Справа № 569/5240/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2022 року м. Рівне

Рівненський міський суд в особі судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт по кримінальному провадженні № 0000342 від 02.02.2022 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , незаміжньої, несудимої, непрацюючої, із середньою освітою,

обвинуваченої у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

з участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_3 , захисника-адвоката ОСОБА_5 ,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_3 , 10.01.2022, біля 15 год 15 хв, перебуваючи на законних підставах у приміщенні магазину "Sinsay", що розташований в ТЦ "Злата Плаза", за адресою м. Рівне, вул. Короленка,1, маючи умисел на заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, скориставшись відсутністю спостереження за нею з боку інших осіб, таємно викрала із полиць вказаного магазину товарно-матеріальні цінності, а саме: блузку 2107F, вартістю 132 грн 50 коп; блузку 2089F, вартістю 132 грн 50 коп; штани 2440F, вартістю 165 грн 83 коп; теніску 42831, вартістю 99 грн 17 коп; светр дитячий 8110F, вартістю 132 грн 50 коп; чим завдала ДП "ЛПП Україна" АТ майнової шкоди на суму 662 грн 50 коп.

Таким чином, ОСОБА_3 , вчинила кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України, а саме: своїми умисними діями, які виразилися у таємному викраденні чужого майна ( крадіжка).

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд за клопотанням учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченої та дослідженням характеризуючих даних на обвинувачену.

Судом з`ясовано, що обвинувачена та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин та наслідки їх не оспорювання. Сумнівів у добровільності та істинності їх позиції у суду немає. Крім того суд роз`яснив, що учасники судового розгляду будуть позбавлені права оспорювати у апеляційному порядку ті фактичні обставини справи, які в судовому засіданні не досліджувались, і які ніким не оспорюються.

ОСОБА_3 у судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого проступку визнала повністю, щиро покаялась, кваліфікацію не оспорювала та підтвердила факт, що дійсно вона 10.01.2022, біля 15 год 15 хв, перебуваючи на законних підставах у приміщенні магазину "Sinsay", що розташований в в ТЦ "Злата Плаза", що за адресою м. Рівне, вул. Короленка,1, маючи умисел на заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, скориставшись відсутністю спостереження за нею з боку інших осіб, таємно викрала із полиць вказаного магазину, дві блузки, штани, теніску, светр дитячий. Готова на даний момент відшкодувати збитки, і просить призначити їй покарання у виді громадських робіт.

Представник потерпілого в судове засідання не з"явився, однак подав заяву, в якій просить розглянути кримінальне провадження без його участі, міру покарання призначити судом на власний розсуд.

Постановою старшого дізнавача сектору дізнання Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_6 від 10.02.2022 визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження оптичний диск із відеозаписом від 10.01.2022 по факту викрадення майна із магазину "Sinsay", що розташований в ТЦ "Злата Плаза", за адресою м. Рівне, вул. Короленка,1.

Витрат на залучення експертів немає.

Міра запобіжного заходу відносно обвинуваченої не обиралась.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обтяжуючих обставин суд не встановив.

Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ст. 17 ч. 1 КПК України полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Таким чином, за результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що діяння, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_3 мало місце, воно містить склад кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, і остання у його вчиненні винна.

При призначенні покарання обвинуваченій суд враховує, що вказане правопорушення відноситься до кримінального проступку.

Що стосується особи обвинуваченої то суд враховує, що вона має постійне місце проживання, де характеризуються посередньо, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судима, самостійно виховує малолітню дитину.

Щире каяття, це відповідне ставлення винної особи до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, іі осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації.Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Каяття є негативно забарвлене почуття, що поєднує в особі співчуття або жаль з приводу свого вчинку і почуття провини за його наслідки.

Суд приходить до переконання про дійсне, відверте визнання своєї провини обвинуваченою та щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, оскільки обвинувачена як протягом досудового розслідування так і судового розгляду щиро покаялась у вчиненому, висловлювала жаль з приводу вчиненого.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2013 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. У кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Як слідує з п. 3 даної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину його обставини його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчиненого групою осіб і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Статтею 17 Закону України від 23.02.2016 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справи суди застосовують Конвенцію та практику суду, як джерело права.

У справах «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 та «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005, Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» п. 38 рішення від 16.10.2008 ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий тягар для особи».

Згідно зі статтями 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступені тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування того чи іншого покарання.

Враховуючи характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого правопорушення, обставини його вчинення, особу винної та обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, а обтяжуючих обставин не встановлено, то суд прийшов до переконання, що обвинуваченій має бути призначене покарання без ізоляції від суспільства в межах санкції інкримінуємоі статті Кримінального Кодексу України у виді громадських робіт, оскільки саме такий вид покарання є адекватний характеру вчинення обвинуваченою кримінально-караних дій, і буде необхідний й достатній для її виправлення та попередження нових правопорушеннь.

Суд також вважає, що таке покарання відповідатиме тяжкості правопорушення, та не буде становити «особистий надмірний тягар для обвинуваченої та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства вимогам захисту основоположних прав особи". Крім того, призначене покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченої, і воно випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположених свобод» 1950 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.370,374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 80 годин громадських робіт.

Речові докази - оптичний диск із відеозаписом від 10.01.2022 по факту викрадення майна із магазину "Sinsay", що розташований в ТЦ "Злата Плаза", за адресою м. Рівне, вул. Короленка,1, залишити при матеріалах кримінального провадження.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 не обирати.

Вирок може бути оскаржений обвинуваченою, прокурором шляхом подачі апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили, якщо інше не передбачене цим Кодексом після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для всіх фізичних чи юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя :