Справа № 0909/2232/2012
Провадження № 11/4808/1/22
Категорія ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Повзло
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2022 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляції засудженого ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_8 та його представника ОСОБА_9 на вирок Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2021 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, непрацюючого, раніше судимого 04 жовтня 2001 року Снятинським районним судом Івано-Франківської області за ч. 1 ст. 155, ч. 2 ст. 153, ч. 4 ст. 152, ст. 70 КК України до восьми років позбавлення волі, звільненого умовно-достроково від відбування покарання 18 березня 2008 року,
визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ст. 353, ч. 2 ст. 187 КК України, та призначено йому покарання:
- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк два роки;
- за ч. 2 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк вісім років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна;
- за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки;
- за ст. 353 КК України у виді обмеження волі на строк два роки.
На підставі ст. 70 КК України визначено ОСОБА_6 остаточне покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк вісім років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.
На підставі ч. 1 ст. 49 КК України звільнено ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ст. 353, ч. 2 ст. 187 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
ОСОБА_6 за ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України виправдано.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 95686 грн 76 коп. матеріальної шкоди та 40000 грн 00 коп. моральної шкоди, а всього разом 135686 (сто тридцять п`ять тисяч шістсот вісімдесят шість) гривень 76 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ВАТ «Укртелеком» матеріальну шкоду у розмірі 13510 (тринадцять тисяч п`ятсот десять) гривень.
Вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:

Засуджений ОСОБА_6 в апеляції просить вирок суду скасувати, а кримінальну справу закрити.
Вважає, що вирок постановлено передчасно, внаслідок закінчення повноважень судді, що призвело до неправильного застосування кримінального закону, істотних порушень кримінального-процесуального закону, невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи. На його думку справу розглянуто неповно та однобічно.
Вказує, що при новому розгляді залишено недослідженими значну кількість доказів, що могло істотно вплинути на правильність висновків суду, зокрема не досліджено речові докази.
Зауважує, що суд поставив в основу вироку покази та відтворення ОСОБА_10 при насильницьких діях органами досудового слідства, що суперечить практиці Європейського суду з прав людини.
Зазначає, що судом повторно не дотримано вимог суду апеляційної інстанції в попередній ухвалі від 13 січня 2016 року в частині допиту свідків з сторони обвинуваченого, що призвело до порушення права на захист.
Заперечує висновки суду про те, що свідки з боку засудженого не дали належно і достовірно показань через сплив часу, оскільки це також стосується з свідків з боку обвинувачення і потерпілих. Тому ці твердження суду є упередженими.
Звертає увагу на те, що суд повторно не дав оцінки тим обставинам, що в матеріалах кримінальної справи є значна кількість штучно створених доказів. Посилається на те, що підроблено підписи в експертизі, де а.с. 18 том 2 в протоколі огляду місця події згорілої автомашини марки ВАЗ 2105 дописано іншою ручкою і іншим почерком речові докази. На а.с. 20 том 2 в фототаблиці до протоколу огляду місця пригоди білим коректором затерто число проведення експертиз від 18 червня 2010 року № 23/16-143, а перекреслено минулим числом від 22 травня 2010 року, з значенням про огляд автомашини марки ВАЗ 2107, що не відповідає протоколу огляду місця події від 22 травня 2010 року (а.с. 18 том 2). В протоколі усній заяві потерпілого ОСОБА_8 від 08 червня 2010 року про злочин в м. Городенка (а.с. 63 том 2) підроблено підписи потерпілого. На а.с. 77 тому 6 судового протоколу в показах потерпілого ОСОБА_8 зазначено, що ніякого підпису в протоколі-заяві не ставив, тому що не міг через пошкодження пальців правої руки згідно з висновком судмедексперта № 93-Е (а.с. 5, 6 том 3). Під час проведення порівняння підпису ОСОБА_8 в суді від 10 липня 2012 року було встановлено, що підпис в протоколі заяві не потерпілого. Повторним порівнянням підпису потерпілого ОСОБА_8 в суді від 24 березня 2014 року зазначено про різний підпис. Вказує, що проведенням експертами експертиз в суді щодо наведеного підпису не потерпілим ОСОБА_8 (а.с. 63 том 2) має значення в справі для підтвердження штучно створеного доказу в частині суми коштів в еквіваленті 76,378 гривень, що надумано потерпілим. Зазначає, що в його поясненні від 14 червня 2010 року на (а.с. 183 том 2) органами досудового слідства дописано три телефонні номери іншою ручкою та іншим почерком вже після підписання ним пояснень. Зауважує, що на а.с. 149 том 3 є висновок експерта ОСОБА_11 № 37 від 06 липня 2010 року щодо гіпсового зліпку взуття білого кросівку на ліку ногу розмір 260-105 см, який має сумнівний характер та потребує додаткового роз`яснення експерта в суді.

