УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/3018/22

Провадження №: 1-кс/755/632/22

"18" квітня 2022 р.

м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва (далі Суд) у складі слідчої судді ОСОБА_1 перевіривши виконання вимог ст.ст. 303-304 КПК України за скаргою ОСОБА_2 , в інтересах ОСОБА_3 , на рішення слідчого про закриття кримінального провадження унесеного до ЄРДР 14.06.2019 за № 0005006, установив:

до цього місцевого суду 15.04.2022 надійшла дана скарга від 22.03.22 (дата формування документу в системі «Електронний суд»).

Відповідно до ст. 35 КПК України автоматизованою системою документообігу суду було визначено слідчу суддю ОСОБА_1 15.04.22 та передано їй матеріали 18.04.22.

Слідчий суддя, вивчивши скаргу, а саме письмові доводи особи, що її подала та інші долучені до неї матеріали, через призму виконання вимог ст.ст. 303-304 КПК України приходить до наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК на досудовому провадженні може бути оскаржена рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Згідно ст. 58 КПК потерпілого у кримінальному провадженні може представляти представник - особа, яка у кримінальному провадженні має право бути захисником.

Повноваження представника потерпілого на участь у кримінальному провадженні підтверджуються: 1) документами, передбаченими статтею 50 цього Кодексу, - якщо представником потерпілого є особа, яка має право бути захисником у кримінальному провадженні (ч. 3 ст. 58 КПК).

Стаття 50 КПК регламентує, що повноваження захисника на участь у кримінальному провадженні підтверджуються: 1) свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю; 2) ордером, договором із захисником або дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до правового висновку щодо правозастосування, який міститься у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 11 листопада 2019 року у справі № 648/3629/17 (провадження № 51- 9792 кмо 18) у ч. 1 ст. 50 КПК законодавець закріпив дві групи документів, наявність яких підтверджує повноваження захисника на участь у конкретному кримінальному провадженні та які обов`язково надаються суду: документ, що підтверджує право особи на заняття адвокатською діяльністю (оскільки захисником може бути тільки адвокат) та документи, що підтверджують право цієї особи бути захисником (здійснювати захист у конкретному кримінальному провадженні). При цьому законодавець у ч. 1 ст. 50 КПК імперативно закріпив надання адвокатом свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (п. 1 ч. 1 ст. 50 КПК) та документа з передбаченого в п. 2 ч. 1 цієї статті альтернативного переліку документів. Тобто зобов`язав адвоката надати суду свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та надав право альтернативного вибору щодо документів, передбачених у п. 2 ч. 1 ст. 50 КПК, якими може бути підтверджено повноваження захисника у кримінальному провадженні.

Разом з тим, слід відмітити, що, в цій ситуації, особа, яка підписала дану скаргу на підтвердження своїх повноважень надала копію ордеру із вказівкою на те, що правова допомога надається «… у всіх судах всіх інстанцій…».

У той же час, тільки належним чином оформлений ордер на надання правової допомоги є належною та достатньою підставою для представництва інтересів як довірителя, так і підзахисного (див. у т.ч. постанову ККС ВС від 21.03.2019 у справі № 760/650/18 від 21.03.2019).

З урахуванням того, що відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05.06.2019 у справі № 9901/847/18 в ордері на надання правової допомоги має бути зазначено не абстрактний орган державної влади, а конкретна назва такого органу, зокрема суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Реалізація цього завдання відбувається, зокрема, шляхом здійснення правосуддя, під час якого Верховний Суд у своїх рішеннях висловлює правову позицію щодо правозастосування, орієнтуючи у такій спосіб судову практику на однакове застосування норм права (див. у т.ч. постанову ККС ВС від 25.02.20 у справі № 619/1205/17).

З огляду на, що слідчий суддя у розрізі окреслених ВП ВС орієнтирів та відсутності факту відступу ВП від позиції висловленої нею у справі № 9901/847/18, уважає, що вказівка в ордері на те, що правова допомога надається в органах державної влади, чи, як у цьому випадку «… у всіх судах всіх інстанцій…» не може свідчити про те, що адвокат повноважний надавати правову допомогу клієнту та представляти його інтереси в будь-яких судах.

Тим самим, наведене указує, що захисник не дотримався вимог п. 2 ч. 1 ст. 50 КПК, як наслідок не підтверджив повноваження захисника на участь у цьому кримінальному провадженні.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 304 КПК України, скарга повертається, якщо вона подана особою, яка не має права її подавати.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга підлягає поверненню на підставі п. 1 ч. 2 ст. 304 КПК України, оскільки вона подана особою, яка не має права її подавати.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 309, 369-372, 376, 395, КПК України, Суд постановив :

скаргу повернути особі, яка її подала.

Повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України.

Копію ухвали про повернення скарги надіслати особі, яка її подала на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Слідча суддя ОСОБА_4