Справа № 464/7015/20
пр.№ 1-кп/464/35/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.06.2022 року м.Львів

Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000031 від 08.07.2020 про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, українця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з вищою освітою, одруженого, який має на утриманні малолітню дитину, викладача циклової комісії прикордонних дисциплін та військової підготовки відділу циклових комісій прикордонних та інших дисциплін, який перебуває у розпорядженні начальника Кінологічного навчального центру, раніше не судимого

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 368, ч. 2 ст. 369-2 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, 26.07.2020 о 13.30 год., перебуваючи на узбіччі дороги біля житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , під час попередньо домовленої зустрічі із ОСОБА_6 , який усвідомлював реальну можливість вирішення питання ОСОБА_3 щодо переведення його, ОСОБА_6 , для подальшого проходження військової служби до ІНФОРМАЦІЯ_2 , одержав від останнього неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у розмірі 600 доларів США (згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 26.07.2020 становить 16722 грн. 00 коп.) за обіцянку здійснення впливу на прийняття рішення не встановленими слідством посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_3 про переведення останнього для подальшого проходження військової служби до ІНФОРМАЦІЯ_4 , чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 369-2 КК України, тобто одержання неправомірної вигоди для себе за обіцянку здійснити вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів не визнав та надав показання про те, що в період із березня 2020 року орієнтовно до 27.07.2020 року він займав посаду начальника відділення протитанкових ракетних комплексів протитанкової застави прикордонної комендатури швидкого реагування ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Повідомив про те, що в травні 2020 року в протитанкову заставу до відділення станкових протитанкових гранатометів було призвано молодшого сержанта ОСОБА_6 , з яким він познайомився у кабінеті начальника протитанкової застави. ОСОБА_6 , почувши його телефонну розмову із маклером по нерухомості про намір продати квартиру, запропонував свою допомогу, оскільки його товариш хотів придбати квартиру. Вони домовилися про зустріч, під час якої обвинувачений показав ОСОБА_6 квартиру. Конкретної дати цієї події обвинувачений не пам`ятає, зазначає, що це було орієнтовно 10-20 липня. Під час огляду квартири до ОСОБА_3 зателефонувала його мати, яка поцікавилася фінансовою ситуацією обвинуваченого, адже найближчими днями у його жінки мали відбутися пологи. ОСОБА_3 відповів, що шукає, в кого позичити гроші, оскільки він досі не отримав відпускні, про отримання яких він писав рапорт ще в березні. Почувши цю розмову, ОСОБА_6 запропонував позичити йому гроші, які ОСОБА_3 мав повернути, отримавши відпускні.

Обвинувачений підтвердив, що йому було відомо про залучення ОСОБА_6 для підготовки у період із червня по липень 2020 року до змагань з університетського бою. Штучні перешкоди ОСОБА_6 у його тренуваннях він не створював, оскільки в той період останній ще не склав присягу, а тому не мав можливості заступати на будь-який наряд. ОСОБА_6 займався виключно тренуваннями, у наряди його не залучали. На запитання про те, чи не озвучував він під час телефонних розмов із ОСОБА_6 суми коштів за не створення ним будь-яких перешкод, відповів заперечно та зазначив, що навіть, якщо ОСОБА_6 залучався до наряду, то виключно із дозволу керівництва.

З приводу бажання ОСОБА_6 перевестися у Львівський прикордонний загін, із дислокацією у м. Львові, повідомив, що ОСОБА_6 звертався до нього із питанням про те, як йому правильно організувати переведення. За словами обвинуваченого, він пояснив ОСОБА_6 , що для початку йому треба написати рапорт, а далі переведення відбувається за рішенням командира частини.

Точної посади ОСОБА_6 , яку останній займав станом на липень 2020 року, обвинувачений не пам`ятає. Зазначає, що ОСОБА_6 займав посаду інспектора або молодшого інспектора другої категорії відділення станкових протитанкових гранатометів та не перебував у його безпосередньому підпорядкуванні. На запитання захисника про те, чи міг він за посадою вирішувати питання (якимось чином впливати, сприяти, ініціювати) щодо просування ОСОБА_6 по службі відповів заперечно, зауваживши, що у ОСОБА_6 був інший керівник.

На запитання про те, яким був характер допомоги ОСОБА_6 у вирішенні питання про переведення, відповів, що ніякого, оскільки він не є офіцером кадрів, щоб вирішувати питання стосовно переведення або просування по службі.

Обвинувачений стверджує, що вимогу ОСОБА_6 щодо надання йому пляшок алкоголю (а саме двох пляшок віскі та однієї пляшки коньяку), разом із 400 доларами США, він не висловлював.

З приводу подій, які відбулися 26.07.2020, повідомив наступне. Він домовився про зустріч із ОСОБА_6 , оскільки останній мав передати йому грошові кошти в позику у розмірі 6000 грн. Зранку 26.07.2020 ОСОБА_6 зателефонував до обвинуваченого та повідомив, що зможе приїхати і позичити йому кошти.

На запитання про те, яким чином він мав використати ці кошти, обвинувачений відповів, що частину коштів планував залишити собі, а іншу - відвезти мамі, оскільки внаслідок його зайнятості на роботі, саме вона повинна була поїхати із його дружиною до пологового будинку.

ОСОБА_3 підтвердив, що 26.07.2020 він дійсно одержав від ОСОБА_6 грошові кошти та 3 пляшки алкоголю, про які нічого не знав, оскільки це була ініціатива ОСОБА_6 .

Обвинувачений також повідомив, що він не бачив, яку суму коштів ОСОБА_6 йому передавав, оскільки купюри були «скручені», гроші на місці він не перераховував, але побачив, що це долари. ОСОБА_3 вирішив, що ОСОБА_6 передавав йому суму, еквівалентну 6000 гривень. Безпосередньо в момент передачі коштів ОСОБА_6 сказав, що не має грошей у гривнях, натомість у нього наявні гроші у валюті, після чого втік. Тільки після цього ОСОБА_3 побачив, що ОСОБА_6 передав йому 600 доларів. Пояснити, чому процитовані вище слова ОСОБА_6 не зафіксовані на відеозаписі, обвинувачений не зміг.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_6 повідомив, що він проходив службу у АДРЕСА_4 , із 15.05.2020 перебував на посаді інспектора Кінологічного навчального центру прикордонної служби третьої категорії. ОСОБА_3 був його безпосереднім начальником, конфліктних ситуацій між ними не було, стосунки із обвинуваченим носили характер робочих, час від часу ОСОБА_3 підвозив його до дому. Вказав, що він залучався до змагань між військовослужбовцями Державної прикордонної служби, які попередньо мали відбутися у м. Хмельницькому, однак були відмінені. У зв`язку із підготовкою до змагань ОСОБА_6 , згідно із наказом, був звільнений від служби.

ОСОБА_6 зазначив, що обвинувачений створював йому перешкоди у підготовці до змагань шляхом залучення його у наряди або у резерв (чергування) під час тренувань та зазначив, що списки про включення у наряди та резерв подає безпосередній начальник, а ним був саме ОСОБА_3 . Обвинувачений вимагав у нього грошові кошти за не створення перешкод під час тренувань та за надання допомоги у переведенні по службі до Львова до ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 600 доларів та пляшок з алкоголем. Вперше вимогу про отримання неправомірної вигоди ОСОБА_3 висловив під час тренувань, приблизно наприкінці червня, на початку липня, натякнувши на те, що для безперешкодного проведення тренувань, незалучення до нарядів, резерву і до інших службових обов`язків, треба передати 200 доларів США. В якій саме формі і якими словами була висловлена ця вимога ОСОБА_6 не пригадує, оскільки події відбувалися давно.

Станом на липень 2020 року ОСОБА_3 був начальником застави; оскільки завдання військової частини полягало у підсиленні кордонів, то військовослужбовці часто їздили у відрядження до кордону, а на місці залишався один офіцер, який ставав безпосереднім начальником застави. У липні 2020 це був саме ОСОБА_3 , оскільки він був єдиним офіцером, який залишився на той час на заставі.