Потерпілий ОСОБА_8 та його представник ОСОБА_9 просять вирок суду відносно ОСОБА_6 за ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України скасувати, визнати його винуватим у вчиненні цього злочину та призначити йому покарання 10 років позбавлення волі з конфіскацією його майна.
Зауважують, що оскаржують вирок суду лише в частині, що стосується ОСОБА_8 та його грошей.
Вважають, що у вироку розбій кваліфіковано правильно. Наголошують, що відмова прокурора від обвинувачення «замах на убивство з корисливої мети» та не задоволення судом підтримання цього обвинувачення потерпілим, виправдання по ньому обвинуваченого повністю неправильне.
Зазначають, засуджений ОСОБА_6 , коли побачив, що психологічний шок у потерпілого не настав, бо потерпілий став втікати, з відстані 1 м по ньому почав стріляти. Хоча і попав, проте був здивований, що з усією очевидністю вбивчий постріл смерті потерпілому не заподіяв, коли він догнав втікача, то побачив, що потерпілий легко ранений. Тому засуджений, тремтячи, став стріляти в життєво важливий орган тіла потерпілого - горло, проте попав в підборіддя. Це засудженого добряче дезорганізувало та змусило терміново шукати як спасатися самому, бо на вбивство потерпілого часу мало, а особи сторонні в будь-який момент можуть нагрянути, можуть затримати й на місці злочину. Тому вважають безпідставними висновки суду про те, що нападник не мав умисел на вистріл у потерпілого щоби вбити, бо не стріляв в голову. Вказують, що висновки суду також помилкові, бо ж після п`яти влучних вистрілів засудженого в потерпілого, засуджений очевидно уже розумів, що його зброя не зброя, а тому з місця злочину краще втікати, ніж підшукувати нове знаряддя вбивства потерпілого, бо на сто відсотків засуджений не був впевненим чи хтось усе не побачив, тому з місця події він вирішив, заволодівши грошима, якнайскоріше втікати.

Посилаючись на пояснення особи на досудовому слідстві в якості обвинуваченого від 16 червня 2010 року, висновок балістичної експертизи № 446-Б від 26 червня 2010 року (а.с. 45-51 том 3) та висновок балістичної експертизи № 447-Б від 26 червня 2010 року (а.с. 59-63 том 3) стверджують, що засуджений разом з особою «удосконалювали» сигнальний пістолет таким чином, щоби з нього здійснювати травматичні вистріли, більш того, боєприпаси усилювали пороховим зарядом, щоби вистріл був якомога убійним.

