Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/454/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 115 (93, 94) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2022 року. колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000384 від 13 вересня 2021 року за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 31 травня 2022 року.

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гамаліївка, Конотопського району, Сумської області, українця. громадянина України, не одруженого, працюючого вантажником ТОВ «Кам - Трейд», із повною загальною середньою освітою, маючого на утриманні малолітню доньку 2014 р.н., зареєстрованого АДРЕСА_1 , проживаючого АДРЕСА_2 , раніше не судимого;
визнано винним та призначено покарання за ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України у виді 08 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з 13.12.2021, зараховано йому у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 13.12.2021 по день набрання вироком законної сили, відповідно ч.5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення - за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід у відношенні обвинуваченого ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено без зміни тримання під вартою в установі для попереднього ув`язнення.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 2566,60 грн. майнової шкоди, 100 000 грн. 00 коп. моральної шкоди та 20000 грн. 00 коп. за надання правничої допомоги адвокатом.

Долю речових доказів вирішено відповідно ст.100 КПК України.

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні незакінченого замаху на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, за таких обставин.
Так, 12.09.2021 близько 22:00 години, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння прийшов до домоволодіння своєї колишньої співмешканки ОСОБА_9 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 . Перебуваючи в приміщенні будинку потерпілої ОСОБА_9 у ОСОБА_8 , в ході конфлікту з потерпілою, на ґрунті неприязних стосунків, виник умисел на протиправне позбавлення її життя.
Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на умисне протиправне позбавлення життя іншої людини, ОСОБА_8 знаючи про те, що здоров`я та життя будь-якої людини рівною мірою охороняється законом і протиправне посягання на нього є кримінально караним діянням, діючи цілеспрямовано та рішуче, наніс потерпілій один удар кулаком правої руки в область лівого вуха, від якого остання впала на підлогу. Далі, ОСОБА_8 пішов до приміщення кухні, де взяв кухонну сокиру, а ОСОБА_9 в цей час піднялась та вибігла на подвір`я. Незважаючи на те, що потерпіла намагалась втекти на вулицю, ОСОБА_8 наздогнав її біля хвіртки та продовжуючи свої злочинні дії, схопив потерпілу ОСОБА_9 лівою рукою за шию, а правою рукою, в якій ОСОБА_8 тримав кухонну сокиру, наніс ОСОБА_9 декілька ударів в область голови та по лівій руці, якою потерпіла закривала голову. Далі, ОСОБА_8 повалив ОСОБА_9 на землю та знову наніс останній декілька ударів кухонною сокирою в область голови та лівої руки, після чого кинув кухонну сокиру та почав здавлювати шию потерпілої обома руками. При цьому, ОСОБА_8 свій намір на вбивство потерпілої ОСОБА_9 не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, оскільки в цей час малолітній син потерпілої ОСОБА_10 , який перебував на вулиці та бачив, як ОСОБА_8 наносить тілесні ушкодження ОСОБА_9 , почав наносити удари кочергою по спині ОСОБА_8 та таким чином припинив насильницькі дії останнього відносно потерпілої.
Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_8 спричинив потерпілій ОСОБА_9 згідно висновку судово - медичної експертизи № 123 від 19.11.2021 тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно мозкової травми у формі струсу головного мозку: рани волосистої частини голови, осколкового перелому переднього краю правої тім`яної кістки на межі міжтім?яного та лобно тім`яного швів, які відносяться до категорії ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент спричинення, тілесні ушкодження у вигляді тупої травми лівої кисті: рани тильної поверхні лівої кисті, внутрішньосуглобові переломи голівки основної фаланги 2-го пальця, голівки 3-ої п?ястної кістки, гвинтоподібний перелом середньої третини діафізу 4-ої п`ястної кістки лівої кисті, які відносяться до категорії СЕРЕДНІХ тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоров`я, більше 21 дня, тілесні ушкодження у вигляді рани тильної поверхні правої кисті, відносяться до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, більше 6 днів, тілесні ушкодження у вигляді садна в ділянці шиї та в піднижньощелепній ділянці відносяться до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень.

До початку апеляційного розгляду прокурор у кримінальному провадження відмовився від своєї апеляційної скарги, тому апеляційна скарга прокурора в апеляційному порядку не переглядається.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просив вирок змінити. Змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення з ч.3 ст.15, ч. ст.115 КК України на ч.1 ст.121 КК України та призначити мінімальне покарання в межах санкції статті та на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням. Зменшити відшкодування моральної шкоди зі 100 000 грн. до 3000 грн.

Свої вимоги обґрунтував тим, що в матеріалах даного кримінального провадження відсутні будь які докази, які б вказували на наявність у ОСОБА_8 умислу на вбивство ОСОБА_9 . В ході судового розгляду даного кримінального провадження встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 з потерпілою ОСОБА_9 раніше перебували в шлюбних відносинах, між ними не було неприязних стосунків, конфлікт виник раптово, коли ОСОБА_11 приїхав до потерпілої, щоб відновити стосунки. Після завершення конфлікту та нанесення тілесних ушкоджень потерпілій, обвинувачений ОСОБА_8 знаходячись біля неї та маючи реальну можливість ще наносити інші тілесні ушкодження, однак не вчиняв жодних протиправних дій щодо останньої, а навпаки одразу вжив заходів, щоб відвернути настання для потерпілої шкідливих наслідків. Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив, що наніс декілька ударів кочергою обвинуваченому ОСОБА_8 по спині після яких у ОСОБА_8 навіть не було тілесних ушкоджень, а тому вказані дії свідка ОСОБА_10 не можуть бути причиною припинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення і свідчить про свідоме припинення нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 з волі обвинуваченого, що виключає підставу для кваліфікації його дій як замах на вбивство.