ОСОБА_6 зазначив, що не пам`ятає, коли прийняв присягу, тому що у зв`язку із карантинними обмеженнями момент складення ним присяги постійно переносився. На запитання про те, чи треба було йому після складення присяги проходити спеціальну підготовку для того, щоб його могли відправити у відрядження на кордон, відповів заперечно, сказав, що достатньо скласти присягу та повідомив, що навчання, заняття проводяться постійно; про те, що треба проходити спеціальну підготовку, він не знав.

Заяву про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 писав власноручно на ім`я Управління СБ України за його місцезнаходженням по вул. Вітовського в м.Львові; працівники СБУ повідомили йому про те, що він буде залучатися до розслідування. Крім цього, свідок надав згоду на проведення за його участі НСРД. Після написання заяви 08.07.2020, його викликали по телефону до ДБР та видали йому техніку.

Перевестися у Львівський прикордонний загін викривач хотів із самого початку служби, про що повідомляв начальнику застави, однак рапорт на переведення не писав. Зауважив, що не розумів, що ОСОБА_3 не може йому допомогти із переведенням, якщо він не напише рапорт. На початку липня (точної дати викривач не пам`ятає) під час підготовки до змагань ОСОБА_3 повідомив йому, що може посприяти йому в переведенні у Львів. Хто був ініціатором даної розмови, не пам`ятає.

Щодо подій, які мали місце 26.07.2020 повідомив, що цього дня він був у Львові, до нього подзвонив ОСОБА_3 , запросив його на зустріч та повідомив йому про необхідність надати гроші. Про цю зустріч ОСОБА_6 та ОСОБА_3 домовлялися попередньо за 1-2 дні. Після цього ОСОБА_6 пішов в ДБР, де йому надали необхідну техніку. Віскі і коньяк купив за власні кошти. Гроші, які передавалися ОСОБА_3 , також належать викривачу. Зустріч із ОСОБА_3 відбулася приблизно в обід, по вул. Драгана в м.Львові, біля машини молодшого лейтенанта ОСОБА_3 . Одержаний алкоголь ОСОБА_3 поставив в багажник, а грошові кошти - у задню кишеню штанів.

На запитання про те, скільки разів ОСОБА_3 із моменту висловлення вимоги до моменту передачі коштів намагався відрядити свідка до кордону, і в нього це не вдавалося із тих чи інших причин, відповів, що не пам`ятає, та вказав, що були випадки його направлення у наряд та резерв, випадків відрядження до кордону він вже не пригадує.

На запитання про те, для чого він передав ОСОБА_3 неправомірну вигоду 26.07.2020, тобто в момент, коли змагання вже були відмінені, відповів, що не знав про їх відміну, оскільки вони постійно відкладалися у зв`язку із карантинними заходами, а тому він та інші військовослужбовці продовжували тренування.

Коли саме ОСОБА_3 озвучив, що за переведення має бути заплачено 400 доларів, ОСОБА_6 не пригадує, як і не пригадує посаду, на яку його мали перевести. Посада для нього була неважлива, основне, щоб його перевели саме до Львова. Однак, передача 400 доларів та алкоголю це ініціатива ОСОБА_3 , оскільки саме він запропонував свою допомогу у вирішенні цього питання, а також конкретно назвав, яке саме віскі мало бути передане. На запитання про те, чи розумів він, що вирішення питання про переведення перебуває поза межами компетенції ОСОБА_3 , відповів заперечно, але зазначив, що він розумів, що обвинувачений міг посприяти переведенню через знайомства, але через які саме знайомства, йому було невідомо;

У судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_7 , який працює на посаді першого заступника коменданта начальника штабу прикордонної комендатури швидкого реагування Кінологічного навчального центру. Обвинувачений був його безпосереднім підлеглим, їхні взаємовідносини носили характер службових. В 2019-2020 свідок ніс службу разом із обвинуваченим. Про обвинуваченого повідомив, що даний військовослужбовець характеризувався позитивно. ОСОБА_3 займав посаду начальника відділу протитанкової застави і до його обов`язків входило, зокрема підтримання дисципліни та правопорядку в підлеглому підрозділі; весь особовий склад цього підрозділу перебував у його прямому підпорядкуванні. Крім виконання безпосередніх службових обов`язків, ОСОБА_3 на правах коменданта надавалося право визначати або ставити додаткові завдання, які не пов`язані із виконанням його службових обов`язків та не суперечать законодавству. На запитання про те, чи входило до обов`язків ОСОБА_3 складення графіків нарядів особового складу підрозділів по залученню до несення служби в наряди різних видів, відповів, що ОСОБА_3 міг залучати осіб до добових нарядів самостійно, без погодження, а до прикордонних ні. Ставити задачі військовослужбовцям не з його підрозділу ОСОБА_3 не міг.

Щодо ОСОБА_6 зазначив, що знайомий із ним суто як із підлеглим із їхнього підрозділу. Свідку відомо про виконання рапорта лейтенанта ОСОБА_8 , який на той час займав посаду начальника фізичної підготовки Кінологічного навчального центру, в якому він клопотав перед комендантом прикордонної комендатури про те, щоб ОСОБА_6 не залучали під час проведення тренувальних зборів до виконання службових обов`язків.

На переконання свідка, ОСОБА_3 , як командир підрозділу, за умови великого перенавантаження особового складу, який йому підпорядковується, виходячи зі своїх потреб, міг залучати ОСОБА_6 до добових нарядів, навіть за наявності службової записки про звільнення останнього від виконання службових обов`язків під час тренувань. Так, ОСОБА_3 міг доповісти керівництву про необхідність залучення ОСОБА_6 до несення добових нарядів. При цьому, свідок зауважив, що у посадовій інструкції обвинуваченого цього не передбачено. Право ОСОБА_3 залучати військовослужбовців для несення добових нарядів передбачено Статутом Збройних Сил України, це входить у обов`язки командира підрозділу, а у посадовій інструкції передбачено обов`язок дотримуватися Статуту.

На запитання про те, чи врегульований підзаконними нормативно-правовими актами порядок дій ОСОБА_3 , як командира підрозділу, у випадку наявності резолюції, яка звільняла військовослужбовця від несення нарядів та за необхідності залучити цього військовослужбовця до добового наряду, відповів заперечно та повідомив, що у цьому випадку слід керуватися змістом резолюції, із якої вбачається, що ОСОБА_3 міг залучати ОСОБА_6 (це передбачено Статутом ЗСУ) до добових нарядів за погодженням із начальником частини або коменданта комендатури.

Свідок повідомив, що ОСОБА_6 служив у підрозділі протитанкової застави, а ОСОБА_3 виконував обов`язки начальника цього підрозділу у зв`язку з наявністю вакантної посади командира підрозділу, проте відповідного наказу про призначення обвинуваченого на посаду не було, оскільки таке рішення приймається та доводиться усно;

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 повідомив, що він працює у військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника відділу кадрів, яку займав також в червні-липні 2020 року. Відносини із обвинуваченим охарактеризував як робочі. Вказав, що інформація щодо того, хто із військовослужбовців Кінологічного навчального центру відряджався для посилення охорони державного кордону у період червень-липень 2020 року, відсутня. На запитання, чи потрібно військовослужбовцям проходити спеціальну підготовку для того, щоб бути відрядженим до державного кордону, надав ствердну відповідь та повідомив, що із цією метою проводяться спеціальні навчання. Чи проходив спеціальне навчання ОСОБА_6 , свідок повідомити не може, але водночас стверджує, що ОСОБА_6 точно перебував у відрядженні в межах регіонального управління, але не пригадує, де саме.

Повідомляє, що ОСОБА_6 бажав перевестися, однак чи подавав він відповідні рапорти керівництву, свідку достовірно невідомо. Жодних заяв, рапортів про переведення або відрядження ОСОБА_6 не подавав.

Списки про відрядження військовослужбовців для посилення державного кордону складав командир підрозділу за клопотанням ОСОБА_3 . На запитання про те, чи перебував ОСОБА_6 у підпорядкуванні ОСОБА_3 відповісти не зміг. За клопотанням ОСОБА_3 ОСОБА_10 міг вибути у відрядження для посилення державного кордону, але свідок не впевнений, чи це входило у компетенцію обвинуваченого;

У судовому засіданні свідок ОСОБА_8 зазначив, що він із 08.01.2020 року працює у військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника фізичної підготовки та спорту групи підготовки персоналу Кінологічного навчального центру. До його службових обов`язків входить організація фізичної підготовки військових та організація змагань у межах військової частини, переможці якої відправляються на всеукраїнські змагання.