Вважають, що прокурор, відмовляючись від обвинувачення, яке продовжував підтримувати потерпілий, а також і суд достатньо глибоко не встановили зміст і спрямованість умислу винного, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема не враховували спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки, не визначилися з визначальним - суб`єктивним ставленням винного до наслідків своїх дій.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_6 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, за попередньою змовою групою осіб, тобто злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, здійснив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, що зазнала нападу, як особи, які раніше вчинили розбій, тобто злочин, передбачений ч. 2 ст. 187 КК України, незаконне виготовлення, зберігання і носіння вогнепальної зброї та боєприпасів, без передбаченого законом дозволу, тобто злочин, передбачений ч. 1 ст. 263 КК України, самовільно присвоїв владні повноваження, тобто злочин, передбачений ст. 353 КК України,
Також, суд першої інстанції встановив, що в судовому засіданні не здобуто доказів вчинення засудженим ОСОБА_6 замаху на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_8 , з корисливих мотивів, що органами досудового слідства та обвинувачення кваліфіковано за ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК Українита яке підтримує потерпілий. В ОСОБА_6 не було умислу на замах на вбивство потерпілого ОСОБА_8 .
Так, ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_6 (кримінальна справа в частині обвинувачення якого закрита на підставі ст. 49 КК України - далі Особа), за попередньою змовою між собою, в ніч з 04 на 05 травня 2010 року на належному ОСОБА_12 автомобілі марки «Форд Транзит», номерний знак НОМЕР_1 , поїхали до лінії телефонного зв`язку, що в с. Стецева між вул. Івана Франка та Січових Стрільців, Снятинського району, звідки таємно викрали 500 метрів телефонного кабелю ТПП 100х2х0.4 м. та ТПП 30х2х0.4 м шляхом демонтажу повітряної лінії зв`язку. Даними діями спричинили ВАТ «Укертелеком» шкоду на суму 184 гривень 92 коп.
В подальшому, а саме в ніч з 15 на 16 травня 2010 року ОСОБА_6 із Особа на вищезазначеному автомобілі знову поїхали до лінії телефонного зв`язку, що у с. Стецева по вул. Грушевського, Снятинського району, де шляхом демонтажу з повітряної лінії зв`язку таємно викрали 250 м телефонного кабелю марки ТПП 100х2х0,4 м та 200 м марки ТІШ 20х2х0,4 м, чим спричинили ВАТ «Укртелеком» шкоду на суму 152 гривень 25 коп.
Продовжуючи злочинну діяльність ОСОБА_6 з Особою в ніч з 31 травня на 01 червня 2010 року на тому ж автомобілі під керуванням ОСОБА_6 прибули до лінії телефонного зв`язку між вулицями Івана Франка та Січових Стрільців у с. Стецева Снятинського району, де шляхом демонтажу таємно викрали з повітряної лінії зв`язку 150 м кабелю марки ТПП 100х2х0.4 м, 240 м кабелю марки ТПП 50х2х0.4 м, 200 м кабелю марки ТПП 30х2х0.4 м та 150 м кабелю марки ТПП 20х2х0.4 м, внаслідок чого заподіяли шкоду ВАТ «Укртелеком» в сумі 237 гривень 93 коп.
Отже, результатом вищезазначених протиправних дій ОСОБА_6 та Особи, ВАТ «Укртелеком» завдано шкоду на загальну суму 575 гривень 10 коп.
Не припиняючи злочинних дій, ОСОБА_6 та Особа у травні 2010 року, на Калинівському ринку в м. Чернівці у невстановленої слідством особи незаконно придбали шумовий пістолет ZORAKI - MOD 914-S 9mm № НОМЕР_2 та холості патрони до нього. Пізніше ОСОБА_6 та Особа, переслідуючи мету додаткової можливості проведення пістолетом пострілів 9 мм. патронами ударно-травматичної дії з використанням складових частин шумових патронів та саморобними патронами з сферичною кулею, виготовленими шляхом переробки останніх, до конструкції даної зброї внесли конструктивні зміни та спорядили 7 гільз шумових патронів підсиленим пороховим зарядом та стальною сферичною кулею від кулькового підшипника кочення, які є боєприпасами придатними для стрільби.
Надалі ОСОБА_6 та Особа, без спеціального дозволу, зберігали вказану вогнепальну зброю та боєприпаси за місцем проживання ОСОБА_13 та використали пізніше при здійсненні розбійних нападів на потерпілих ОСОБА_14 21 травня 2010 року на польовій дорозі сполученням с. Зібранівка та с. Келихів, Снятинського району, та ОСОБА_8 08 червня 2010 року в м. Городенка.
18 травня 2010 року, ОСОБА_6 та Особа, переслідуючи мету подальшого вчинення корисливих злочинів, придбали автомобіль марки ВАЗ-2105, номерний знак НОМЕР_3 , червоного кольору та нанесли на нього розпізнавальні знаки спеціальних автомобілів системи органів внутрішніх справ. Крім того, придбали форму підрозділу спеціального призначення служби охорони МВС «Титан».
21 травня 2010 року близько шостої години ОСОБА_6 та Особа, за попередньою змовою групою осіб, одівшись у форму вказаного підрозділу спецпризначення на вищезазначеному автомобілі з розпізнавальними знаками спеціального транспорту органів внутрішніх справ, самовільно присвоївши собі таким чином владні повноваження, з метою нападу (розбою), з ціллю заволодіння чужим майном приїхали на польову автодорогу сполученням с. Зібранівка та с. Келихів, Снятинського району, де озброївшись ОСОБА_15 пістолетом, марки «ZORAKI-MOD» 914-S 9mm, № НОМЕР_2 , а Особа пістолетом марки «ZORAKI - MOD» 914, Cal, з маркуванням «9мм Р.А.К. О.Z.К» без номера, які являлися вогнепальною зброєю, прийнявши на себе повноваження працівників органів внутрішніх справ, ввівши в оману, виглядом автомобіля, форми та міліцейського жезла, потерпілого ОСОБА_14 , який здійснював рух по тій дорозі на автомобілі марки ВАЗ-2105, номерний знак НОМЕР_4 , у напрямку с. Келихів, зупинили його і в нецензурній формі ОСОБА_15 наблизившись до автомобіля ОСОБА_14 в наказовій формі став вимагати гроші. Побачивши намір потерпілого втекти, який зрозумів, що його зупинили не працівники міліції, підсудні продовжуючи дії по завершенню нападу з метою заволодіння майном погрожуючи застосуванням зброї, спрямували пістолети вбік втікаючого на автомобілі потерпілого ОСОБА_14 , який сприйняв такі дії як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю і підсудний ОСОБА_15 вчинив три вистріли услід, проте жоден із них не влучив у автомобіль потерпілого.
Продовжуючи вчиняти злочини ОСОБА_6 та Особа 05 червня 2010 року простежили за потерпілим ОСОБА_8 , жителем м. Городенка Івано-Франківської області, який займався продажем іноземної валюти, з метою встановлення маршруту його руху та подальшого вчинення розбійного нападу на нього.
Готуючись до вчинення цього злочину ОСОБА_6 та Особа, 06 червня 2010 року, за оголошенням у газеті «Від і До» придбали мотоцикл марки «Іж Юпітер-3» синього кольору, який Особа перефарбував аерозольною фарбою.
07 червня 2010 року ОСОБА_6 та Особа вдруге прослідкували за потерпілим ОСОБА_8 переконавшись якою дорогою він рухається з дому до ринку, що у м. Городенка.
Наступного дня, 08 червня 2010 року близько 06 год. 15 хв. ОСОБА_6 та Особа завантажили вказаний вище мотоцикл у належний ОСОБА_12 автомобіль марки «Форд Транзит» та направилися у м. Городенка. При під`їзді до міста розвантажили мотоцикл, за кермом якого до місця призначення продовжив рух Особа, а підсудний ОСОБА_15 поїхав за кермом вказаного автомобіля.
Заїхавши у м. Городенка, Особа на мотоциклі поїхав в напрямку парку «Дружба» по вулиці Стуса повз будинок № 42 та зупинився на цій вулиці неподалік маршруту, яким зазвичай рухався потерпілий ОСОБА_8 . В цей час підсудний ОСОБА_15 направився до пам`ятника Степана Бандери, що у м. Городенка та зупинився на обочині дороги неподалік, де озброївшись пістолетом марки «ZORAKI»-MOD» 914-S 9mm, № НОМЕР_2 спорядженим саморобними боєприпасами, що були підсилені пороховим зарядом та з вмонтованими металічними кульками від кулькового підшипника кочення та взявши із собою напередодні придбаний у м. Снятині букет квітів, яким прикривав зброю, попрямував у напрямку парку «Дружба», що у м. Городенка.
В цей час до вказаного парку наближався потерпілий ОСОБА_8 , про що Особа відразу ж повідомив по телефону підсудного ОСОБА_6 , оскільки останні весь цей час спілкувалися між собою за допомогою мобільного зв`язку, який не переривали.
В момент, коли потерпілий ОСОБА_16 проходив по АДРЕСА_2 , неподалік літнього кінотеатру, підсудний ОСОБА_15 переслідуючи корисливі цілі, усвідомлюючи протиправність своїх дій та передбачаючи їх суспільну небезпеку, будучи озброєним вказаним пістолетом напав на потерпілого крикнувши «давай гроші» і націлив на нього пістолет. Коли останній став втікати ОСОБА_15 двічі вистрілив у праву половину грудної клітки та ліву сідницю. Наблизившись до лежачого потерпілого ОСОБА_8 з ціллю подолання опору ОСОБА_15 наніс йому ще два постріли у бороду та праву китицю, чим спричинив легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, після чого вирвав з рук пакет, у якому була барсетка з грошима у сумі: 30000 гривень, 115000 російських рублів, 650 фунтів стерлінгів, 60 польських злотих, 75 канадських доларів, 1000 євро та мобільний телефон «Нокіа» вартістю 1900 грн.
В цей час за вказівкою підсудного ОСОБА_6 , Особа на мотоциклі приїхав у вищезазначений парк та спільно на ньому покинули місце події, надалі залишивши його біля будинку № 42 по вул. Шевченка, що у м. Городенці, а самі на автомобілі «Форд» поїхали у с. Стецева Снятинського району.
Викрадені кошти розподілили між собою та витратили на власні потреби.

