Номер провадження: 11-кп/813/631/22
Номер справи місцевого суду: 491/482/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Роздільнянського райсуду Одеської обл. від 19.10.2021 у кримінальному провадження № 0000232 від 06.08.2020 відносно:
ОСОБА_9 , яка який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Новоолександрівка Ананьївського р-ну Одеської обл, громадянина України, не працюючого, не одруженого, із середньою освітою, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
-обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років з поміщенням його до кримінально-виконавчої установи.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 визначено обчислювати з дати затримання з 17.03.2021. До вступу вироку в законну силу залишено ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Скасовані арешти накладені на майно ухвалами слідчого судді від 12.03.2021 та 16.03.2021.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, ОСОБА_9 визнаний винуватим у тому, що він 09.03.2021 біля 11 год. з метою запозичення грошових коштів прийшов до домоволодіння АДРЕСА_3 , належного ОСОБА_10 , де в ході спілкування з ним, отримав відмову у запозиченні грошових коштів, після чого ОСОБА_9 повернувся додому на АДРЕСА_2 .

Між тим, в цей же день у ОСОБА_9 виник злочинний умисел на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 , з метою реалізації якого ОСОБА_9 , взявши з собою молоток, біля 16:30 год. прийшов повторно до будинку ОСОБА_10 .