З ОСОБА_6 свідок познайомився наприкінці травня 2020 та встановив, що останній є майстром спорту із боксу. Тому він залучав ОСОБА_6 до тренувань у спортзал. Оскільки ОСОБА_6 мав травму ноги, то він залучався до тренування у ролі тренера.

Після 16.06.2020 до нього подзвонив ОСОБА_6 і попросив свідка поговорити із ОСОБА_3 , щоб останній не заперечував проти його відсутності у п`ятницю, оскільки він мав їхати у лікарню. Свідок зателефонував ОСОБА_3 (як безпосередньому керівнику), він не заперечував. Окрім цього, свідок повідомив, що ОСОБА_6 жалівся, що його двічі ставили в наряд за період із червня по початок липня. ОСОБА_3 мотивував це тим, що більше немає кому, а тому він змушений ставити у наряд саме ОСОБА_6 .

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 повідомив, що він є старшим сержантом, інспектором прикордонної служби начальником 1 секції протитанкових ракетних комплексів 1 вогневої групи протитанкового відділення протитанкової застави ПКШР. Повідомив, що ОСОБА_6 служив у тому ж підрозділі, що й обвинувачений ОСОБА_3 , але у іншому відділенні.

Зазначив, що у червні-липні 2020 командира відділення, де проходив службу ОСОБА_6 не було, його обов`язки фактично виконував ОСОБА_3 , про що було доведено до відома військовослужбовців під час шикування.

Свідок зазначив, що ОСОБА_6 не міг відряджатися до кордону, оскільки він не пройшов навчання молодших інспекторів прикордонної служби. Повідомив про бажання ОСОБА_6 перевестися в інший підрозділ прикордонної служби.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_12 , матір ОСОБА_3 , дала наступні показання: вона є приватним підприємцем, із обвинуваченим перебуває у хороших відносинах. Влітку 2020 року також працювала приватним підприємцем, знає, що її син в цей час працював у прикордонній службі на керівній посаді. Особа ОСОБА_6 відома їй зі слів сина, особисто із ним не знайома, але обвинувачений розповідав їй, що ОСОБА_6 мав ножове поранення, у нього є важкохвора сестра, а також про те, що він просив ОСОБА_3 допомогти перевести його до Львова. Про бажання ОСОБА_6 перевестися до Львова і її роль у цьому сказала, що до неї подзвонив її син (у кінці липня, точнішу дату не пам`ятає) та спитав, чи можна перевести ОСОБА_10 для подальшого проходження ним військової служби до АДРЕСА_3 . На це вона відповіла, що вона може дізнатися, які для цього потрібно зібрати документи, оскільки у неї є товариш, котрий перебуває на пенсії, але працював у Прикордонній службі, а тому ознайомлений із процедурою переведення на іншу посаду.

На запитання про те, чи телефонував їй ОСОБА_3 та чи повідомляв про те, що він має намір одержати неправомірну вигоду (грошові кошти), частину якої він має передати їй, відповіла, що мова йшла про грошові кошти, які обвинувачений повинен був позичити для організації пологів дружини. Так, ОСОБА_3 повинен був позичити 6000 гривень для того, щоб мати кошти на витрати, пов`язані із народженням дитини. Частину грошей вони мали обміняти на долари. Ці кошти обвинувачений мав позичати не у ОСОБА_6 , жодних фінансових питань її син із ним не обговорював.

З приводу розмови, яка мала місце між нею і ОСОБА_3 та зафіксована у матеріалах НСРД, свідок повідомила, що мова йшла про 6000 гривень, які її син мав позичити у зв`язку із пологами дружини. Частину із цих коштів вони домовлялися обміняти на долари для того, щоб витратити на аналізи для вагітної дружини, частина грошей мала залишитися в неї, інша частина - в її сина. Свідок надала наступні пояснення із приводу сказаних нею фраз, що зафіксовані у матеріалах НСРД: «По 50 можемо зразу взяти» - мова йде про долари, на які вони із сином планували обміняти позичені 6000,00 грн.; «дочекаюсь до того часу, нічого не буду брати, перше треба роботу зробити» - свідок пояснила, що йдеться про пологи дружини, проведення яких треба буде оплатити лікарю; «ну я 5, і 5 тобі … як тобі, сьогодні чи завтра привезти? …нехай приступають до роботи» -відповіла, що не пам`ятає про що йшла мова.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 повідомив, що останні три роки він працює охоронником у маркеті «АТБ». Із ОСОБА_3 він знайомий, оскільки обвинувачений є сином його знайомих.

Зазначив, що є військовим пенсіонером, колись займав посаду командира роти, працював у прикордонній службі до 2002 року, після чого пішов на пенсію. До пенсії був начальником паливно-мастильних матеріалів ІНФОРМАЦІЯ_2 . До прикордонної служби зараз жодного відношення не має, але близько року тому до нього зверталася ОСОБА_12 , матір обвинуваченого, з приводу порядку (процедури) переведення з одного місця несення служби в інше, і він пояснював як це зробити написати рапорт; роз`яснив процедуру переведення, жодних інших консультацій не надав, неправомірну вигоду йому за це ніхто не пропонував.

Проаналізувавши докази, надані стороною обвинувачення та стороною захисту, оцінивши показання свідків, суд доходить висновку про те, що вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, доведена сукупністю досліджених доказів:

- показаннями допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_6 , який ствердив, що саме ОСОБА_3 запропонував йому допомогу у вирішенні питання із переведенням для проходження військової служби до ІНФОРМАЦІЯ_2 . На переконання свідка, обвинувачений міг посприяти його переведенню, використовуючи свої знайомства. Свідок також повідомив, що 26.07.2020 до нього подзвонив обвинувачений ОСОБА_3 та запросив його на заздалегідь домовлену зустріч. ОСОБА_6 зазначив, що зустріч із ОСОБА_3 відбулася приблизно в обід, по вул. Драгана у м. Львові, біля машини молодшого лейтенанта ОСОБА_3 . Одержаний алкоголь ОСОБА_3 поставив в багажник, а грошові кошти - у задню кишеню штанів;

- показаннями обвинуваченого, який підтвердив факт одержання ним 26.07.2020 від ОСОБА_6 грошових коштів у розмірі 600 доларів;

- показаннями допитаної у судовому засіданні свідка ОСОБА_12 , яка зазначила, що її син, обвинувачений ОСОБА_3 дійсно звертався до неї із проханням допомогти перевести ОСОБА_6 для проходження ним служби до м. Львова. Свідок також підтвердила, що зафіксовані у матеріалах НСРД щодо ОСОБА_3 розмови, зокрема ті, які стосувалися передачі грошових коштів та переведення, відбувалися саме з нею;

- заявою ОСОБА_6 від 26.07.2020 про надання власних грошових коштів у розмірі 600 доларів США;

- даними протоколу огляду, ідентифікації та помічення грошових коштів від 26.07.2020 (а.с. 67-69 т. 1), в ході якого оглянуті грошові кошти у розмірі 600 доларів США, в кількості шести купюр та помічено їх спеціальним хімічним препаратом «Промінь-1», який при ультрафіолетовому освітленні люмінесціює жовто-зеленим кольором, після чого зазначене майно передано ОСОБА_6 для подальшого проведення заходів із підтвердження фактичних даних про вимагання та одержання неправомірної вигоди ОСОБА_3 .

Такий протокол складено співробітником спецпідрозділу БКОЗ УСБУ у Львівській області капітаном ОСОБА_14 на виконання доручення №12-08/1491т від 09.07.2020 та постанови прокурора Військової прокуратури Львівського гарнізону західного регіону України про проведення контролю за вчинення злочину №251т від 24.07.2020.