Згідно з дослідженим у судовому засіданні доказами і фактичними обставинами не існувало причин, що перешкоджали вчиненню злочину, а отже, злочин припинено з волі обвинуваченого, що виключає підставу для кваліфікації його дій як замах на вбивство.

Сам обвинувачений ОСОБА_8 не заперечує, що хоча і діяв умисно, проте не бажав настання смерті потерпілій, зазначав, що якби мав наміри вбити потерпілу, то не дзвонив би їй по телефону і не намагався б побалакати з нею, коли опинився в будинку, прийшов би озброєний, і нічого не завадило б йому довести свій злочинний намір, направлений на вбивство, якщо би він у нього був.

З огляду на поведінку обвинуваченого після вчинення злочину та суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій, які свідчать про те, що він вчинив всі необхідні дії, які залежали від його волі та не мав наміру вбивати потерпілого вважаю, що дії ОСОБА_8 кваліфіковані не вірно за ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України. ОСОБА_8 утримався від подальших протиправних дій, намагався допомогти та супроводив потерпілу до ванної кімнати будинку, отже усвідомив свою вину та намагався запобігти тяжким наслідкам, вживши всіх заходів, що свідчить про відсутність умислу на вбивство.

Крім того, вважає необгрунтованим стягнення судом з мого підзахисного ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_9 відшкодування моральної шкоди у розмірі 100000 грн. В судовому засіданні потерпілою не було обґрунтовано і доведено спричинення моральних страждань саме на таку суму, а тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважаю стягнення з ОСОБА_8 у якості відшкодування потерпілій моральної шкоди у розмірі 100000 грн. занадто перебільшеним.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу, прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, дотримуючись меж перегляду судових рішень визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Досудове розслідування та судове слідство у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про наявність в діях ОСОБА_8 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які у повному обсязі, відповідно до вимог параграфу 3 гл.28 КПК України, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України судом першої інстанції у колегії суддів сумнівів не викликає.

Так, обвинувачений ОСОБА_8 в судових засіданнях суду першої та апеляційної інстанції свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав, вказав, що вину у нанесенні тяжких тілесних ушкоджень потерпілій визнає, не мав наміру її вбивати. Не погоджується з кваліфікацією замах на вбивство, просив перекваліфікувати його дії на заподіяння умисних тяжких тілесних ушкоджень.

Незважаючи на не визнання вини ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушенні, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, і на це правильно послався у своєму вироку суд першої інстанції, вина ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами і, зокрема:

- показаннями потерпілої ОСОБА_9 , наданими у судовому засіданні суду першої інстанції, яка пояснила, що обвинувачений її колишній співмешканець, з яким вона познайомилася в 2019 році, з кінця серпня не проживають разом. Стосунки зіпсувалися з обвинуваченим через те, що він не працював та потайки вживав алкогольні напої. Вона повідомила, що не має наміру з ним жити, та 23 серпня 2021 року він поїхав, після чого до 01 вересня 2021 року погрожував їй «що її так не залишить, вона його вигнала як собаку ні з чим». 01 вересня 2021 року він приїхав до неї, щоб нібито налагодити відносини, проте атмосфера була дуже напружена, він їй говорив, що «влаштує їм стрес, всі в шоці будуть на наступний день, ось побачиш», при цьому продемонстрував їй ножа, який схожий на мисливський, розкладний. Потім обвинувачений поїхав на тих умовах, що потерпіла подумає чи жити їм разом чи ні. Протягом наступного тижня обвинувачений телефонував їй та погрожував, що так все не залишить.

12 вересня минулого року ввечері з дітьми була вдома, та після того як лягли спати, почула як ручка дверей рухається, та відразу встала подивитися у вікно, і побачила там ОСОБА_11 , набрала його по телефону, він відповів, що треба поговорити, та щоб вона відкрила. На що потерпіла сказала, що їм немає про що говорити та не відчинить йому двері, щоб йшов геть. Після чого, ОСОБА_11 відтиснув вікно та заліз у її будинок. Він йшов на неї та вона кричала, щоб не підходив, при цьому, дістала з кишені халату електор шокер, який придбала завчасно, з метою захистися від обвинуваченого, клацала ним та махала хаотично, проте ОСОБА_11 вихватив його в неї та наніс один удар у ліве вухо, вона впала, таким чином загородивши йому вхід в коридор, він переступив через неї та побіг на кухню. В той час, вона швидко піднялася та вибігла на двір, та почала кричати, бігла до хвіртки, але вона була зачинена на ключ, повернувшись побачила, як на неї біг обвинувачений з великим прямокутним ножем. Біля хвіртки наздогнав її та сказав: «я ж казав, що тобі помщуся», і відразу почав завдавати удари кухонною сокирою. Вдарив по голові, вона відчула, як щось гаряче потекло по ній, почала закриватися рукою, він ще ударив, потім вона впала, обвинувачений продовжував наносити їй удари, душив руками, вона говорила, що вагітна і тому так себе поводила, щоб він зупинився. Коли перестав душити, почала підійматися, сказала, що нікому нічого не скаже, після чого він встав та її переступив, тоді побачила, що стоїть поряд син ОСОБА_12 з кочережкою. Обвинувачений сказав ОСОБА_12 (її сину), якщо зараз хтось приїде сюди, він уб`є його маму і його. Вже потім їй розповів син, що бив обвинуваченого по спині кочережкою. Під час нанесення ударів обвинуваченим, вона закривала руками голову, тому багато ударів прийшлося по руці, зокрема на ліву кисть. Вважає, що її врятував син, оскільки на її вмовляння обвинувачений ніяк не реагував, на продовжував наносити удари.

