Єдиний унікальний номер 725/2186/22
Номер провадження 1-кп/725/79/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2022 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці кримінальне провадження, внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0000021 від 02 лютого 2022 року по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця за національністю, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 , із середньою освітою, не одруженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.408 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини з метою ухилення від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, за наступних обставин.

Так, 05 травня 2021 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №88 солдата військової служби за контрактом ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення, та призначено наказом командира військової частини НОМЕР_1 на посаду стрільця-помічника гранатометника 2 десантно-штурмового відділення 2 десантно-штурмового взводу 3 десантно-штурмової роти даної військової частини.

Відповідно до положень п. 9 ст. 1, п. 1 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовцем є особа, яка проходить військову службу, а початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.

Відтак, з моменту прийняття на військову службу за контрактом солдата ОСОБА_4 у військову частину НОМЕР_1 , останній набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

Вимоги ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують кожного захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

При цьому, статті 129, 130, 131, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачають необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Разом з тим, солдат ОСОБА_4 проходячи військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , у порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст.ст. 1, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 17, 30, 37, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи намір ухилитись від несення обов`язків військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, 10 січня 2022 року близько 08 год. 00 хв. самовільно, без поважних причин та дозволу командування військової частини НОМЕР_1 , в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, залишив територію військової частини НОМЕР_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та вибув до місця свого постійного проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де проводить час на власний розсуд.

Також слід зазначити, що 17.03.2017 року виконуючий обов`язки Президента України видав Указ Президента України «Про часткову мобілізацію» №303/2014, відповідно до якого в Україні настає особливий період.

14.04.2014 року виконуючий обов`язки Президента України видав Указ Президента України «Про часткову мобілізацію» №405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, тобто поняття «особливого періоду» є значно ширшим у своєму розумінні, ніж поняття «періоду мобілізації людських ресурсів», про терміни якої йдеться в Указах Президента України: особливий період не закінчується у момент закінчення мобілізації, що визначений Указами Президента України.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, слід прийти до висновку, що станом на 10.01.2022 року в Україні діяв особливий період і солдат ОСОБА_4 вчинив інкриміноване кримінальне правопорушення в час дії особливого періоду.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, щиро розкаявся у вчиненому, підтвердивши при цьому викладені в обвинуваченні фактичні обставини вчинення ним інкримінованого йому кримінального злочину. Суду показав, що за контрактом проходив військову службу у військової частини НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 та 10 січня 2022 року самовільно залишив розташування військової частини, вибувши до свого постійного місця проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, покидаючи військову частину не повідомив про даний факт командира військової частини й відповідно з рапортом не звертався. Просив суворо його не карати.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 не оспорює фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального злочину та визнав свою вину у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України, з`ясувавши при цьому те, що обвинувачений правильно розуміє зміст пред`явленого йому обвинувачення та не заперечував проти визнання недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, суд ураховуючи відсутність будь-яких сумнівів в добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши порядок та наслідки розгляду справи в порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, а також переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує щодо такого порядку судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись лише допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів, які характеризують особу обвинуваченого.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого , а також частково дослідивши матеріали кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 , у вчиненні інкримінованого йому кримінального злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Таким чином, суд вважає, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що протиправними діями обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальний злочин, передбачений ч. 3 ст. 408 КК України, тобто самовільне залишення військової частини з метою ухилення від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану та стороною обвинувачення дії обвинуваченого кваліфіковані вірно.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, що відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
До пом`якшуючих покарання ОСОБА_4 обставин, згідно ст. 66 КК України, суд відносить те, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину.

Обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_4 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Таким чином, при призначенні ОСОБА_4 виду та міри покарання, суд керуючись вимогами ст. 65 КК України, а також враховуючи характер і ступінь тяжкості скоєного ним злочину, який відповідно ст. 12 КК України належать до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального злочину визнав в повному обсязі, щиро розкаявся, активно сприяв у розкритті злочину, раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався та після вчинення даного злочину інших кримінально-караних діянь не вчиняв, не перебуває на обліках у лікаря нарколога та психіатра, є особою молодого віку, а також ураховуючи відсутність негативних характеристик по місцю проживання та місцю служби, вважає за можливе призначити йому покарання в межах мінімальної санкції ч. 3 ст. 408 КК України у виді позбавлення волі.

При цьому, ураховуючи позитивні дані про особу обвинуваченого, його молодий вік суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, і вважає за можливе призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.

Саме такий вид покарання на погляд суду є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся. Запобіжний захід не обирався. Речові докази відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 65, 75, 76 КК України ст.ст. 368, 369-371, 373-376, 395 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 3 ст.408 КК України і за його вчинення призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробаціїпро зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації в уповноважений орган з питань пробації.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Першотравневий районний суд м. Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Першотравневого
районного суду м.Чернівці ОСОБА_1