Сторона захисту просить визнати вказаний доказ недопустимим, оскільки чинним КПК України не передбачено право прокурора чи слідчого доручати оперативним працівникам проведення процесуальних дій. Для обґрунтування своєї позиції захисник посилається на приписи ч. 3 ст. 40 КПК України, якою встановлено, що прокурор чи слідчий вправі доручити проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам та на норми глави 20 КПК України, у якій серед вичерпного переліку слідчих (розшукових) дій огляд, ідентифікація (помічення) майна не передбачена.

Із вказаними доводами суд не погоджується, з огляду на наступне.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 273 КПК України за рішенням керівника органу досудового розслідування, прокурора під час проведення негласних слідчих (розшукових) дій можуть бути використані заздалегідь ідентифіковані (помічені) або несправжні (імітаційні) засоби. З цією метою допускається виготовлення та використання спеціально виготовлених речей і документів, створення та використання спеціально утворених підприємств, установ, організацій. Виготовлення, утворення несправжніх (імітаційних) засобів для проведення конкретних негласних слідчих дій оформлюється відповідним протоколом.

В постанові прокурора №251т від 24.07.2020 зазначено, що у ході проведення контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту слід використати заздалегідь ідентифіковані та помічені засоби. Таким чином, рішення про використання під час проведення НСРД заздалегідь ідентифікованих засобів було прийнято прокурором, у відповідності до вимог КПК України. Разом з цим, як вбачається зі змісту ч. 2 ст. 273 КПК України, законодавець, вказуючи на необхідність складення протоколу про утворення несправжніх (імітаційних) засобів, не визначає, хто може бути його виконавцем.

Водночас, у п. 4 Розділу IV Інструкції про організацію проведення негласних слідчих (розшукових) дій та використання їх результатів у кримінальному провадженні від 16.11.2012 вказано, що протоколи про хід і результати проведених негласних слідчих (розшукових) дій (або їх етапів) складаються слідчим лише у тому випадку, якщо вони проводяться за його безпосередньої участі, в усіх інших випадках їх складає уповноважений працівник оперативного підрозділу.

З огляду на це, протокол огляду, ідентифікації та помічення грошових коштів, а також протокол про результати контролю за вчиненням злочину мали бути і були складені саме оперативними працівниками, а не слідчим, оскільки останній вказані дії не проводив. Аналогічна правова позиція викладена у постанові ККС ВС від 19.02.2020 у справі № 295/7911/18;

- даними протоколу за результатами проведення НСРД (аудіо- відео контролю особи ОСОБА_3 ) від 04.08.2020 №14-4/1890 з додатками DVD-R №14/191/12-3452, micro SD №14/191/12-3452 (а.с. 187-198 т.1) та даними зафіксованими у протоколі, складеному за результатами проведення НСРД (аудіо- відео контролю особи ОСОБА_6 ) від 04.08.2020 №14-4/1889 (а.с. 175-186 т.1) .

Зі змісту відображених у цих протоколах розмов вбачається, що обвинувачений ОСОБА_3 та ОСОБА_6 детально обговорювали питання переведення останнього для проходження військової служби із АДРЕСА_4 до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Після висловлення ОСОБА_6 бажання перевестися, із зазначенням того, що він готовий надати за це неправомірну вигоду, ОСОБА_3 одразу ж починає домовлятися про його переведення до Львова по телефону, зазначаючи про те, що допомогти вирішити це питання може його матір, яка знайома із начальником кадрів ІНФОРМАЦІЯ_6 , а також озвучує орієнтовний розмір неправомірної вигоди.

Зокрема, у зафіксованій у протоколі розмові ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (а.с. 188, т. 1) від 23.07.2020, останній говорить про своє бажання перевестися із військової частини, розташованої у АДРЕСА_5 , зазначаючи при цьому, що «нема проблем з баблом, дати і забути, я переведусь звідтам… скільки треба, кому треба, я просто не знаю з ким базарити…». У відповідь на цю репліку обвинувачений каже, що «зараз спитається» і телефонує до невстановленої особи жіночої статі зі словами: «Чи йому ОСОБА_15 в цьому питанні поможе чи ні? Ану набери його, спитайся і з … він є в ПКШРі в мене в заставі, він хоче… перевестися до ІНФОРМАЦІЯ_7 ». У ході цієї ж розмови ОСОБА_3 зазначає, що його матір спілкується із начальником кадрів ЗХРУ (а. с. 189, т. 1), у відповідь на що ОСОБА_6 просить «помогти йому з тим», а Скіра відповідає: «ну а я куди дзвонив».

Окрім цього, у протоколі міститься наступна фраза ОСОБА_3 , звернена до ОСОБА_6 : «ти, до речі, щоб ти нікому не казав, що я тобі помагаю з переводом» (а.с. 195, т. 1).

В цьому протоколі також зафіксований діалог на тему переведення ОСОБА_6 із місця служби у АДРЕСА_5 , у процесі якого ОСОБА_3 говорить фрази наступного змісту: «там буде десь в районі п`ятсот-сімсот доларів»; «бо я тобі кажу чесно, я, ми одній дєвочці робили, вона дала сімсот доларів», після чого ОСОБА_6 «дякує, що його орієнтують» (а.с. 196, т. 1).
Отже, обвинувачений ОСОБА_3 дав зрозуміти, що за вчинювані ним дії у вигляді здійснення ним впливу на прийняття рішення на невстановлену посадову особу ІНФОРМАЦІЯ_3 про переведення ОСОБА_6 для подальшого проходження військової служби до ІНФОРМАЦІЯ_4 необхідно буде надати неправомірну вигоду;

- даними протоколу за результатами проведення НСРД від 11.08.2020 №14-4/1888 з додатком DVD-R №14/191/12-3521 (зняття інформації із транспортних телекомунікаційних мереж абонентського номера, яких знаходиться у користуванні ОСОБА_6 ), у якому відображена розмова від 23.07.2020 о 14:02:29, між обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_3 та у ході якої останній каже, що «мені тут написали, що попробують зробити», на що ОСОБА_6 питає: «а доки треба бути готовим»? Із відповіді обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що свого часу його переведення із ОСОБА_16 зайняло чотири місяці, можна констатувати, що мова йде про обговорюване раніше переведення ОСОБА_6 до Львова (а.с. 202 т. 1). Розмова аналогічного змісту міститься і у протоколі за результатами проведення НСРД від 11.08.2020 №14-4/1896 з додатком DVD-R №14/191/12-3522;

- даними протоколу, складеного за результатами проведення НСРД від 11.08.2020 №14-4/1896 з додатком DVD-R №14/191/12-3522 (зняття інформації із транспортних телекомунікаційних мереж абонентського номера, яких знаходиться у користуванні ОСОБА_3 ), де відображена телефонна розмова, яка відбулася 23.07.2020 о 14:04:03 між обвинуваченим ОСОБА_3 та його матір`ю, у якій остання питає: «той підрозділ належить до Львівського загону, так?», на що ОСОБА_3 відповідає: «Там, де він зараз є, до КНП». Надалі, матір обвинуваченого повідомляє, що «ну то він мені написав…: « ОСОБА_17 так розумію, що перевести до Львова». Я написала «так»; «Ну все, сказав, що постарається зробити. Я тобі скинула смс».
Проаналізувавши зміст протоколів №14-4/1896 та №14-4/1888, можна прийти до висновку про те, що одержання ОСОБА_3 неправомірної вигоди обумовлювалося здійсненням впливу на прийняття рішення іншою особою.