Ствердно заявила, що обвинувачений допомоги їй не надавав, і не пропонував, якби він її водив до ванни вмиватися,то там були б залишки крові, проте ванна була чиста. ЇЇ обмивали вже в лікарні. Потім пішла до будинку, де взяла ключ та відкрила хвіртку, щоб обвинувачений швидше пішов, на що він відповів, що нікуди не піде, і нікого не боїться. Потім приїхав її батько, як виявилося син зателефонував до нього та до поліції. Зайшовши у двір, відразу штовхнув обвинуваченого та останній впав на землю. Далі приїхала поліція, надягли кайданки на обвинуваченого. Син приніс стілець та чекали швидку допомогу. Наступного дня ОСОБА_11 їй зателефонував та сказав, те, що мав зробити зробив, далі будуть розбиратися в суді.

Цивільний позов просила задовольнити в повному обсязі. При цьому зазначила, що обвинувачений ні разу не запитав чи потрібна їй допомога. Також вказала, що зазнала значної шкоди від обвинуваченого, в лікарні нарахувала по шрамах 8 порізів, голова була зашита, також були порізи на голові, які не зашивали. Лишилася суглоба на вказівному пальці. В голові залишилася вм`ятина, кожен рік потрібно робити ОСОБА_13 , спостерігати чи немає змін. Наголосила, що діти отримали травму після вказаних подій, зокрема донька довго ночами плакала, боїться як гавкає собака, просить подивитися у вікно.

- показаннями малолітнього свідка ОСОБА_10 , наданими у судовому засіданні суду першої інстанції, який пояснив, що обвинувачений ОСОБА_11 колишній чоловік його мами потерпілої ОСОБА_14 . Коли вони проживали разом спочатку все було нормально, потім ОСОБА_11 почав пиячити, на даний час разом не проживають. Вказав, що того вечора близько 10 години його розбудила сестра, він підійшов до вікна і побачив, що приїхав ОСОБА_11 та розмовляв з його матір`ю по телефону, вона не хотіла відчиняти йому двері та стояла біля вікна. Він розізлився і побіг до іншого вікна, яке йде в спальню, відтиснув його та заліз таким чином до будинку, взяв маму і швидко тягнув її за одяг, за волосся, вдарив кулаком по голові. В той час він (свідок ОСОБА_10 ) швидко побіг у кімнату та зателефонував дідові, сказав, щоб той швидко приїздив, та викликав поліцію. Бачив, як мама вибігла на вулицю, а обвинувачений пішов на кухню та взяв ніж, що м`ясо рубати. Вибіг з ножем за нею, наносив удари, потерпіла опиралася, він тягнув її за одяг. Про що розмовляли не чув, переважно бив мовчки, потерпіла лежала на землі, а обвинувачений зверху на ній, вона говорила «відпусти, я ні в чому не винна», закривалася рукою, удари наносив по голові, він бачив близько 3-4 ударів і по руках багато. Він взяв кочергу і побіг на ОСОБА_11 , бив його ззаду, вдарив в затилок разів 3, щоб той відпустив маму. Обвинувачений випустив ніж, коли свідок почав його бити, підійшов до нього та казав, що «якщо він когось викликав, та хтось туди приїде, то не буде ні його, ні мами», та він (свідок) сказав, що нікого не викликав. Мамі обвинувачений допомогу ніяку не надавав та не пропонував. Бив ножем, не бачив чи душив її. Потім потерпіла підвелася, пішла відкрити хвіртку, щоб ОСОБА_11 пішов, він не хотів йти. Далі приїхав дід, потім поліція. Пояснив, що обвинувачений так вчинив з мамою, бо вона не захотіла з ним жити.

- показаннями свідка ОСОБА_15 , наданими у судовому засіданні суду першої інстанції, який пояснив, що потерпіла є його рідною донькою, а обвинувачений її колишній співмешканець. В той вечір він працював в нічну зміну охоронцем, йому зателефонував внук та сказав, щоб він терміново приїхав, бо маму вбивають. Після чого, він сів у машину та відразу приїхав, коли вийшов з машини побачив кров та дочку в крові, відразу підбіг до ОСОБА_11 , той стояв, та звалив його на землю. Дочку посадили на стілець та чекали приїзду швидкої допомоги. Від ОСОБА_11 було чутно запах алкоголю, потім поліція знайшла біля хати горілку в бутилці. Обвинувачений не надавав потерпілій ніякої допомоги. Знає, що обвинувачений виламав вікно та заліз у будинок, тягнув потерпілу за волосся та одяг, йому відомо, що онук бив ОСОБА_11 кочергою, як дитина. Коли зайшов побачив доньку, яка була в крові, коли ОСОБА_11 викидав ніж не бачив, побачив вже ніж коли приїхала поліція, ніж від нього на відстані близько 1,5 м. Діти були злякані плакали і кричали, він забрав їх у машину.

Відносини в ОСОБА_11 з його дочкою були нормальні, вони допомагали їм, йому було створено всі умови, дав обвинуваченому машину, купили трактор, землі дали. Вже потім донька приїхала і сказала, що обвинувачений почав пити, не знали що ОСОБА_11 був закодований, обвинувачений цього не казав, думав, що розійдуться по хорошому. Донька не розповідала, що він агресивно себе поводив відносно неї, сказала вже потім коли все сталося, розповіла, що обвинувачений їй погрожував.

Крім того, вина обвинуваченого, і на це також правильно послався у своєму вироку суд першої інстанції, підтверджується іншими зібраними у справі доказами і, зокрема:

- рапортом від 12.09.2021р., згідно якого вбачається, що о 21:59 год. 12.09.2021 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 12.09.2021 року о 21:58 год. за адресою: АДРЕСА_3 , заявниця повідомила про те, що чоловік б`є заявницю та її маму. Дані не вдалось уточнити так як були крики (Том №1, а.п. 4);

- рапортом від 13.09.2021р., згідно якого вбачається, що о 00:31 год. 13.09.2021 надійшло повідомлення від чергової медичної сестри Маловисківської ЦРЛ про те, що за медичною допомогою з тілесними ушкодженнями у вигляді ножового поранення волосистої частини голови та лівої кисті звернулася ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 жителька АДРЕСА_3 . По даному факту раніше проводилася перевірка ЄО - 4332 від 12.09.2021 (том №1, а.п. 5);

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 13.09.2021 року, згідно якого вбачається, що старшим оперуповноваженим СКП ВП №1 (м. Мала Виска ОСОБА_16 , прийнято усну заяву від ОСОБА_9 про те, що 12.09.2021 року у період з 21:00 по 21:30 колишній співмешканець ОСОБА_8 у АДРЕСА_3 , наніс заявниці удар ножем чим спричинив тілесні ушкодження (том №1, а.п.6);

- протоколом огляду місця події від 12.09.2021 року з додатком (фототаблицею) до протоколу огляду місця події від 12.09.2021 року під час якого оглянуто територію домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , де при огляді виявлено та вилучено: кухонний ніж з написом «Royalty Line» з білою рукояткою з лезом довжиною 17 см на якому знаходяться сліди речовини бурого кольору поміщено до паперового крафт пакету НПУ; змив речовини бурого кольору та контрольний змив зі стільця на території подвір`я - поміщено до 2 окремих крафт конвертів; змив речовини бурого кольору та контрольний змив з порогу вхідних дверей до житлового будинку - поміщено до 2 окремих крафт конвертів; змив речовини бурого кольору та контрольний змив з підлоги кімнати №2 - поміщено до 2 окремих крафт конвертів, які було визнано речовими доказами; ліхтарик чорного кольору з написом «СОР 580000BL1101» зі слідами речовини бурого кольору - поміщено до паперового крафт пакету НПУ (том №1, а.п.23-26,27-31);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 03.12.2021 р. проведеного за участю потерпілої ОСОБА_9 , в ході проведення якого остання пояснила та показала, при яких обставинах обвинувачений наносив їй удари. (том №1, а.п.49-53);

- дослідженим в судовому засіданні суду першої інстанції відеозаписом, що міститься цифровому носії флеш карта пам`яті накопичувач «Team» Micro SD HC, об`ємом 16 GB, який є додатком до протоколу огляду слідчого експерименту від 03.12.2021 року, проведеного за участю потерпілої ОСОБА_9 (том №1, а.п. 54);

- протоколом тимчасового доступу до речей та документів від 21.10.2021 року, згідно якого вбачається, що проведено опис речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді, а саме: медична картка амбулаторного хворого №2711/423 на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки: АДРЕСА_3 , яку визнано та долучено в якості речових доказів по кримінальному провадженню №0000384 від 13.09.2021 року (Том №1, а.п. 71-74, 75-77);

- висновком експерта №123 від 19.11.2021 року відповідно до якого у ОСОБА_9 , згідно наданої медичної документації, малися тілесні ушкодження у вигляді сполученої травми: відкрита черепно мозкова травма в формі струсу головного мозку: рани волосистої частини голови, осколковий перелом переднього края правої тім`яної кістки на межі міжтім`яного та лобно тім`яного швів; тупа травма лівої кисті: рани тильної поверхні лівої кисті, внутрішньосуглобові переломи голівки основної фаланги 2-го пальця, голівки 3-ої п`ясної кістки, гвинтоподібний перелом середньої третини діафізу 4-ої п`ястної кістки лівої кисті; рана тильної поверхні правої кисті; садна і ділянці шиї та в під нижньощелепній ділянці.

Тілесні ушкодження у вигляді « відкрита черепно мозкова травма в формі струсу головного мозку: рани волосистої частини голови, осколковий перелом переднього края правої тім`яної кістки на межі міжтім`яного та лобно тім`яного швів» виникли від травматичних дій тупого(их) предмета(ів). Згідно до (правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, що затверджені наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 року п.п.2.1.3.б) відносяться до категорії тяжких, як небезпечних для життя в момент їх спричинення.

