку експерта № 328 від 12 вересня 2019 року, тілесне ушкодження у ОСОБА_4 у вигляді синяка на задньо-боковій поверхні грудної клітки зліва могло утворитися як від дії тупого твердого предмета, так і при ударі об такий по механізму «удар» біля 5-8 діб тому назад від моменту проведення судово-медичної експертизи і по ступені тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень (т.1 м.д.с. а.с. 84). Ці докази не доводять вини ОСОБА_4 , наведені докази підтверджують лише показання ОСОБА_4 про те, що після затримання ОСОБА_4 перебував у поліції в стані алкогольного сп`яніння (обвинувачений стверджував, що в поліції йому давали алкоголь), а у обвинуваченого були виявлені легкі тілесні ушкодження, які за часом утворення могли бути спричинені, як 5 вересня 2019 року після 20год. у житлі потерпілого (де зі слів обвинуваченого його побив ОСОБА_12 ) так і 7 вересня 2019 року після фактичного затримання у поліції (де обвинувачений вказує до нього застосовувались незаконні методи слідства).

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 627 від 6 листопада 2019 року, ОСОБА_4 на момент вчинення інкримінованого йому злочину виявляв психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, виявляє такі й на теперішній час, застосування до нього примусових засобів медичного характеру не потребує (т.1 м.д.с.а.с. 134-136). Це доказ не доводить, що інкриміновані діяння вчинив обвинувачений тому, згідно ст. 85 КПК України, є неналежним доказом.

Не доводять вину ОСОБА_4 і дані здобуті в ході проведення НСРД (т1 а.с.158-162 МДС), адже вони є суперечливими, не відповідають обставинам, які суд достовірно встановив. Так, прокурор посилався на записи файлу « ОСОБА_36 », де нібито міститься зізнання у спричиненні потерпілому тілесних ушкоджень», але прокурор не звернув увагу, що в цій розмові обвинувачений взагалі не згадує про ОСОБА_12 , який там також був (сам ОСОБА_12 цього не заперечує). З цього запису зрозуміло, що ОСОБА_4 не було відомо про смерть потерпілого, а поліцейські дійсно спочатку затримали ОСОБА_12 , який вказав на нього ( ОСОБА_4 ), а пізніше затримали його. Більше того, наступні аудіозаписи, зокрема запис «01_16102019_175910.wav», свідчать, що ОСОБА_4 стверджує співкамернику, що він взагалі не бив потерпілого, а зізнався оскільки до нього застосовували незаконні методи слідства. Таким чином, даними НСРД підтверджується версія та показання обвинуваченого.

Надані у судовому засіданні висновки судово-біологічної експертизи (т.1 а.с.195-275 МСП), не доводять вину ОСОБА_4 , а навпаки спростовують її, оскілки на одязі обвинуваченого (сорочці і джинсах - об`єкти 55, 56) не знайдено крові потерпілого, а є кров ОСОБА_4 , що підтверджує версію захисту, що обвинувачений був побитий свідком ОСОБА_12 .

Докази про попередню судимість обвинуваченого, в силу ч.1ст.88 КПК України, є недопустимими доказами на підтвердження винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення (т.1 а.с.173,183-184, 186 МДС). Аналогічно не підтверджують винуватість обвинуваченого і медичні довідки та характеристики ОСОБА_4 (т.1 а.с.174-180 МДС).

Прокурор не надав жодного доказу на підтвердження мотивів, які стали причиною спричинення смертельних тяжких тілесних ушкоджень, а представлені протоколи слідчих дій містять дані про конфлікт через відмову поділитись алкоголем, а у обвинувальному акті вказано, що конфлікт мав місце через вимогу потерпілого покинути житло.

Таким чином, надані прокурором докази підтверджують, що подія злочину мала місце, але не підтверджують, що кримінальне правопорушення вчинено ОСОБА_4 .
Згідно з положеннями ст.62 Конституції України і ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
У ст. 91 КПК України передбачено обставини, які сторона обвинувачення зобов`язана довести. Обов`язок доказування цих обставин, у цьому кримінальному провадженні покладається на прокурора (ст. 92 КПК України).
Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України, суд повинен оцінювати докази на основі всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Європейський Суд у рішенні від 21 квітня 2011 року «Нечипорук і Йонкало проти України» та рішенні від 6 грудня 1998 року «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».
Будь-яких прямих доказів, чи сукупності непрямих доказів, які б свідчили, що ОСОБА_4 спричинив потерпілому тяжкі тілесні ушкодження у прокурора немає. Наведене вище свідчить, що обвинувачення прокурора ґрунтується на припущеннях і здогадках, а версія ОСОБА_4 є більш вірогідною аніж версія прокурора. За таких обставин суд позбавлений ухвалити обвинувальний вирок, адже, згідно ч.3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, поза розумним сумнівом. Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням. Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК, прокурор має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення. Цих стандартів доведення вини прокурор не врахував, версію обвинуваченого не спростував і вину «поза розумним сумнівом» не довів.

Враховуючи наведене, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок і виправдати обвинуваченого.

Оскільки у справі ухвалюється виправдувальний вирок, підстав для стягнення судових витрат з ОСОБА_4 немає, витрати пов`язані з проведенням експертиз у цьому випадку здійснюються за рахунок коштів, що за цільовим призначенням виділяються таким установам із Державного бюджету України, згідно ч.2 ст. 122 КПК України.

Арешт накладений на майно згідно ухвали слідчого судді від 10 вересня 2019 року слід скасувати (т.1 а.с.78-79 МДС), оскільки в цьому заході забезпечення відпала потреба. Водночас, оскільки подія злочину мала місце і повинна бути розслідувана слідчими органами, суд не вбачає підстав для вирішення долі речових доказів. Документи (паспорта громадянина України з кодом) слід повернути ОСОБА_4 та ОСОБА_12 (т.1 а.с.164 МДС).

Ухвалою суду від 26 березня 2020 року ОСОБА_4 тимчасово залишено у ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор» на час розгляду цієї справи, обвинувачений відбуває реальне покарання до 7 грудня 2022 року за вироком суду від 25 квітня 2019 року. Враховуючи наведене, суд не вбачає підстав для обрання запобіжного заходу виправданій особі.

Керуючись ст. 368, ч.1ст.369, ст.370, п.2ч.1ст.373, ст.374 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати невинуватим у кримінальному правопорушенні передбаченому ч.2ст.121 КК України.
Виправдати ОСОБА_4 , на підставі п.2 ч.1ст.373 КПК України оскільки не доведено, що ним вчинено кримінальне правопорушення передбачене ч.2ст. 121 КК України.
Скасувати арешт накладений на майно згідно ухвали слідчого судді від 10 вересня 2019 року.

Паспорти громадян України видані на ім`я ОСОБА_12 , ОСОБА_4 , картку платника податків на ім`я ОСОБА_4 - повернути власникам.

Вирок можна оскаржити через суд, який його ухвалив, до Хмельницького апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Копію вироку негайно вручити прокурору та обвинуваченому. Інші учасники кримінального провадження вправі отримати у суді копію вироку.

Суддя Кам`янець-Подільського міськрайонного суду
Хмельницької області ОСОБА_1