Окрім цього, у протоколі №14-4/1896 міститься телефонна розмова ОСОБА_3 та його матері від 26.07.2020 о 10:57:32, у якій обвинувачений каже: «дивися, той мені сьогодні привезе тих шість», а потім питає чи можуть вони «по п`ятдесят взяти зразу». На це мати ОСОБА_3 відповідає, що «перше, треба роботу зробити». На запитання про те, коли їй привезти (грошові кошти), матір обвинуваченого відповідає, що їй без різниці, але вона подзвонить та скаже, що в неї вже є і «нехай приступають до роботи» (а.с. 211 т. 1) .
У цьому контексті слід зазначити, що версія обвинуваченого ОСОБА_3 та допитаної у судовому засіданні ОСОБА_12 про те, що у вище процитованій розмові йшлося про позику у розмірі 6000 гривень для організації пологів дружини обвинуваченого спростовується тим, що зі змісту зафіксованого діалогу стає очевидно, що грошові кошти мали бути передані не на умовах строкового повернення у майбутньому, а саме як оплата за виконання певної послуги;

- даними відеозапису за результатами аудіо- відео контролю особи ОСОБА_3 , який є додатком до протоколу від 04.08.2020 №14-4/1890, де зафіксовано момент одержання обвинуваченим неправомірної вигоди (а. с. 198 т.1): 26.07.2020 року між ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_3 у м. Львові відбулася заздалегідь обумовлена зустріч, у процесі якої вони підійшли до автомобіля «Рено Меган» білого кольору, обвинувачений відкрив кришку багажника даного авто, ОСОБА_6 поклав до багажного відділення поліетиленовий пакет чорного кольору, після чого передав ОСОБА_3 грошові кошти.

Окрім цього, факт передачі грошових коштів підтвердили під час допиту ОСОБА_6 та сам обвинувачений ОСОБА_3 .

Водночас, суд критично оцінює показання обвинуваченого про те, що одержані ним 600 доларів США були позикою, а не неправомірною вигодою, оскільки такі суперечать зафіксованим у матеріалах НСРД висловлюванням обвинуваченого, у яких він, зокрема, озвучує ОСОБА_6 орієнтований розмір грошових коштів (а саме 500-700 доларів США), які слід передати за вчинення ним впливу на невстановлену (невстановлених) особу (осіб) для прийняття ним (ними) рішення про переведення ОСОБА_6 для продовження несення служби до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Між тим, суд враховує неузгодженість версії обвинуваченого, який зазначив, що домовлений розмір позики повинен був становити 6000 гривень, однак не зміг при цьому переконливо пояснити відсутність у нього у момент передачі грошових коштів заперечень з приводу того, що замість домовлених 6000 гривень він отримав від ОСОБА_6 600 доларів США;

- даними протоколу затримання ОСОБА_3 від 26.07.2020 (а.с. 74-80 т.1), в ході якого було проведено його особистий обшук, виявлено та вилучено предмет неправомірної вигоди у розмірі 600 доларів США, джинсові штани, у які був одягнений обвинувачений та в кишені яких попередньо тримав неправомірну вигоду;

- даними протоколу освідування особи від 26.07.2020 (а.с. 83-85 т. 1), в процесі якого було проведено змив із долонь та пальців обвинуваченого за допомогою стерильних ватних фільтрів та висновком експерта за результатами проведення криміналістичної експертизи речовин хімічних виробництв та спеціальних хімічних речовин від 03.09.2020 №5353, яким встановлено, що на поверхнях цих ватних косметичних дисків є нашарування спеціальної хімічної речовини із зелено-жовтою люмінесценцією (а.с. 129-132 т. 1) ;

- висновком експерта за результатами проведення судової технічної експертизи документів від 04.09.2020 №5350, яким встановлено, що шість банкнот, схожих на банкноти USD, номіналом 100$, зразка 1996 року, дійсно є банкнотами USD, номіналом 100$, зразка 1996 року (а.с. 125-127 т. 1). Як вбачається із згаданого висновку, серійні номери цих банкнот є тотожними із номерами банкнот, які зазначені у протоколі огляду, ідентифікації та помічення грошових коштів від 26.07.2020 та у протоколі затримання ОСОБА_3 від 26.07.2020.

Описані докази слугують підтвердженням того, що ОСОБА_3 одержав саме ідентифіковані та помічені заздалегідь грошові кошти, які надав йому в якості неправомірної вигоди ОСОБА_6 .

Суд відхиляє доводи сторони захисту про необхідність визнання недопустимим протоколу освідування ОСОБА_3 , з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 241 КПК України слідчий, прокурор здійснює освідування підозрюваного, свідка чи потерпілого для виявлення на їхньому тілі слідів кримінального правопорушення або особливих прикмет, якщо для цього не потрібно проводити судово-медичну експертизу. Освідування здійснюється на підставі постанови прокурора та, за необхідності, за участю судово-медичного експерта або лікаря. Таким чином, процесуальним законом визначено вичерпний перелік осіб, щодо яких може бути проведена така слідча (розшукова) дія як освідування.

В свою чергу, ч. 1 ст. 42 КПК України врегульовано, що підозрюваним є, зокрема особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення.

Як вбачається із протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, та обшуку затриманої особи від 26.07.2020 року (а.с.74-80 т.1), ОСОБА_3 був повідомлений про підстави його затримання, а також про те, у вчиненні якого злочину він підозрюється; йому було роз`яснено надані ч. 3 ст. 42 КПК України права підозрюваного та забезпечено участь захисника. З матеріалів справи можна встановити, що затримання ОСОБА_3 передувало у часі проведенню щодо нього освідування, що дозволяє констатувати набуття ОСОБА_3 статусу підозрюваного та уможливлює проведення щодо нього цієї слідчої дії.

Аналізуючи твердження сторони захисту про те, що надана прокурором постанова про освідування особи від 24.07.2020 (а.с. 81-82 т.1) прийнята ще до набуття ОСОБА_3 статусу підозрюваного, суд звертає увагу на те, що процесуальний закон встановлює обов`язковість перебування особи у статусі підозрюваного саме на момент проведення освідування. Водночас, КПК України не містить вказівки на можливість винесення прокурором постанови про освідування виключно після набуття особою процесуального статусу підозрюваного, що спростовує аргумент захисника про невідповідність протоколу про освідування від 26.07.2020 вимогам закону;

- висновком експерта за результатами проведення криміналістичної експертизи відео звукозапису від 26.11.2020 №6765/6766 (а.с. 134-140 т.1), яким встановлено, що на досліджуваних записах розмов, що містяться на оптичному DVD-R диску Verbatim інв. №14/191/12-3521 та на оптичному DVD-R диску Verbatim інв. №14/191/12-3452, карті пам`яті SD зафіксоване усне мовлення ОСОБА_3 . На досліджуваних записах розмов ознак монтажу не виявлено;

Встановлюючи наявність у діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, суд звертає увагу на те, що на наявність ознак об`єктивної сторони складу цього злочину не впливає відсутність відомостей про безпосереднє здійснення суб`єктом кримінального правопорушення впливу на особу, уповноважену на виконання функцій держави, якою згідно із матеріалами справи є посадова особа (особи) ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Разом з цим, посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_3 у розумінні Закону України «Про запобігання корупції» № 1700-VII у редакції від 23.07.2020 є особами, уповноваженими на виконання функцій держави.

Суд зауважує, що розмір неправомірної вигоди, одержаної обвинуваченим за обіцянку здійснити вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, становив не 400, а 600 доларів США, що підтверджується матеріалами НСРД, які аналізувалися вище.

Так, орієнтовний розмір неправомірної вигоди, озвучений ОСОБА_3 становив 500-700 доларів США (а.с. 196 т.1); а у зафіксованій у рамках НСРД розмові обвинуваченого ОСОБА_3 та його матері ОСОБА_12 йшлося про те, що «той сьогодні привезе мені тих шість» (а.с. 211 т. 1).

Натомість, докази, які б підтверджували, що розмір неправомірної вигоди за обіцянку вчинити вплив становив 400 доларів США, у матеріалах справи відсутні.

Факт передачі 2 (двох) пляшок віскі «Red Label Johnnie Walker» об`ємом 0.7 л. вартістю 809,80 грн., 1 (однієї) пляшки коньяку «Aznauri» об`ємом 0.5 л. вартістю 224,70 грн. як частини неправомірної вигоди за зловживання впливом, теж не був доведений та не підтверджується жодним із доказів, окрім показань свідка ОСОБА_6 . Суд критично оцінює показання ОСОБА_6 , який розповів, що ОСОБА_3 окрім грошових коштів, попросив передати також визначені ним пляшки із алкогольними напоями, оскільки їм суперечать показання обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно із якими надання алкогольних напоїв це ініціатива ОСОБА_6 . Зважаючи на те, що усі сумніви повинні тлумачитися на користь обвинуваченого, суд, оцінюючи вищезазначені взаємно суперечливі твердження ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_3 , виходячи із відсутності інших доказів, які б підтверджували позицію свідка або обвинуваченого, бере до уваги показання ОСОБА_3 .

