Справа №591/8614/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/475/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

17 жовтня 2022 року суддя Сумського апеляційного суду ОСОБА_2 перевіривши апеляційну обвинуваченого ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 28 вересня 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 28 вересня 2022 року, задоволено клопотання слідчого та надано групі слідчих у кримінальному провадженні № 0000256 від 06.08.2020, дозвіл на проведення обшуку камери № 42 ДУ «Сумський слідчий ізолятор», що знаходиться за адресою: м. Суми, проїзд Гайовий, 19, де утримується ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою виявлення та вилучення засобів зв`язку (мобільних телефонів, сім-карток), записів щодо надходжень грошових коштів, банківських карток або записів щодо їх номерів, інших чорнових записів.

Не погоджуючись з вищевказанию ухвалою, обинувачений ОСОБА_3 14.10.2022 року подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, повернути власникам майно вилучене за протоколом обшуку від 07.10.2022 року слідчим ОСОБА_4 , та визнати протокол обшуку від 07.10.2022 року з часом «08:16-17:42» недопустимим як доказ у кримінальному провадженні від 06.08.2020 року №0000258 та виключити його з доказів.

Вивчивши апеляційну скаргу, перевіривши надані матеріали, вважаю необхідним відмовити у відкритті апеляційного провадження за скаргою обвинуваченого з таких підстав.

Згідно з пунктом 8 частини 2 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Проте, "право на суд", одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням, накладення яких дозволено за змістом, особливо щодо умов прийнятності скарги. При цьому, обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не має законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю мети, яку прагнуть досягти (рішення ЄСПЛ "Воловік проти України", "Креуз проти Польщі", "Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі").

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово звертав увагу на те, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі "Ашингдейн проти Сполученого Королівства" від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі "Кромбах проти Франції" від 13 лютого 2001 року).

У Рішенні Конституційного Суду України від 12.06.2012 N 13-рп/2012 зазначено, що встановлюючи обмеження права на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним.

Отже, Конституцією України допускається можливість обмеження права на апеляційне та касаційне оскарження рішення суду, однак воно не може бути свавільним та несправедливим. Таке обмеження має встановлюватися виключно Конституцією та законами України; переслідувати легітимну мету; бути обумовленим суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційним та обґрунтованим.

Законом, який конкретизує положення Конституції України щодо обмеження можливості оскарження рішень суду, також виступає КПК.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що стаття 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного окремого судового рішення в межах кримінального провадження, відповідно до чого КПК визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку (постанова Верховного Суду від 4 квітня 2019 року у справі N 494/6/18).

Також, у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року (справа N 646/5552/17) та від 28 лютого 2019 року (справа N 161/4229/18), які стосувалися права на апеляційне оскарження ухвал слідчих суддів, Верховний Суд підкреслив, що "норми Конституції України та кримінального процесуального закону беззастережно гарантують право на апеляційне оскарження лише судового рішення, постановленого за наслідком розгляду справи (кримінального провадження в суді першої інстанції) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження).

Порядок та перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, чітко визначено та регламентовано Главою 31 Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 3 ст. 392 КПК в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 309 КПК України визначено вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування. Скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Так, у ч. 1 цієї статті зазначено, що під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про: 1) відмову у наданні дозволу на затримання; 2) застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або відмову в його застосуванні; 3) продовження строку тримання під вартою або відмову в його продовженні; 4) застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту або відмову в його застосуванні; 5) продовження строку домашнього арешту або відмову в його продовженні; 51) застосування запобіжного заходу у вигляді застави або про відмову в застосуванні такого заходу; 6) поміщення особи в приймальник-розподільник для дітей або відмову в такому поміщенні; 7) продовження строку тримання особи в приймальнику-розподільнику для дітей або відмову в його продовженні; 8) направлення особи до медичного закладу для проведення психіатричної експертизи або відмову у такому направленні; 9) арешт майна або відмову у ньому; 10) тимчасовий доступ до речей і документів, яким дозволено вилучення речей і документів, які посвідчують користування правом на здійснення підприємницької діяльності, або інших, за відсутності яких фізична особа - підприємець чи юридична особа позбавляються можливості здійснювати свою діяльність; 11) відсторонення від посади або відмову у ньому; 111) продовження відсторонення від посади; 12) відмову у здійсненні спеціального досудового розслідування; 13) закриття кримінального провадження на підставі частини дев`ятої статті 284 цього Кодексу.

Крім того, у ч. 2 ст. 309 КПК встановлено, що під час досудового розслідування також можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження або на рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п.91 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру чи відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру, повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора або відмову у відкритті провадження по ній.

Отже, системний аналіз зазначених положень КПК свідчить про те, що законодавець у ст. 309 КПК вказав вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які підлягають оскарженню в апеляційному порядку,постановлених під час досудового розслідування.

Ухвалу слідчого судді, якою надано дозвіл на проведення обшуку об`єкту нерухомого майна, не включено до вказаного переліку, та згідно з положеннями ч. 3 ст. 309 КПК України вона оскарженню не підлягає.

Згідно з висновком щодо застосовування норм процесуального права, викладеним у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 31 травня 2021 року у справі № 646/3986/19, перевірці в апеляційній інстанції підлягають лише ухвали слідчого судді, які пов`язані з можливістю істотного обмеження прав, свобод та інтересів особи або мають вирішальне значення для руху досудового розслідування чи кримінального провадження в цілому.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 399 КПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Доводи апелянта про можливість апеляційного перегляду зазначеної ухвали слідчого судді, також не можуть бути підставами для відкриття апеляційного провадження, оскільки слідчий суддя діяв у межах своїх повноважень, визначених ст. 234 КПК України.

Таким чином, ухвала слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 28 вересня 2022 року оскарженню не підлягає, а тому відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України у відкритті провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_3 , на зазначену ухвалу слід відмовити, повернувши апеляційну скаргу особі, яка її подала.

На підставі наведеного, керуючись ст. 309, 392, 399 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ :

Відмовити обвинуваченому ОСОБА_3 у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 28 вересня 2022 року.

Апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 28 вересня 2022 року, повернути обвинуваченому ОСОБА_3 , як особі, що її подала.

Копію ухвали разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня винесення судового рішення.

СуддяОСОБА_2