Справа № 448/911/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/919/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 квітня 2022 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_6 на вирок Мостиського районного суду Львівської області від 10.08.2021 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Крисовичі, Мостиського району Львівської області, мешканця та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_7
потерпілого - ОСОБА_6
представника потерпілого адвоката ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:
оскарженим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, і призначено йому покарання 2 (два) роки обмеження волі.

Відповідно до ст.75 КК України звільнено ОСОБА_10 , від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк 1 (один) рік, якщо він протягом встановленого іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки згідно п.1 та п.2 ч.1 ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.

За вироком суду, 19.06.2021 року, близько 14:35 год., ОСОБА_7 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння та перебуваючи на узбіччі дороги біля магазину по АДРЕСА_2 , під час конфлікту із ОСОБА_6 , на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, маючи умисел на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, умисно наніс ОСОБА_6 удар кулаком правої руки в ділянку лівого ока, після чого наніс ще кілька ударів обома руками в область обличчя, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді рани в ділянці правої брови, синець в лівій очній ділянці, садно на нижній повіці лівого ока, перелом нижньої стінки лівої очниці, крововилив в ліву пазуху верхньої щелепи (гемосинус), струс головного мозку, які кваліфікуються як тілесне ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Не погоджуючись із вироком суду, потерпілий ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати вирок Мостиського районного суду Львівської області від 10.08.2021 щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст.122 КК України в частині призначення йому покарання із звільненням від відбування покарання на підставі ст.ст. 75, 76 КК України та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог потерпілий покликається на те, що судом не враховано, що злочин вчинено щодо нього, як інваліда третьої групи, перед яким обвинувачений не вибачився, не провідав у лікарні, не надав матеріальної допомоги для лікування.

Звертає увагу на те, що у матеріалах кримінальної справи стосовно засудженого відсутні дані на підтвердження того, що засуджений поряд із відсутністю цивільного позову, намагався будь-яким чином допомогти потерпілому, компенсував перенесені страждання, чи полегшив душевний біль.

Окрім того, обвинувачений того ж дня вчинив злочин щодо іншого потерпілого. На розгляді Мостиського районного суду Львівської області перебувало кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000078 від 20.06.2021 року, єдиний унікальний номер справи: 448/799/21, провадження № 1-кп/448/171/21 про вчинення Гамбуль 1.1, кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого частиною першою статті 125 Кримінального кодексу України.

На думку апелянта, суд першої інстанції мав достатні підстави застосувати відносно обвинуваченого покарання у виді реального обмеження волі, чого не зробив і в оскаржуваному вироку належним чином не навів переконливих мотивів, на підставі яких суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання у виді обмеження волі.

ОСОБА_7 у суді апеляційної інстанції зазначив, що згідний відшкодувати потерпілому витрати на лікування. В даний час не працює, однак є членом територіальної оборони громади с. Крисовичі, військовозобов`язаний, викликається до ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військової служби.

Заслухавши доповідь головуючого, думку потерпілого на підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого, який попросив вибачення у потерпілого, думку прокурора, що висловився про законність та обґрунтованість вироку суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_7 дотримані.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КПК України за наведених у вироку суду обставин, та правильність кваліфікації його дій є вірним та в апеляційному порядку учасниками кримінального провадження не оскаржується.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Окрім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з положеннями ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Суд першої інстанції, ухвалюючи вирок, належним чином врахував конкретні обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, виходячи з принципу індивідуалізації покарання та співмірності заходів примусу, враховуючи обставини, які обтяжують і пом`якшують покарання, обставини, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який розкаюється у вчиненому, попросив вибачення у потерпілого, пообіцяв відшкодувати заподіяну шкоду, є військовозобов`язаним і в даний час викликається у військомат для проходження військової служби, колегія суддів вважає, що покарання призначене судом першої інстанції у вигляді обмеження волі із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України, відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідне та достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

Таким чином, суд першої інстанції належно та повно оцінив і перевірив усі зібрані по справі докази. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли слугувати причиною скасування чи зміни вироку, колегією суддів не встановлено. Відтак вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_6 до задоволення не підлягає, як безпідставна.

Керуючись ст.ст. 404, 405,407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА :

вирок Мостиського районного суду Львівської області від 10.08.2021 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122 КК України залишити без змін , а апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 без задоволення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4