З огляду на вищезазначене, суд доходить висновку про те, що матеріалами справи підтверджується одержання ОСОБА_3 неправомірної вигоди за зловживанням впливом саме у розмірі 600 доларів США.

Встановлюючи наявність суб`єктивної сторони складу злочину, інкримінованого ОСОБА_3 , суд вважає за необхідне перевірити твердження сторони захисту про наявність у діях правоохоронних органів провокації.

Доводи сторони захисту з приводу провокації кримінального правопорушення суд вважає необґрунтованими, оскільки підбурювання має місце тоді, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним розслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений. У матеріалах справи таких відомостей немає. Натомість, із матеріалів НСРД, які аналізувалися вище, вбачається, що ОСОБА_3 , після висловлення ОСОБА_6 бажання перевестися для продовження проходження військової служби до м. Львова, одразу ж, з власної ініціативи, почав домовлятися про виконання цієї послуги, а в подальшому самостійно озвучив ОСОБА_6 орієнтовний розмір неправомірної вигоди, яку останній повинен був передати за вчинення обвинуваченим впливу на особу, уповноважену приймати рішення про переведення.

У ході судового розгляду цього кримінального провадження стороною захисту неодноразово заявлялись клопотання про визнання доказів сторони обвинувачення недопустимими з різних підстав, зокрема:

Щодо недопустимості протоколу контролю за вчиненням злочину.
Проаналізувавши доводи сторони захисту щодо недопустимості протоколу, складеного за результатами проведення НСРД від 05.08.2020 №14-4/1887 (контролю за вчиненням злочину, а.с. 215-217 т.1), суд вважає їх обґрунтованими.

Так, в цьому кримінальному провадженні контроль за вчиненням злочину закінчувався фактичним затриманням обвинуваченого, тобто відкритим фіксуванням. Однак всупереч вимогам ч. 4 ст. 271 КПК України протокол про результати контролю за вчиненням злочину був складений не негайно 26.07.2020, а 05.08.2020 за відсутності підозрюваного, що призвело до порушення права ОСОБА_3 на захист.

Разом з тим, суд не погоджується із твердження сторони захисту про те, що надані суду протоколи негласних слідчих (розшукових) дій (аудіо- та відео контролю; зняття інформації із транспортних телекомунікаційних мереж) не можуть прийматися до уваги, оскільки такі мали проводитись не самостійно, а в межах контролю за вчиненням злочину; а їх результати мали бути зафіксовані в протоколі про контроль за вчиненням злочину, або в додатках до цього протоколу, як це вимагається ч. 8 ст. 271 КПК України.

Згідно із ч. 8 ст. 271 КПК України про результати контролю за вчиненням злочину складається протокол, до якого додаються речі і документи, отримані під час проведення цієї негласної слідчої (розшукової) дії.

Поряд з цим, ухвалами про надання дозволу на проведення НСРД від 09.07.2020 №03630т та №03631т слідчим суддею було санкціоновано проведення щодо ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_3 ряду НСРД, а саме: зняття інформації із транспортних телекомунікаційних мереж, установлення місцезнаходження радіоелектронного засобу, візуальне спостереження та аудіо- відео контроль (а.с. 165-168 т.1).

В процесі виконання вищезазначених ухвал слідчого судді, зокрема у рамках проведення аудіо- відео контролю ОСОБА_3 , було зафіксовано одержання ним неправомірної вигоди від ОСОБА_6 , що відображено у відеозаписі, доданому до відповідного протоколу. Аудіо- відео контроль особи є самостійною НСРД, результати проведення якої потребують обов`язкової фіксації шляхом складення відповідного протоколу та долучення до нього усіх одержаних у процесі додатків. Тому, дотримання ч. 8 ст. 271 КПК України не виключає необхідності фіксувати хід та результати проведення інших, самостійних НСРД, як-от аудіо- відеоконтролю особи в окремих протоколах, а тим більше не може призводити до їх недопустимості як доказів.

Щодо залучення ОСОБА_6 до негласних слідчих дій.
Суд вважає неспроможними аргументи сторони захисту про те, що незалучення ОСОБА_6 до участі в кримінальному провадженні до моменту винесення прокурором постанови від 24.07.2020 про контроль за вчиненням злочину призводить до недопустимості відповідних НСРД. Так, до проведення контролю за вчиненням злочину усі НСРД, які проводилися стосовно ОСОБА_6 , були попередньо санкціоновані судом, про що зазначалося вище. Окрім цього, ОСОБА_6 08.07.2020 надав згоду на його залучення до НСРД.

Слід зауважити, що процесуальним законом не передбачено обов`язку оформлювати рішення про залучення особи до проведення НСРД шляхом складення протоколу (ч. 1 ст. 275 КПК України).

Суд не бере до уваги доводи сторони захисту про те, що рішення про залучення ОСОБА_6 до конфіденційного співробітництва в рамках даного кримінального провадження відбулось шляхом реалізації прокурором повноважень, не передбачених КПК України. Вказане спростовується положенням п. 21 ч. 2 ст. 36 КПК України, згідно із яким прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений здійснювати повноваження, передбачені цим Кодексом, а відтак, прокурор може бути наділеним повноваженнями слідчого, що не забороняє йому залучати осіб до проведення негласних слідчих (розшукових) дій. До того ж, у даній справі ОСОБА_6 був залучений до проведення контролю за вчиненням злочину, рішення про проведення якого в силу приписів ч. 4 ст. 246 КПК України може приймати виключно прокурор.

Щодо дотримання вимог Закону України «Про державну таємницю» при проведенні НСРД.
Доводи сторони захисту про відсутність у ОСОБА_6 , який залучався до НСРД, допуску і доступу до державної таємниці спростовуються тим, що кримінальний процесуальний закон не містить вимог щодо залучення до участі в проведенні НСРД лише осіб, які мають право доступу до державної таємниці. Аналогічна позиція викладена у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 05.08.2020 у справі № 700/361/17.

Щодо недопустимості протоколів про результати проведення аудіо відео контролю особи ОСОБА_6 від 04.08.2020 та аудіо відео контролю ОСОБА_3 від 04.08.2020 та протоколів про результати проведення зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж з абонетських номерів ОСОБА_3 , ОСОБА_6 від 11.08.2020.
При вирішенні питання щодо допустимості фактичних даних, отриманих з порушенням процесуального закону, суд в кожному конкретному випадку має встановити: чи спричинило це порушення появу обґрунтованих сумнівів у достовірності фактичних даних, отриманих в результаті проведення процесуальної дії; чи можливо усунути такі сумніви за допомогою інших доказів чи додаткових процесуальних засобів доказування. У цьому випадку докази, отримані з порушеннями КПК України, можуть бути використані судом як допустимі лише у разі, якщо: ці порушення не є істотними, тобто не могли вплинути та не впливають на достовірність отриманих фактичних даних; порушення є суттєвими (такими, що породжують сумніви у достовірності доказів), втім такі сумніви можуть бути усунуті іншими зібраними допустимими доказами.

Незазначення в протоколі НСРД інформації про те, ким саме і кому саме видавалися, яким чином закріплені і де саме закріплені технічні засоби, а також інформації про переміщенняя учасників НСРД; відсутність опису процесу упакування додатків до НСРД; ненадання документів про розсекречення, а саме відповідної постанови прокурора та клопотання, у якому зазначаються підстави для скасування грифа секретності не ставлять під сумнів належність та допустимість як доказу протоколів НСРД, оскільки описані порушення не могли вплинути та не впливають на достовірність отриманих фактичних даних.

Інші зазначені захисником недоліки вказаних вище протоколів також є безпідставними, оскільки недотримання строків складення протоколу після проведення НСРД, як і незазначення інформації про технічні засоби, які видавалися учасникам слідчої дії не впливають на їх зміст, а отже не можуть бути визнані істотними порушеннями, які тягнуть за собою визнання відповідних доказів недопустимими. Аналогічна позиція висловлена у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 10.12.2020 у справі №464/710/18.