Потерпілий ОСОБА_8 та його представник ОСОБА_9 на засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, від представника ОСОБА_9 надійшли клопотання про розгляд апеляцій без їх участі. За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що у відповідності з ст. 362 КПК України (1960 року) їх неявка не є перешкодою для розгляду справи.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції:

- засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 підтримали апеляцію засудженого, просили залишити без задоволення апеляцію потерпілого ОСОБА_8 та його представника ОСОБА_9 ;
- прокурор заперечував проти задоволення апеляцій, просив відмовити в їх задоволенні.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляції засудженого ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_8 , його представника ОСОБА_9 необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 365 КПК України (1960 року) вирок, ухвала чи постанова суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 323 КПК України (1960 року) вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим.

На думку суду апеляційної інстанції, при ухваленні вироку суд першої інстанції в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

За змістом п. 11 розділу 11 КПК України (2012 року) кримінальні справи, які до дня набрання чинності цим Кодексом надійшли до суду від прокурорів з обвинувальним висновком, постановою про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, постановою про направлення справи до суду для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, розглядаються судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом, з урахуванням певних положень.

Згідно з п. 8 розділу 11 КПК України (2012 року) допустимість доказів, отриманих до набрання чинності цим Кодексом, визначається у порядку, що діяв до набрання ним чинності.

Перевіривши доводи апеляцій, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дослідив обставини, з`ясування яких має значення для цієї справи, а висновки суду першої інстанції, викладені у вироку, відповідають фактичним обставинам справи.

На думку суду апеляційної інстанції, висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ст. 353, ч. 2 ст. 187 КК України, ґрунтується на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджені доказами, дослідженими і оціненими судом.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції належним чином дослідив та правильно дав оцінкупоясненням засудженого ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_14 , представника потерпілого ПАТ «Укртелеком» в особі Івано-Франківської філії, Особи (а.с. 22-23 том 5), показанням свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , протоколам огляду місць події (а.с. 142, 150, 162 том 1, а.с. 2-7, 18-24, 64-85, 86-96, 190- 193, 198-217 том 2), протоколу відтворення обстановки та обставин події (а.с. 191-202 том 1, а.с. 188 том 2), кошторису розрахунків вартості викрадених кабелів та вартості робіт на їх відновлення по цеху телекомунікаційних послуг № 13 (м. Снятин) Івано-Франківської філії ВАТ «Укртелеком» (а.с. 174-181 том 1), висновкам балістичних експертиз (а.с. 33-35 том 2, а.с. 45-51, 59-63, 71-74, 93-95, 157-161, 169-173 том 3), протоколам впізнання по фотографіях (а.с. 45-52 том 2), протоколам впізнання (а.с. 57-61, 179-181 том 2), протоколу обшуку від 14 червня 2010 року (а.с. 155-156 том 2 ), висновку криміналістичної експертизи від 10 червня 2010 року (а.с. 23-26 том 3), висновку судово-медичної експертизи від 08 липня 2010 року(а.с. 5 том 3), висновку імунологічної експертизи від 06 серпня 2010 року № 0914 (а.с. 197-198 том 3), постанові Снятинського районного суду про надання дозволу на проведення виїмки інформації-роздруківки телефонних з`єднань з мобільних телефонів від 24 червня 2010 року (а.с. 38 том 4), протоколу виїмки від 02 серпня 2010 року та роздруківок до нього (а.с. 39-61 том 4), протоколу огляду речових доказів від 09 серпня 2010 року (а.с. 62 том 4), акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 14 серпня 2010 року (а.с. 206-208 том 3), та іншим.
У відповідності з ст. 67 КПК України (1960 року) суд першої інстанції оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. При цьому, ніякі докази не мають наперед встановленої сили.
Судом першої інстанції забезпечено дотримання принципу змагальності згідно з ст. 16-1 КПК України (1960 року), за змістом якої прокурор, підсудний, його захисник чи законний представник, потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач та їх представники беруть участь у судовому засіданні як сторони і користуються рівними правами та свободою у наданні доказів, їх дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом.
Відносно доводів засудженого ОСОБА_6 про те, що при судовому розгляді не досліджено речові докази, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що ОСОБА_6 в судовому засіданні 26 серпня 2021 року (а.с. 48 том 24) відповів, що, зокрема, відпала необхідність у виконанні клопотань про огляд та дослідження речових доказів, а під час досудового слідства всі речові докази оглянуті, по можливості сфотографовані, описані в відповідних протоколах.

Крім того, суд першої інстанції встановлюючи винуватість особи, яка вчинила злочини, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, не посилався на речові докази.

Доводи засудженого ОСОБА_6 про те, що суд першої інстанції поставив в основу вироку покази та відтворення ОСОБА_10 при насильницьких діях органами досудового слідства, суд апеляційної інстанції вважає голослівними.
Будь-яких доказів на підтвердження такої обставини стороною захисту не надано та судом апеляційної інстанції не здобуто. Матеріали справи не містять даних про факти психологічного тиску чи застосування фізичного насильства з боку конкретних осіб під час досудового слідства щодо ОСОБА_32 , погроз такого, в тому числі за результатами розгляду відповідних скарг чи заяв.
Крім того, ОСОБА_6 не наводить жодних обставин, які б доводили упередженість слідчих, прокурорів відносно нього або зацікавленість у притягненні до кримінальної відповідальності.