Тілесні ушкодження у вигляді «тупа травма лівої кисті: рани тильної поверхні лівої кисті, внутрішньосуглобові переломи голівки основної фаланги 2-го пальця, голівки 3-ої п`ясної кістки, гвинтоподібний перелом середньої третини діафізу 4-ої п`ястної кістки лівої кисті» виникли від травматичних дій тупого(их) предмета(ів). Згідно до (правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, що затверджені наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 року п.п.2.2.2. ) відносяться до категорії середніх, що спричинили тривалий розлад здоров`я , більше 21 дня.

Тілесні ушкодження у вигляді «рана тильної поверхні правої кисті» виникло від травматичної дії тупого(их) предмета(ів). Згідно до (правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, що затверджені наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 року п.п.2.3.3.) відносяться до категорії легких, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, більше 6 днів.

Тілесні ушкодження у вигляді «садна і ділянці шиї та в під нижньощелепній ділянці» виникли від травматичних дій тупого(их) предмета(ів). Згідно до (правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, що затверджені наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 року п.п.2.3.5.) відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

На усіх вищезазначених тілесних ушкодженнях відобразилась загальні ознаки дії тупого(их) предмета(ів), що має(ють) обмежену контактуючу поверхню. Індивідуальні особливості контактуючої поверхні травмуючого(их) предмета(ів) в ушкодженнях не відобразились. Усі тілесні ушкодження можуть відповідати строку вказаного в постанові.

Локалізація та механізм спричинення тілесних ушкоджень, що малися у ОСОБА_9 можуть відповідати локалізації та механізму нанесення ударів, яка вказала потерпіла ОСОБА_9 в копії протоколу її допиту від 06.10.2021 року (том №1, а.п.80-83);

- висновком експерта №139 від 06.12.2021 року згідно якого вбачається, що локалізація та механізм спричинення тілесних ушкоджень, що малися у ОСОБА_9 , можуть відповідати локалізації та механізму нанесення ударів, яка вказала потерпіла ОСОБА_9 в копії протоколу слідчого експерименту за її участі від 03.12.2021 року. Локалізація та механізм спричинення тілесних ушкоджень, що малися у ОСОБА_9 , можуть відповідати локалізації та механізму нанесення ударів, як вказав малолітній свідок в копії протоколу його допиту від 03.12.2021 року. На тілесних ушкодженнях, що малися у ОСОБА_9 відобразилися загальні ознаки травматичної дії тупого(их) предмета(ів) з обмеженою контактуючою поверхнею. Індивідуальні характеристики контактуючого(их) предмета(ів) в ушкодженнях не відобразилися. Не виключається можливість виникнення тілесних ушкоджень від дії премета(ів) зазначених в постанові. Усі виявлені у ОСОБА_9 тілесні ушкодження виникли від не менше 7-ми травматичних дій. В момент отримання комплексу тілесних ушкоджень, що малися у ОСОБА_9 положення потерпілої та особи що спричиняла ушкодження могло бути самим різноманітним та змінюватися в процесі (том №1, а.п. 85-88);

- висновком експерта №745 від 08.12.2021 року разом з додатком №1, Таблиця до «висновку експерта №745», згідно якого вбачається, що кров потерпілої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , належить до групи 0аb за ізосерологічною системою АВ0 (том №1, а.п. 92-93);

- висновком експерта №186 від 24.12.2021 року разом з таблицею виявлення антигенів А, В і Н ізосерологічної системи АВО згідно якого група крові потерпілої ОСОБА_9 згідно «Висновку експерта» №745 від 08.12.2021 року, проведеному у відділенні судово - медичної імунології Кіровоградського облбюро СМЕ 0ab ізосерологічної системи АВ0. Зразок крові підозрюваного ОСОБА_8 для дослідження не доставлено. При судово медичній експертизі змивів з: руків`я (об.№1) та клинка (об.№2) знайдено кров людини, статеву належність якої встановити не вдалося через недостатню кількість клітинних елементів, придатних для цитологічного обліку. При серологічному дослідженні виявленої крові знайдено антиген Н ізосерологічної системи АВО. Таким чином, враховуючи отримані результати та групу крові потерпілої, можливо зробити висновок про належність виявленої крові особі в крові якої міститься антиген Н ізосерологічної системи АВО, від потерпілої ОСОБА_9 з властивим їй антигеном Н ізосерологічної системи АВ0 не відключається (том №1, а.п.96-98);

- висновком експерта № 746 від 20.12.2021 року разом з додатком №1, таблиці до «Висновку експерта №746» згідно якого вбачається, що кров потерпілої ОСОБА_9 належить до групи 0аb за ізосерологічною системою АВ0. В змивах речовини бурого кольору з порогу біля вхідних дверей до будинку (об`єкт 1), з кімнати №2 будинку (об`єкт 2), зі стільця на подвір`ї (об`єкт 3) знайдено кров людини. При визначенні групової належності в об`єктах 1-3 виявлено антиген Н, що свідчить про походження крові від особи групи 0аb. Таким чином, кров в змивах може походити від потерпілої ОСОБА_9 (том №1, а.п.102-104);

- висновком експерта №150 від 12.01.2022 року згідно якого вбачається, що локалізація та механізм спричинення тілесних ушкоджень, що малися у ОСОБА_9 можуть відповідати локалізації та механізму нанесення ударів, як вказав підозрюваний ОСОБА_8 в копії протоколу слідчого експерименту за його участі від 21.12.2021 року (том №1, а.п.106-107);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 21.12.2021 р. проведеного за участю обвинуваченого ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_3 , в ході проведення якого обвинувачений ОСОБА_8 пояснив та показав, при яких обставинах він наносив удари ОСОБА_9 (том №1, а.п.136-142).

