печерський районний суд міста києва
Справа № 757/5628/22-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2022 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні судове провадження за клопотанням ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва № 757/66385/19-к від 23.12.2019 у кримінальному провадженні № 0006084 від 22.06.2015,-

ВСТАНОВИВ:

03.02.2022 до Печерського районного суду міста Києва надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва № 757/66385/19-к від 23.12.2019 у кримінальному провадженні № 0006084 від 22.06.2015.

В обґрунтування доводів клопотання зазначено, що 10.10.2019 було здійснено правочин між мною ОСОБА_3 (покупець) та ОСОБА_4 (продавець) щодо купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_5 за реєстровим номером № 1138, якою внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 49111330 від 10.10.2019.

В грудні 2020 року було проведено терміновий обшук житла ОСОБА_3 , як пояснив слідчий, при проведені обшуку, хотіли знайти зв`язок між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Останній причетний до кримінального провадження № 4. ОСОБА_3 також було допитано як свідка по даній справі. ОСОБА_3 наголосила на тому, що з ОСОБА_4 вона вперше зустрілась безпосередньо у нотаріуса при укладенні правочину купівлі продажу квартири. Оголошення щодо продажу квартири ОСОБА_3 знайшла на сайті OLX, квартиру перед купівлею показував ріелтор з продажу нерухомості. Ніяких більше зв`язків з ОСОБА_4 - ОСОБА_3 не мала і не має.

23.12.2019 року Печерським районним судом м. Києва було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 є законним власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Особа, що подала скаргу в судове засідання не з`явилась, про місце і час розгляду скарги повідомлялася належним чином. ОСОБА_3 на електронну адресу суду було подано заяву про розгляд справи за відсутності заявника.

Представник Офісу Генерального прокурора у судове засідання не з`явився, заяви, клопотання або письмові заперечення не були подані, про причини неявки до суду не повідомлено.
Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду клопотання слідчим суддею не здійснювалась.
Слідчий суддя, вивчивши клопотання, матеріали, якими воно обґрунтовується, приходить до наступного.

Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні за № 0006084 від 22.06.2015 за підозрою ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_4 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 361, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 361-1, ч. ч. 1,2 ст. 209 КК України, та за фактами вчинення невстановленими особами кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 361, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 383, ч. 1 ст. 343 КК України.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 23.12.2019 накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 (номер запису про право власності 33620947, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00), яка на праві власності належить ОСОБА_3 , із забороною користування нею.

Вказане вище арештоване майно належить ОСОБА_3 , яка не має статусу підозрюваної або обвинуваченої у даному кримінальному провадженні, перебуває в статусі третьої особи та внаслідок арешту майна позбавлена можливості користуватися ним, обмежена у своїх правах, що не відповідає вимогам КПК України.

В наданих суду разом з клопотанням доказах немає жодного допустимого та належного доказу, який би вказував на те, що вказане майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Протягом досудового розслідування не встановлено, що нерухоме майно, на яке накладено арешт є предметом злочину чи отримане незаконним шляхом.

Отже, відсутні обґрунтовані підстави накладення арешту на нерухоме майно.

За встановлених обставин слідчий суддя приходить до переконання, що майно, яке належить ОСОБА_3 не було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберегло на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть буди використані як доказ факту чи обстави, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, нерухоме майно, набуте кримінально протиправним шляхом.

Між тим, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Разом з цим, відповідно до позиції Вищого спеціалізованого суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ у своєму Узагальненні судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження від 07.02.2014 року зазначає: «Щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст.ст. 276 - 279 КПК, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.
За таких обставин слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання та скасування арешту майна, накладеного на нерухоме майно, що належать ОСОБА_3 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 392, 532 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва № 757/66385/19-к від 23.12.2019 у кримінальному провадженні № 0006084 від 22.06.2015 задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Печерського районного суду м. Києва № 757/66385/19-к від 23.12.2019 у кримінальному провадженні № 0006084 від 22.06.2015 на квартиру АДРЕСА_1 (номер запису про право власності 33620947, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00), яка на праві власності належить ОСОБА_3 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1