Водночас, твердження сторони захисту про те, що долучені до протоколу про результати аудіо-,відеоконтролю особи технічні носії інформації DVDR №14/191/12-3452, Micro SD №14/191/12-3452, DVDR №14/191/12-3521, DVDR №14/191/12-3522 повинні бути визнані недопустимими, оскільки вони є копіями, є тільки нічим не підтвердженим припущенням захисника. Так, у протоколі, складеному за результатами проведення НСРД від 04.08.2020 №14-4/1890 зазначено, що аудіо- відеоконтроль ОСОБА_3 відбувався за допомогою накопичувача інформації «Unika AR-4E» на внутрішню пам`ять виробу, після чого оригінальний запис переміщений із внутрішньої пам`яті виробу на DVD-R №14/191/12-3452.

Твердження захисника про те, що у протоколі аудіо відео контролю ОСОБА_3 міститься інформація про телефонні розмови, які не відображені в протоколі зняття інформації з телекомунікаційних мереж, пояснюється тим, що у згаданих протоколах відображені розмови обвинуваченого, які відбувалися у різний час. Водночас, твердження захисника про те, що відомості, зафіксовані у вищезазначених протоколах, ймовірно мають ознаки монтажу потрібної інформації для обвинувачення, спростовуються висновком експерта за результатами проведення криміналістичної експертизи відео звукозапису від 26.11.2020 №6765/6766 (а.с. 134-140 т.1), яким встановлено, що на досліджуваних записах розмов, що містяться на оптичному DVD-R диску Verbatim інв. №14/191/12-3521 та на оптичному DVD-R диску Verbatim інв. №14/191/12-3452, карті пам`яті SD ознак монтажу не виявлено.

Суд відхиляє доводи захисника про недопустимість протоколів, складених за результатами аудіо- відео контролю та зняття інформації із транспортних телекомунікаційних мереж з огляду на те, що у них містяться розмови ОСОБА_3 по телефону з невстановленими особами, на отримання яких мав бути окремий дозвіл слідчого судді. Так, у процесі проведення аудіо- відео контролю особи та знаття інформації із транспортних телекомунікаційних мереж, завжди відбувається фіксація усіх без винятку розмов, які веде особа, щодо якої проводиться відповідна НСРД, оскільки в цьому і полягає мета їх здійснення. При цьому, отримання окремого дозволу слідчого судді щодо кожної із невстановлених осіб, із якими у протоколах НСРД зафіксовано телефонні розмови, не вимагається. Щодо матері обвинуваченого ОСОБА_3 , то під час допиту в судовому засіданні вона підтвердила, що окремі розмови, зафіксовані у протоколах, які складені за результатами НСРД, відбувалися саме з нею. Окрім цього, інформація про те, що невстановлена особа жіночої статі є матір`ю обвинуваченого, є очевидною з огляду на звертання, які у відповідних розмовах використовував обвинувачений ОСОБА_3 .

Крім цього, суд звертає увагу на те, що той факт, що в даному кримінальному провадженні НСРД проводилися на підставі припущення про вчинення ОСОБА_3 суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а не ч. 2 ст. 369-2 КК України, не призводить до неможливості використання результатів проведених НСРД як доказів.

Так, згідно із практикою Верховного Суду, перекваліфікація кримінального правопорушення у бік пом`якшення не слугує беззаперечною підставою для визнання матеріалів НСРД недопустимими доказами (правова позиція ККС ВС у постановах від 27 травня 2020 року у справі №328/1949/16-к, від 01 квітня 2020 у справі № 607/15414/17 та від 27 листопада 2018 у справі № 132/2210/15-к).

Щодо допустимості висновків експертиз.
Сторона захисту, з огляду на неповідомлення ОСОБА_3 про призначення у справі експертиз, а саме судової технічної експертизи документів від 04.09.2020 №5350; криміналістичної експертизи речовин хімічних виробництв та спеціальних хімічних речовин від 02.09.2020 №5353; криміналістичної експертизи відео звукозапису від 26.11.2020 №6765/6766, просить визнати складені за їх результатами висновки недопустимими.
Статтею 23 КПК України передбачено здійснення кримінального провадження на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення та стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 101 КПК України передбачено, що кожна сторона кримінального провадження має право надати суду висновок експерта, який ґрунтується на його наукових, технічних або інших спеціальних знаннях.

Відтак неповідомлення ОСОБА_3 про проведення у справі відповідних експертиз не позбавляло його права спростовувати складений експертом висновок шляхом проведення іншої експертизи, зокрема у порядку, встановленому ст. 244 КПК України.

З огляду на це, висновки експерта не можуть бути визнані недопустимими виключно у зв`язку із неповідомленням сторони захисту про проведення відповідних експертиз.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що наявні у матеріалах кримінального провадження докази підтверджують факт одержання ОСОБА_3 неправомірної вигоди для себе за обіцянку здійснити вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, що свідчить про вчинення обвинувачем кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України.

Водночас, стороною обвинувачення дії ОСОБА_3 було кваліфіковано наступним чином: згідно із обвинувальним актом ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що він, будучи службовою особою начальником відділення протитанкових ракетних комплексів протитанкової застави прикордонної комендатури швидкого реагування ІНФОРМАЦІЯ_5 , усупереч інтересам служби, у порушення вимог ст. ст. 6, 19 ЗУ «Про Державну прикордонну службу України», ст. ст. 19, 68 Конституції України, ст. ст. 11, 16, 28, 31, 59, 279, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України», посадової інструкції начальника відділення протитанкових ракетних комплексів протитанкової застави прикордонної комендатури швидкого реагування Кінологічного навчального центру, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, перебуваючи на узбіччі дороги біля житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , під час попередньо домовленої зустрічі із ОСОБА_6 , 26.07.2020 о 13.30 год. одержав від останнього неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у розмірі 600 доларів США, з яких 200 доларів США (згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 26.07.2020 становить 5574 грн. 00 коп.) за не створення штучних перешкод під час підготовки до змагань з універсального бою, а саме: не включення останнього упродовж липня-серпня 2020 року до групи бойового резерву, який вибуває у відрядження для посилення ділянок органів охорони державного кордону Західного регіонального управління, а також не залучення його до несення військової служби у внутрішніх нарядах та надання безперешкодної можливості у підготовці до змагань з універсального бою в період з 14.06.2020 до 20.07.2020 з 10.00 до 12.00 та з 15.00 до 17.00 у спортивному залі військової частини, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 368 КК України, тобто одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за не вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду дії з використанням службового становища.

Окрім цього, ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що він, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, 26.07.2020 о 13.30 год., перебуваючи на узбіччі дороги біля житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , під час попередньо домовленої зустрічі із ОСОБА_6 , який усвідомлював реальну можливість вирішення питання ОСОБА_3 щодо переведення його, ОСОБА_6 , для подальшого проходження військової служби до ІНФОРМАЦІЯ_2 , одержав від останнього неправомірну вигоду у вигляді 2 (двох) пляшок віскі «Red Label Johnnie Walker» об`ємом 0.7 л вартістю 809,80 грн. грн., 1 (однієї) пляшки коньяку «Aznauri» об`ємом 0.5 л вартістю 224,70 грн. та грошові кошти у розмірі 600 доларів США, з яких 400 доларів США (згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 26.07.2020 становить 11148 грн. 00 коп.) за обіцянку здійснення впливу на прийняття рішення не встановленими слідством посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_3 про переведення останнього для подальшого проходження військової служби до ІНФОРМАЦІЯ_4 , чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 369-2 КК України, тобто одержання неправомірної вигоди для себе за обіцянку здійснити вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

Однак, як було описано вище, у процесі судового розгляду суд дійшов висновку про те, що стверджуваний стороною обвинувачення розмір неправомірної вигоди, одержаної обвинуваченим ОСОБА_3 за обіцянку здійснити вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави не відповідає дійсності та становив 600, а не 400 доларів США. Разом з цим, стороною обвинувачення не було доведено, що 2 (дві) пляшки віскі «Red Label Johnnie Walker» об`ємом 0.7 л вартістю 809,80 грн. грн. та 1 (одна) пляшка коньяку «Aznauri» об`ємом 0.5 л вартістю 224,70 грн. були передані обвинуваченому ОСОБА_3 саме у якості неправомірної вигоди за вчинення ним зловживання впливом.