Оцінюючи викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, за, що його засуджено, колегія судів доходить висновку, що дані висновки ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які досліджені судом першої інстанції у повному обсязі та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 правильно кваліфіковані за ч. 3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, як незакінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, та доведеність вини обвинуваченого у вчиненні даного кримінального правопорушення.

Доводи апеляційної скарги захисника стосовно кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, є необґрунтованими та безпідставними.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції правильно визнав кваліфікацію за ч. 3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України та зазначив в своєму вироку, що відповідно до п. 22 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК ( 2341-14 ), суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Замах на вбивство може бути вчинено лише за наявності прямого умислу на позбавлення життя потерпілого, тобто коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання.

Замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення і наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату.

Крім того правильно врахував висновок Верховного Суду у справі № 760/4968/15-к, провадження 3 51-320 км17 у постанові від 09.10.2018 року, в якій суд касаційної інстанції зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 115 КК умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Умисне вбивство слід відрізняти від умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого.

Верховний Суд роз`яснив, що при відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим.

На переконання колегії суддів суд першої інстанції правильно не погодився із твердженням захисника адвоката в клопотанні про перекваліфікацію дій обвинуваченого про відсутність в матеріалах кримінального провадження будь-яких доказів, які б вказували на наявність у ОСОБА_8 умислу на вбивство потерпілої ОСОБА_9 .

Також суд першої інстанції дійшов до правильного висновку з яким погоджується колегія суддів, що не знайшли свого підтвердження посилання сторони захисту на те, що обвинувачений ОСОБА_8 з потерпілою перебували у шлюбних відносинах та між ними не було неприязних відносин, а конфлікт виник раптово, коли ОСОБА_11 приїхав до потерпілої, щоб відновити стосунки.

Адже як показала потерпіла, вона значно раніше (ще в серпні) повідомила обвинуваченого, що не має наміру в подальшому з ним жити та навела всі аргументи, через які не бачила подальших стосунків з обвинуваченим. У зв`язку з чим обвинувачений поїхав 23 серпня 2021 року та до 1 вересня 2021 року від нього продовжувалися дзвінки з погрозами, що так це не залишить. Потім, коли приїхав до неї 01 вересня 2021 року та перебував декілька днів, обстановка була напружена, ОСОБА_8 говорив, що «влаштує їм стрес, всі в шоці будуть на наступний день», після того, як поїхав від потерпілої продовжував погрожувати по телефону, потерпіла його боялася та навіть придбала електро шокер, з метою захисту. 12 вересня 2021 року обвинувачений приїхав до потерпілої у вечірній час, перед цим вживав алкогольні напої, потерпіла не бажала відчиняти йому двері будинку, проте обвинувачений проник через вікно, відтиснувши при цьому його, що і сам не заперечував.

Відтак зазначені вище обставини не можуть свідчити про те, що конфлікт виник раптово, неприязні відносини між обвинуваченим та потерпілою склалися значно раніше події, що мала місце 12 вересня 2021 року.

Крім того, судом правильно враховано і вибір обвинуваченим знаряддя злочину кухонної сокири. При цьому правильно не взято до уваги доводи сторони захисту, що обвинувачений не мав завчасного приготованого знаряддя злочину, оскільки останній проживав значний проміжок часу з потерпілою в належному їй будинку та достеменно знав, де знаходяться ножі, про що свідчить його поведінка, оскільки після нанесення потерпілій удару кулаком в область голови (в праве вухо), від чого вона втратила рівновагу та впала на підлогу, обвинувачений переступив її та пішов на кухню за кухонною сокирою.

Суд першої інстанції також правильно врахував і заподіяння обвинуваченим тілесних ушкоджень в область життєво-важливого органу голови, та правильно критично віднісся до показань обвинуваченого, що він удари наносив не на повну силу в голову та бив по рукам. При цьому, суд правильно врахував, що удари приходилися на руки, так як потерпіла закривала ними голову.

Вказане підтверджується також і висновками експертиз, з яких вбачається, що локалізація та механізм спричинення тілесних ушкоджень, що малися у ОСОБА_9 можуть відповідати локалізації та механізму нанесення ударів, як вказала ОСОБА_9 та сам ОСОБА_8 в протоколах допиту.

Не знайшли підтвердження належними та допустимими доказами покази обвинуваченого, що він надав допомогу потерпілій, а саме водив вмивати її до ванної кімнати в будинку, вказане спростовується протоколом огляду місця події від 12.09.2021 року, показаннями потерпілої ОСОБА_9 , яка категорично заперечила, що обвинувачений надавав їй допомогу, чи пропонував її надати, про що також свідчать покази м/л свідка ОСОБА_10 , свідок ОСОБА_17 повідомив, що коли він приїхав, то обвинувачений не надав допомогу потерпілій.