В протоколі допиту обвинуваченого ОСОБА_10 (а.с. 22-23 том 5) останній власноручно зазначив, що покази давав добровільно, без будь-якого психологічного чи фізичного тиску з боку працівників поліції.
Відтворення обстановки і обставин події 30 червня 2010 року за участю ОСОБА_10 (а.с.191-192 том 1) проведено в присутності понятих, а також і захисника ОСОБА_33 , в процесі здійснювалось фотографування. Відтворення обстановки і обставин події за участю ОСОБА_10 від 15 червня 2010 року (а.с. 188 том 2) проведено в присутності понятих, під час проведення слідчої дії застосовувався відеозапис. За змістом протоколів від понятих та присутніх ніяких заяв та зауважень не поступало, в тому числі щодо застосування будь-якого насильства з боку правоохоронних органів, викладене засвідчено їхніми підписами.
Власноручний підпис підтверджує волевиявлення особи, дійсність документу, свідчить про відповідальність за його зміст.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що оскаржений вирок ухвалено за результатами нового судового розгляду в суді першої інстанції після скасування Апеляційним судом Івано-Франківської області ухвалою від 13 січня 2016 року вироку Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 липня 2015 року (а.с. 40-54 том 19).

Суд першої інстанції дотримався вимог ст. 374 КПК України (1960 року), відповідно до якої вказівки суду, який розглянув справу в апеляційному порядку, є обов`язковими для органів дізнання і досудового слідства при додатковому розслідуванні і суду першої інстанції при повторному розгляді справи.

Засуджений ОСОБА_6 вказує, що суд першої інстанції не дотримався вимог суду апеляційної інстанції в частині допиту свідків з сторони засудженого - ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 .
В той час, суд апеляційної інстанції встановив, що такі доводи засудженого не відповідають дійсності, оскільки суд першої інстанції задовольнив всі клопотання сторони захисту про допит свідків, а також вжив можливі та необхідні заходи для їх реалізації.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що в клопотанні ОСОБА_6 Рожнятівському районному суду Івано-Франківської області (а.с. 17-19 та а.с. 110-111 том 23), останній не просить про допитати свідків ОСОБА_37 та ОСОБА_38 .

Судом першої інстанції для з`ясування обставин справи задоволено клопотання ОСОБА_6 про допит свідків, в тому числі тих, про які він зазначає.

Суд першої інстанції неодноразово викликав їх в судове засідання шляхом направлення судових повісток, однак вони не з`являлися на виклик суду. Постановою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 23 вересня 2020 року (а.с. 13-14 том 24) постановлено здійснити привід вказаних свідків.

З метою забезпечення допиту свідків суд першої інстанції оголошував перерву 21 жовтня 2020 року, 17 листопада 2020 року, 11 грудня 2020 року, 15 січня 2021 року, 01 березня 2021 року, 31 березня 2021 року, 22 квітня 2021 року, 17 травня 2021 року, 08 червня 2021 року, 15 липня 2021 року, надсилав повідомлення відділенню поліції.

З огляду на причини, з яких поверталися повістки про виклик до суду свідків (а.с. 47-49, 85-89, 99-102, 106-108, том 23) та отримані повідомлення поліції, у зв`язку з чим виконання постанови про привід неможливе (а.с. 133, 178 том 23), відомості про те, що свідки ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_39 відмовляються брати участь в судовому засіданні через епідеміологічну ситуацію на території України, перебувають за межами України, суд першої інстанції в судовому засіданні 15 липня 2021 року (а.с. 44-45 том 24), задовольнив клопотання прокурора, який просив змінити порядок та обсяг дослідження доказів і перейти до оголошення письмових доказів. При цьому, інші учасники судового засідання, в тому числі ОСОБА_6 , з цього приводу не заперечили.
Також ОСОБА_6 в судовому засіданні 26 серпня 2021 року (а.с. 48 том 24) відповів, що відпала необхідність у виконанні постанови суду від 23 вересня 2020 року про примусовий привід заявлених ним у клопотанні свідків.

Таким чином, судом першої інстанції вжито всіх необхідних заходів для виклику свідків, про які зазначає ОСОБА_6 та забезпечення їх явки до суду, однак через об`єктиві причини їх не було допитано, з урахуванням його думки, та ухвалено судове рішення на підставі наданих сторонами доказів, досліджених судом.

На думку суду апеляційної інстанції саме в такий спосіб суд першої інстанції сприяв забезпеченні права особи, закріпленого в ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, на справедливий розгляд справи упродовж розумного строку при розгляді будь-якого кримінальної справи.

