Справа №203/3787/22
Провадження №1-кс/0203/3064/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2022 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000148,

у с т а н о в и в:

1. 03 жовтня 2022 року заявник звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність слідчого третього СВ (з дислокацією у м. Дніпрі) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000148 (а.с.а.с. 1, 2).

2. Заявник до суду повторно не з`явився, звернувшись з клопотанням про розгляд справи за його відсутності.
3. Слідча до суду також не з`явилася, повідомивши про те, що матеріали кримінального провадження витребувані Дніпропетровською обласною прокуратурою.

4. Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов висновку про те, що вона не підлягає задоволенню з огляду на таке.

5. Відповідно до частини 3 статті 306 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
6. При цьому норми КПК не визначають порядку розгляду таких скарг у випадках неявки до суду їх ініціаторів.
7. Разом з цим аналіз другого речення частини 3 статті 306 КПК у логічному зв`язку з рештою зазначеної норми абсолютно свідчить про те, що відсутність у судовому засіданні особи, яка подала скаргу, її захисника, представника є перешкодою для розгляду скарги.
8. Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини від 04.11.1950 (далі Конвенція) кожній фізичній або юридичній особі гарантоване право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у яких вона є стороною.
9. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
10. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, метою яких є недопущення перетворення судового розгляду у безладний процес.
11. Таким чином, ураховуючи небажання заявника брати участь у розгляді ініційованої ним же скарги, суд вважає за необхідне залишити її без задоволення (без аналізу правовідносин, що виникли у справі).
12. При цьому суд вважає клопотання заявника про розгляд справи за його відсутності таким, що не має правового значення, оскільки воно прямо суперечить приписам частини 3 статті 306 КПК.

13. Відмовляючи у задоволенні заявленої у справі скарги, суд також вважає за необхідне звернути увагу заявника на недотримання ним принципу добросовісності.
14. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, №15123/03, §45, 06.12.2007).
15. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004).
16. Добросовісність це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
17. У цій справі суд вважає за можливе застосувати доктрину «venire contra factum proprium» (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).
18. Очевидно, що дії заявника, який звернувся до суду зі скаргою, а згодом попри імперативну норму кримінального процесуального закону просив розглядати її за його відсутності, суперечать одна одній і містять ознаки недобросовісності.

19. Суд зважає на неможливість вирішення справи в іншій спосіб (зокрема, повернення скарги), оскільки відповідної правової підстави, передбаченої частиною 2 статті 304 КПК, у справі не встановлено.
20. Крім того, суд не вбачає й підстав для подальшого відкладення розгляду справи, оскільки заявник не з`явився повторно, отже таке відкладення потягне істотне порушення строків, визначених частиною 2 статті 306 КПК.
21. Суд також звертає увагу заявника на свідоме нехтування ним інституту розгляду справ у режимі відеоконференції.

22. Керуючись статтями 303, 306, 307, 369 372 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000148 залишити без задоволення.

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1