На переконання колегії суддів суд першої інстанції правильно розцінив показання обвинуваченого, що спрямовані на уникнення від кримінальної відповідальності, в частині того, що він зупинився ( перестав наносити удари сокирою потерпілій) спочатку після того, як потерпіла сказала, що вона вагітна та в них буде дитина, та пізніше сказав, що зупинився сам, оскільки побачив багато крові в потерпілої, його не зупинив син потерпілої малолітній ОСОБА_18 , наносячи йому удари по спині та в голову, та він не отримав навіть тілесних ушкоджень, що на його думку підтверджує, що він зупинився сам.

При цьому суд також правильно врахував, що після нанесення ударів малолітнім ОСОБА_19 , обвинувачений відволікся від потерпілої, зупинився та почав кричати до ОСОБА_20 «якщо він когось викликав, та хтось приїде зараз на допомогу, то не буде ні його ні мами». Обвинувачений після того, як викинув кухонну сокиру, душив потерпілу, на запитання чому душив не зміг відповісти. Вказане підтвердив і сам обвинувачений.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_8 , що його дії були наслідком агресивної поведінки потерпілої, зокрема, те, що вона застосувала відносно нього електрошокер, а її син м/л ОСОБА_18 розбив йому брову, суд правильно розцінив як намагання уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Крім того, згідно зі ст.15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Замах на вчинення кримінального правопорушення є незакінченим, якщо особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця. Якщо умисне вбивство може бути вчинено як з прямим, так і з непрямим умислом, то замах на умисне вбивство можливий лише з прямим умислом, тобто коли вчинене свідчило про те, що винний усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій, передбачав можливість або неминучість настання смерті іншої людини і бажав її настання, однак смертельний результат не настав з незалежних від нього обставин.

Аналіз ст. 15 КК України дає змогу виокремити три ознаки замаху: 1) вчинення діяння безпосередньо спрямованого на вчинення злочину; 2) не доведення злочину до кінця; 3)причини незавершеності злочинного діяння від волі винного.

Тому, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що сукупний аналіз наведених вище доказів свідчать, що обвинувачений ОСОБА_8 усвідомлював суспільно-небезпечний характер свого діяння (наносячи удари кухонною сокирою в місце розташування життєво-важливого органу, а саме в області голови), передбачав його суспільно-небезпечні наслідки (що після такої кількості ударів в область голови може настати смерть), і хоча не бажав (з його слів) настання смерті, але свідомо припускав її настання, виходячи з характеру та тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень, проте не зміг завершити свій намір, з причин, що не залежали від його волі, а саме отримавши удари від малолітнього сина потерпілої, тому ці його умисні дії прямо свідчать про вчинення незакінченого замаху на умисне вбивство потерпілої.

Таким чином, перевіривши матеріали справи, оцінивши вищевказані зібрані докази по справі, які мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу, сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема знаряддя злочину, кількість та локалізацію поранень, причини припинення злочинних дій, стосунки потерпілої та обвинуваченого та їх поведінку, що передувала події, колегія суддів доходить висновку, про підстави для перекваліфікації дій обвинуваченого з ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.121 КК України відсутні. А тому апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, особу винного, який є неодруженим, має на утриманні неповнолітню дочку ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , негативно характеризується за місцем реєстрації, зловживає спиртними напоями, порушує громадський порядок, притягувався до адміністративної відповідальності, у міській раді за місцем тимчасового проживання в м. Мала Виска компрометуючі матеріали відносно обвинуваченого ОСОБА_8 відсутні, до затримання з 01.11.2021 року працював у ТОВ «Кам-Трейд» на посаді вантажника, за час роботи (з 01.11.2021 по 14.12.2021 року) проявив себе як працелюбний і відповідальний співробітник, характеризувався виключно позитивно, на обліках КНП «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судимий.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №471 від 24.12.2021 року КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в момент скоєння правопорушення не страждав і в даний час психічним захворюванням не страждає, не знаходився у тимчасовому хворобливому стані. Міг усвідомлювати свої дії і керувати ними. Підпадає під дію ст. 19 ч. 1 КК України. У відношенні інкримінованого правопорушення ОСОБА_8 , слід вважати осудним. Застосування заходів медичного характеру не потребує.

Також, судом враховано позицію потерпілої, яка просила призначити обвинуваченому максимальний термін покарання у виді позбавлення волі. Правильно врахував відсутність пом`якшуючих та наявність обтяжуючої покарання обставини вчинення кримінальних правопорушень обвинуваченим у стані алкогольного сп`яніння, та обґрунтовано призначено обвинуваченому покарання, з урахуванням вимог ч.3 ст.68 КК України, згідно якої, за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу у виді позбавлення волі строком на 8 років, яке на переконання колегії суддів відповідатиме тяжкості вчиненого, обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як ними самими, так і іншими особами, а ще буде відповідати меті покарання, визначеного у ст.50 КК України.

При цьому також колегія суддів враховує, що обвинувачений вчинив особливо тяжкий злочин, внаслідок якого могла настати смерть людини, протиправні дії вчинено в присутності двох малолітніх дітей, які також могли постраждати від таких дій обвинуваченого, поведінку обвинуваченого після його скоєння, який погрожував малолітньому свідку, якщо той викликав когось на допомогу.

Підстави для перекваліфікації дій обвинуваченого на ч.1 ст. 121 КК України та призначення покарання із застосуванням ст.69, ст. 75 КК України, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до частини 1 статті 129 КПК України суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому залежно від доведеності підстав і розміру позову.

Частина 5 статті 128 КПК України визначає, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушення або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції правильно вирішив заявлений цивільний позов потерпілої та стягнув з обвинуваченого на її користь завдану моральну, матеріальну шкоду та суми коштів за надання правничої допомоги адвокатом, оскільки останній в результаті вчинення злочину обвинуваченим була завдана матеріальна та моральна шкода. Твердження обвинуваченого та його захисника, що розмір стягнення на відшкодування моральної шкоди є завищеним є необґрунтованими та безпідставними та повністю спростовуються матеріалами провадження.

За змістом ч. 1 ст. 1166, ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності її вини; моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до рекомендацій, викладених у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», при розгляді кримінальної справи суд зобов`язаний на основі всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи з`ясувати характер і розмір матеріальної шкоди, заподіяної злочином, наявність причинного зв`язку між вчиненим і шкодою, що настала, роль і ступінь участі кожного з підсудних в її заподіянні, а також, чи відшкодовано її повністю або частково до судового розгляду справи, і у вироку дати належну оцінку зазначеним обставинам.

Позовна вимога про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 2566, 60 гривень, є обґрунтованою, оскільки ґрунтується на вимогах закону, з яких випливає, що шкода, заподіяна винними злочинними діями обвинуваченого підлягає відшкодуванню останнім. Підтверджена належними доказами та проти якої не заперечував обвинувачений.

Відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода, окрім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Сталою судовою практикою визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Так, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості заподіяна моральна шкода є очевидною враховуючи характер вчиненого правопорушення, глибину душевних та фізичних страждань, відуття болю та страху за своє життя та життя малолітніх дітей потерпілої, які стали свідками нападу та протиправним проникненням до житла, на даний час потерпіла ОСОБА_9 продовжує відвідувати лікарів, а наслідками травми є болі і необхідність уникати навантажень, тобто наявні обмеження у звичному укладі життя, обмеження у фізичних навантаженнях викликають значні емоційні страждання і небажані зміни у житті, а тому керуючись принципами виваженості та справедливості, враховуючи характер вчиненого правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, співрозмірним понесеним потерпілою моральним та фізичним стражданням буде моральна шкода в розмірі 100000 грн., оскільки ґрунтується на вимогах закону, з яких випливає, що шкода, заподіяна злочинними діями обвинуваченого підлягає відшкодуванню останнім.

Окрім того, вимога цивільного позову потерпілого у частині стягнення із обвинуваченого процесуальних витрат, пов`язаних із наданням потерпілому професійної правничої допомоги, у відповідності з ч. 2 ст. 120, ст. 124 КПК України, ст.ст. 137, 141 ЦПК України, знайшла своє підтвердження.

За правилами ч. 2 ст. 120 КПК України, витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, який надає правову допомогу за договором, несе потерпілий, а згідно ч. 1 ст. 124 цього Кодексу, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Тотожного роду позицію з даного питання щодо алгоритму відшкодування потерпілому витрат на професійну правничу допомогу висловив і Верховний суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду в ухвалі від 25.04.2018 у справі № 740/3447/17.

Суду надано договір про надання професійної правничої допомоги від 06.10.2021 року, ордер серії ВА № 1026465, та квитанцію до прибуткового касового ордера №149 від 06.10.2021 року про надання адвокатських послуг, згідно яких, потерпілою сплачено до АО «Усатенко і Усатенко» на підставі договору про надання професійної правничої допомоги 20 000 грн. (том №2, а.с. 11-12, 37).

Тому, зазначені витрати в розмірі 20 000 грн. підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_9 .

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника щодо зменшення суми відшкодування моральної шкоди, є необґрунтованими та безпідставними. Оскільки суд першої інстанції з дотриманням положень ст.ст.23, 1167 ЦК України, правильно встановив, що заподіяна моральна шкода є очевидною враховуючи характер вчиненого правопорушення, глибину душевних та фізичних страждань, відуття болю та страху за своє життя та життя малолітніх дітей потерпілої, які стали свідками нападу та протиправним проникненням до житла, на даний час потерпіла ОСОБА_9 продовжує відвідувати лікарів, а наслідками травми є болі і необхідність уникати навантажень, тобто наявні обмеження у звичному укладі життя, обмеження у фізичних навантаженнях викликають значні емоційні страждання і небажані зміни у житті. Та враховуючи принципи розумності та справедливості щодо стягнення шкоди, дійшов до правильного висновку про необхідність стягнути із обвинуваченого на користь потерпілої моральну шкоду в розмірі по 100 000 грн. на користь потерпілої, що на переконання колегії суддів в даному випадку, є достатнім, розумним та справедливим.

Порушень вимог кримінального процесуального та кримінального закону які б стали підставою для скасування по суті правильного винесеного судом рішення або направлення справи на новий судовий розгляд, колегією суддів не встановлено. Підстави для зміни вироку чи його скасування та закриття провадження по справі відсутні.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів доходить висновку, що вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та мотивованим, підстави для його зміни чи скасування відсутні, а тому апеляційна скарга захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 31 травня 2022 року стосовно ОСОБА_8 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення, безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який перебуває під вартою, у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

(підписи)