Більш того, сторона захисту не довела, що свідки, на які вона посилається, можуть повідомити про такі обставини, що суттєво вплинуть на висновки суду про фактичні обставини справи.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції дав правильну оцінку поясненням свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , про те, що ОСОБА_6 07 та 08 червня 2010 року перебував на ринках Івано-Франківської області.
Суд першої інстанції зазначив, що їхні показання могли бути ініційованими родичами засудженого та враховує той факт, що через сплив ряду років із-за властивостей людської пам`яті, ці особи не можуть з впевненістю вказати на точну дату та час його перебування в якомусь конкретному місці. Хоча, в той же час суд і не виключає можливості, що ОСОБА_6 в ті дні міг бути на ринках, адже підготовка 07 червня і вчинення злочинних дій 08 червня 2010 року щодо ОСОБА_8 була здійснена обвинуваченим в ранковий час між 07 та 08 годинами, після чого враховуючи невелику відстань між населеними пунктами місць злочину, проживання та ринків, ОСОБА_6 та Особа могли прибути у вказані ними села та здійснювати торгові дії.
Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами сторони захисту, що твердження про недостовірність показань через сплив часу стосується й свідків з боку обвинувачення і потерпілих. Однак, суд першої інстанції оцінив показання всіх свідків як сторони захисту, так і сторони обвинувачення, в сукупності та взаємозв`язку з усіма іншими доказами. Пояснення потерпілих та свідків, які покладено в основу вироку про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, в повній мірі узгоджуються зі змістом письмових доказів, доповнюють одні одних.

Суд апеляційної інстанції вважає, що огляд місця події в с. Задубрівці Снятинського району від 22 травня 2010 року проведено з дотриманням ст. ст. 190, 191 КПК України (1960 року), а зміст протоколу (а.с. 18 том 2) відповідає вимогам ст. 195 КПК України (1960 року), в ньому описано все, що було виявлено, в тій послідовності, в якій все відбувалося. Те, що про виявлення на завершальному етапі двох об`єктів, схожих на гільзи, дописано іншою ручкою, саме по собі не може свідчити про недопустимість цього доказу, та про недостовірність такої інформації.
ОСОБА_6 посилається на те, що на а.с. 20 том 2 в фототаблиці до протоколу огляду місця пригоди білим коректором затерто число проведення експертизи - 18 червня 2010 року та зазначено минуле число огляду місця пригоди - 22 травня 2010 року. Разом з тим, в супровідному листі НДЕКЦ при УМВС України в Івано-Франківській області № 23/16-143 від 18 червня 2010 року (а.с. 19 том 2) чітко зазначено про направлення фототаблиці до протоколу огляду місця події від 22 травня 2010 року по факту виявлення обгорівшого автомобіля біля с. Задубівці Снятинського району.
В суді апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження доводи засудженого ОСОБА_6 про те, що в протоколі усній заяві потерпілого ОСОБА_8 від 08 червня 2010 року про злочин в м. Городенка (а.с. 63 том 2) підроблено підписи потерпілого, що може свідчить про створення штучного доказу в частині суми коштів в еквіваленті 76,378 гривень.
Всупереч доводам засудженого ОСОБА_6 потерпілий ОСОБА_8 на а.с. 77 тому 6 судового протоколу після огляду підпису на протокол-заяві на запитання головуючого відповів, що підпис його, 08 червня він нічого не підписував через пошкодження пальців правої руки, а коли дали йому підписувати даний документ і коли там появився його підпис невідомо.
Більш того, зміст заяви про суму коштів від 08 червня 2010 року (а.с. 63 том 2) повністю відповідає первинним пояснення ОСОБА_8 (а.с. 99- 100 том 2), що є послідовними протягом розслідування та розгляду справи, та узгоджуються з показанням свідка ОСОБА_22 .
Зміст постанови про порушення кримінальної справи по факту вчинення злочину від 08 червня 2010 року (а.с. 33 том 1) не спростовує змісту заяви ОСОБА_8 . В постанові слідчий не дублює заяву про злочин, а викладає обставини події по факту злочину як привід та підстави для порушення справи, які підлягають встановленню та перевірці.

Суд апеляційної інстанції під час розгляду справи не встановив підстав вважати, що в поясненні ОСОБА_6 від 14 червня 2010 року на (а.с. 183 том 2) органами досудового слідства дописано три телефонні номери іншою ручкою та іншим почерком вже після підписання ним пояснень. Пояснення послідовні, запитання та відповіді на аркуші написані рівномірно, написане ручкою та почерк візуально однакові, виправлення відсутні.
ОСОБА_6 в апеляції зауважує, що на а.с. 149 том 3 є висновок експерта ОСОБА_11 № 37 від 06 липня 2010 року щодо гіпсового зліпку взуття білого кросівку на ліку ногу розмір 260-105 см, який має сумнівний характер та потребує додаткового роз`яснення експерта в суді, однак такі доводи суд апеляційної інстанції не вважає слушними, з огляду на таке.
Як слідує зі змісту висновку експерта від 06 липня 2010 року № 37 (а.с. 144-149 том 3), ця експертиза стосується події, яка мала місце 16 квітня 2010 року в приміщенні АЗС № 2 КП «Октан», де невідомі заволоділи грошима в сумі 8396 гривень.