Зайшовши до будинку, переслідуючи мету позбавлення життя ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, тобто смерті ОСОБА_10 дістав молоток, металевою частиною якого наніс множинні удари (не менше 14 ударів) в область голови ОСОБА_10 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді забійних ран правих скроневої, тім`яної та потиличної ділянок голови, крововиливу у м`які тканини голови, переломів правих скроневої, тім`яної та потиличної кісток, крововиливів під м`які мозкові оболонки, забою та розміщення мозку, які призвели до відкритої черепно-мозкової травми, та які за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_10 помер на місці 09.03.2021. Смерть ОСОБА_10 перебуває в прямому причинному зв`язку з вищевказаною відкритою черепно-мозковою травмою у вигляді забійних ран голови, переломів кісток склепіння черепу, розриву твердої мозкової оболонки, крововиливів під м`які мозкові оболонки, забою та розміщення головного мозку.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 вказує на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого з огляду на такі обставини:
- обвинувачений визнав свою вину як під час досудового розслідування так і під час судового розгляду, підтвердив всі обставини, які були встановлені органом досудового розслідування, щиро розкаявся у вчиненому та щиро наголошував на тому, що жалкує, ОСОБА_9 активно сприяв розкриттю злочину, сам з`явився до поліції із зізнанням;
- матеріальна шкода вчиненим злочином потерпілим не завдана, цивільний позов не заявлявся;
- обвинувачений ОСОБА_9 має місце проживання, згідно наданої характеристики скарг на нього не надходило, раніше не судимий.
За таких обставин, захисник ОСОБА_7 просить змінити вирок від 19.10.2021 та призначити ОСОБА_9 за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України покарання у виді 7 років позбавлення волі.
Водночас, на адресу апеляційного суду надійшли заперечення від прокурора Любашівської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_11 , в яких вона вказує на те, що судом при ухваленні вироку були належним чином дослідженні докази, враховані ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, особу винного, обставини що пом`якшують та обтяжують покарання, у зв`язку із чим вважає оскаржуваний вирок законним і обґрунтованим та просить залишити без змін.
В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_7 підтримала свою апеляційну скаргу та просила її задовольнити, натомість потерпіла ОСОБА_8 категорично заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника та зазначила, що обвинуваченим не відшкодовані витрати на поховання її батька та моральну шкоду. При цьому, прокурор ОСОБА_6 також заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Враховуючи те, що висновки суду 1-ої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого злочину та правильність кваліфікації його дій ніким із учасників провадження в апеляційному порядку не оскаржується, колегія суддів не вбачає підстав для їх перегляду, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого ОСОБА_9 апеляційний суд приходить до таких висновків.
Положеннями ст. 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Норми закону України про кримінальну відповідальність наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.
Конституційний Суд України у Рішенні № 15-рп/2004 від 02.11.2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд 1-ої інстанції, пославшись на положення ст. 65 КК України зазначив, що враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, наслідки злочину.
Так, обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_9 відповідно до ст. 67 КК України, суд 1-ої інстанції визнав вчинення злочину щодо особи похилого віку.
Обставин, що згідно ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого судом 1-ої інстанції встановлено не було.
Окрім того, суд 1-ої інстанції врахував, що обвинувачений ОСОБА_9 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, злочин вчинив вперше, має задовільну характеристику за місцем проживання, на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, однак має ознаки захворювання легка розумова відсталість.
Колегія суддів погоджується із висновками суду 1-ої інстанції, що з огляду на обставини вчинення обвинуваченим злочину проти життя ОСОБА_10 , які свідчать про підвищену, надзвичайну небезпечність засудженого для суспільства, явну зневагу обвинуваченого до невід`ємного права на життя людини, досягнути мети виправлення та попередження нових злочинів можливо лише шляхом призначення покарання у виді позбавлення волі на певний строк.
Апеляційний суд критично оцінює посилання сторони захисту щодо визнання обвинуваченим ОСОБА_9 своєї вини як під час досудового розслідування так і під час судового розгляду, а також щирого каяття у вчиненому з огляду на таке.
Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду у своїй постанові від 18.09.2019 у справі №166/1065/18 зазначив, що розкаяння передбачає, крім визнання особою факту скоєння злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини в скоєному злочині, щирий жаль із приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинне виражатись у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки скоєного. Факт щирого каяття особи в скоєнні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Так, відповідно до матеріалів провадження, досліджених судом 1-ої інстанції, а також пояснень потерпілої, обвинувачений ОСОБА_9 жодним чином не намагався вибачитись перед останньою, будь-яких дій, спрямованих на прийняття участі у похованні ОСОБА_10 не приймав та останнім могли бути прийняті заходи щодо відшкодування шкоди, але не приймались, що вказує на відсутність щирості та наявності жалю з приводу вчиненого.
Також, апеляційний суд вважає, що обвинувачений намагався уникнути від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, зокрема, зазначав, що під час його вчинення він мав слухові галюцинації, оскільки відповідно до висновків амбулаторно судово-психічної експертизи №207 від 15.04.2021 ОСОБА_9 як на час вчинення злочину, так і після його вчинення хронічним психічним захворюванням, іншим хворобливим станом психіки, у тому числі тимчасовим розладом психічної діяльності не страждав та не страждає.
Більш того, відповідно до показань експерта ОСОБА_12 , наданих в судовому засіданні суду 1-ої інстанції, на час проведення досліджень, обвинувачений ознак будь-якого психічного захворювання не проявляв, все пам`ятав про події того дня, давав оцінку своїй поведінці, відтак і на час проведення експертизи ознак хворобливого стану не проявляв.
Окрім того, колегія суддів вважає голослівними посилання захисника ОСОБА_7 щодо активного сприяння ОСОБА_9 розкриттю злочину, оскільки матеріалами провадження зазначена обставина не підтверджена.
При цьому, колегія суддів приймає до уваги позицію потерпілої ОСОБА_8 , яка погодилась з вироком суду 1-ої інстанції, в тому числі з призначеним покаранням ОСОБА_9 , посилаючись на те, що обвинуваченим не відшкодовані витрати на поховання її батька та моральну шкоду.
Водночас, апеляційний суд приймає до уваги ту обставину, що ОСОБА_9 є раніше не судимим, має місце проживання за яким задовільно характеризується, проте зауважує на тому, що судом 1-ої інстанції при призначені покарання ОСОБА_9 в повній мірі враховано його особу, окрім того зазначені обставини не є безумовними підставами для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання.
Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

З огляду на викладене вище, суд апеляційної інстанції вважає доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 щодо суворості призначеного обвинуваченого ОСОБА_9 покарання таким, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження, а призначене покарання вмотивованим, та таким, що узгоджується із принципами справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, є необхідним для виправлення ОСОБА_9 , у зв`язку із чим не вбачає підстав для зміни оскарженого вироку.

Керуючись ст.ст. 24, 124, 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Роздільнянського райсуду Одеської обл. від 19.10.2021, яким ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту набрання нею законної сили, а засудженим, який утримується під вартою - у той же строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3