В той час, згідно з постановою прокурора Івано-Франківської обласної прокуратури № 04/2-177-10 від 26 серпня 2021 року (а.с. 200-208 том 23) змінено обвинувачення у кримінальній справі щодо ОСОБА_6 . Прокурор зазначив, що під час судового слідства не здобуто жодного доказу щодо причетності ОСОБА_6 до грабежу, який мав місце 16 квітня 2010 року на АЗС № 2 КП «Октан», обвинувачення за ч. 3 ст. 186 КК України не знайшло свого підтвердження.

А відповідно до ч. 1 ст. 275 КПК України (1960 року) розгляд справи провадиться тільки відносно підсудних і тільки в межах пред`явленого їм обвинувачення.
Таким чином, суд першої інстанції не перевіряв таке обвинувачення, і зазначений висновок експерта не має значення для справи.
Також, суд апеляційної інстанції вважає неспроможними доводи ОСОБА_6 про те, що в матеріалах кримінальної справи є значна кількість штучно створених доказів через недоведення таких обставин належними засобами, зокрема процесуальними рішеннями за наслідками здійснення досудового слідства, якими би було встановлено відповідні факти.

Потерпілий ОСОБА_8 та його представник ОСОБА_9 наголошують на тому, що є підстави для визнання ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, з призначенням відповідного покарання, однак за результатами розгляду справи за їх апеляцією суд апеляційної інстанції вважає це твердження непереконливим.

Так, згідно з ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

На недопустимості порушення принципу презумпції невинуватості наголошує Європейський суд з прав людини - особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення.

Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції належно перевірив наявність доказів вчинення засудженим ОСОБА_6 замаху на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_8 , з корисливих мотивів, що органами досудового слідства та обвинувачення кваліфіковано за ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК Українита яке підтримував потерпілий, та правильно зробив висновок, що таких не здобуто, що стало підставою для виправдання в цій частині.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

В інших випадках, коли в діях обвинуваченого немає всіх необхідних елементів складу того або іншого злочину за об`єктом, об`єктивною стороною, суб`єктом і суб`єктивною стороною, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Згідно з ч. 4 ст. 327 КПК України (1960 року) виправдувальний вирок постановляється у випадку, коли в діянні підсудного немає складу злочину.
Суд першої інстанції констатував, що в ОСОБА_6 не було умислу на замах на вбивство потерпілого ОСОБА_8 .
До такого висновку суд першої інстанції дійшов ґрунтуючись на локалізації поранень потерпілого ОСОБА_8 , тяжкості спричинених йому тілесних ушкоджень та його показаннях на досудовому і судовому слідстві, які є чіткими та послідовними і з яких вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 в момент вчинення злочинних дій впритул направив на нього пістолет із вимогою віддати гроші, і тільки тоді, коли той почав втікати, з відстані 1 м, за словами самого потерпілого, почав стріляти. Переслідуючи втікаючого потерпілого стріляв не у життєво важливі органи тіла. Зупинившись коли той уже лежав поранений, з наміром забрати пакет і барсетку вступив з ним у боротьбу і при цьому хоч і вистрелив у бороду, проте вважати, як стверджує потерпілий, що нападник мав умисел на вистріл у голову, не має жодних підстав, оскільки бачачи, що потерпілий не відпускає з рук пакет і барсетку з грошима, черговий вистріл здійснив у руку, яка тримала їх, хоча мав можливість вистрілити у будь-яку іншу частину тіла. Також важливим моментом того, що метою нападника було саме заволодіння коштами потерпілого, а не вбивство останнього, є те, що заволодівши грошима та за відсутності інших сторонніх осіб, які могли б зашкодити доведенню до кінця умислу на вбивство та наявність куль у пістолеті, він цього не зробив.
Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в цій частині в повній мірі врахував ті обставини, на які посилаються потерпілий ОСОБА_8 та його представник ОСОБА_9 в апеляції, зокрема обставини події, знаряддя злочину, кількість вистрілів, локалізацію і характер заподіяних ушкоджень, обставини припинення суспільно-небезпечних дій та ставлення ОСОБА_6 до вчинених діянь.
Враховуючи всі обставини у справі, не доведено поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_6 за ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України.
З огляду на наведене, підстав для скасування вироку суду першої інстанції згідно з ст. 367 КПК України (1960 року) - неправильного застосування кримінального закону, істотних порушень кримінального-процесуального закону, невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, апеляційним судом не встановлено, а тому в задоволенні апеляцій необхідно відмовити.

Керуючись п. 11 розділу 11 КПК України (2012 року), ст. ст. 365, 366, 377 КПК України (1960 року), колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляції засудженого ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_8 та його представника ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2021 року у кримінальній справі про обвинувачення ОСОБА_13 за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ст. 353, ч. 2 ст. 187, ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4