Водночас, висновок суду про те, що розмір неправомірної вигоди є відмінним від того, який був встановлений стороною обвинувачення, не є зміною кваліфікації, оскільки розмір предмету кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 369-2 КК України не впливає на кваліфікацію дій особи, що її одержала.

Для констатації факту вчинення обвинуваченим діяння, що становить об`єктивну сторону вказаного кримінального правопорушення, достатньо встановити, що він одержав будь-яку суму грошових коштів в якості неправомірної вигоди за вплив на прийняття рішення іншою особою, що і було достовірно встановлено судом.

Натомість, причетність обвинуваченого ОСОБА_3 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, доказами, дослідженими у судовому засіданні, доведена поза розумним сумнівом не була.

За приписами пунктів 1 і 2 частини 1 статті 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) і винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора (ст. 92 КПК України).

Отже, обвинувачення повинно довести «кожний факт», пов`язаний зі злочином, щоб «не існувало жодної розумної підстави для сумнівів». Правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого по суті означає, що жодна з сумнівних обставин не може бути покладена в основу обвинувальних тез по справі, тобто воно висуває вимогу повної і безумовної доведеності обвинувачення. Ця вимога має на меті охорону законних інтересів обвинуваченого і служить гарантією досягнення істини у справі.

Безпосередньо перевіривши зібрані стороною обвинувачення під час досудового розслідування докази та докази сторони захисту, оцінюючи їх згідно з положеннями ст. 94 КПК України, суд дійшов висновку, що одержання обвинуваченим від ОСОБА_6 неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів у розмірі 200 доларів США за не створення штучних перешкод під час підготовки до змагань з універсального бою, а саме: не включення останнього упродовж липня-серпня 2020 року до групи бойового резерву, який вибуває у відрядження для посилення ділянок органів охорони державного кордону Західного регіонального управління, а також не залучення його до несення військової служби у внутрішніх нарядах та надання безперешкодної можливості у підготовці до змагань з універсального бою в період з 14.06.2020 до 20.07.2020 з 10.00 до 12.00 та з 15.00 до 17.00 у спортивному залі військової частини, не знайшло свого підтвердження у ході судового розгляду.

Єдиним підтвердженням факту одержання ОСОБА_3 неправомірної вигоди у розмірі 200 доларів США саме за не створення штучних перешкод слугує заява ОСОБА_6 від 06.07.2020 про вчинення кримінального правопорушення та надані ним у судовому засіданні показання.

Так, у заяві ОСОБА_6 від 06.07.2020 про вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, яка зареєстрована Управлінням СБУ у Львівській області за вх. № В-389 07.07.2020, заявник повідомив, що молодший лейтенант ОСОБА_3 вимагає від нього неправомірну вигоду у розмірі 200 доларів США за не включення до списків на відрядження (а.с. 58 т. 1).

Як стверджує сторона захисту, матеріалами тимчасового доступу до інформації про зв`язок абонента мобільного термінала з абонентського терміналу із абонентським номером ОСОБА_6 встановлено, що в момент написання і скерування заяви він перебував за місцем служби у м. Великі Мости і ніяк не міг її реєструвати в Управлінні СБ України у Львівській області. Однак, як вбачається із поданих стороною захисту роздруківок з`єднань мобільного терміналу із абонентським номером, який належить ОСОБА_6 , за 06.07.2020 року, цього дня ОСОБА_6 перебував як у м. Великі Мости Львівської області за місцем служби, так і у м. Львові (а.с. 11-13 т.2). Суд звертає увагу на те, що дані, які містяться у роздруківках з`єднань мобільного терміналу за абонентським номером ОСОБА_6 не можуть розцінюватися як доказ неможливості його перебування за місцезнаходженням Управління СБ України, на ім`я якого була подана заява про вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення. Так, місце розташування мобільного пристрою, до якого прив`язаний абонентський номер ОСОБА_6 , та місце фактичного перебування заявника не обов`язково співпадають, адже останній міг пересуватися без такого пристрою та залишити його, наприклад, у м. Великі Мости. Окрім цього, позиція сторони захисту про неможливість самостійного написання та подання ОСОБА_6 заяви про вчинення злочину спростовується також поданою захисником відповіддю ДПСУ ЗРУ Кінологічного навчального центру №12/2650 від 26.08.2020 на адвокатський запит за вих. №26.07.20/04, згідно із якою ОСОБА_6 07.07.2020 дійсно перебував за місцем служби у військовій частині НОМЕР_1 , однак даних про те, чи відлучався він при цьому у справах немає (а.с. 3 т. 2).

Окрім вищезазначеної заяви, допитаний у судовому засіданні ОСОБА_6 зазначив, що ним було передано обвинуваченому неправомірну вигоду у розмірі 200 доларів США саме за не створення штучних перешкод під час підготовки до змагань. При цьому ОСОБА_6 зазначив, що не пригадує, у якій саме формі і якими словами обвинувачений ОСОБА_3 висловив вимогу надати неправомірну вигоду для безперешкодного проведення тренувань, оскільки події відбувалися давно, що призводить до сумнівів у достовірності показань цього свідка.

Однак, окрім вищенаведених доказів, вказана обставина не підтверджується жодним іншим доказом. Так, у матеріалах справи, зокрема у протоколах, складених за результатами НСРД, не міститься жодних фактичних даних, які б підтверджували показання ОСОБА_6 . Натомість, як вбачається із протоколів НСРД, озвучений ОСОБА_3 розмір неправомірної вигоди за обіцянку здійснити вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави становив саме 500-700 доларів США (а.с. 196 т. 1); а у зафіксованій у рамках НСРД розмові обвинуваченого ОСОБА_3 та його матері ОСОБА_12 йшлося про те, що «той сьогодні привезе мені тих шість», на що ОСОБА_12 сказала, що «не буде нічого брати», тому що «перше, треба роботу зробити» (а.с. 211 т. 1).

На момент, коли відбулася вище зафіксована розмова (26.07.2020) ОСОБА_6 не був звільнений від виконання службових обов`язків у зв`язку із підготовкою до змагань із універсального бою, що підтверджується змістом службової записки начальника фіз. підготовки та спорту на ім`я начальника Кінологічного центру, згідно із якою його звільнення тривало тільки до 20.07.2020 (а.с. 159-160 т.1). Відтак процитована вище розмова обвинуваченого ОСОБА_3 , у якій йдеться про передачу неправомірної вигоди, апріорі не могла стосуватися не створення ОСОБА_6 перешкод у підготовці до змагань, оскільки із контексту розмови вбачається, що означені грошові кошти повинні бути передані за роботу, яка виконуватиметься у майбутньому.

Отже, аналіз вище процитованих розмов повністю спростовує факт одержання ОСОБА_3 неправомірної вигоди у розмірі 200 доларів США за не створення штучних перешкод, оскільки вказані грошові кошти входили до розміру неправомірної вигоди, одержаної обвинуваченим за зловживання впливом.

Окрім цього, показання свідків сторони обвинувачення, які були допитані у судовому засіданні, зокрема ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , також не містять жодних фактичних даних, які б підтверджували наявність у діянні ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, яке передбачено ч. 1 ст. 368 КК України.

За таких умов, із врахуванням вищенаведеного, подані стороною обвинувачення докази у вигляді заяви про вчинення кримінального правопорушення та показань свідка є недостатніми для формулювання судом категоричного висновку про те, що обвинувачений одержав від ОСОБА_6 неправомірну вигоду у розмірі 200 доларів США саме за не створення ОСОБА_6 штучних перешкод під час підготовки до змагань з універсального бою.

Щодо поданих стороною захисту скріншотів переписки ОСОБА_3 і ОСОБА_6 у соціальній мережі WhatsApp, то суд не бере їх до уваги із огляду на неможливість їх перевірки на предмет достовірності.

Відповідно до вимог ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, а обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа.

З огляду на наведене, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими у процесі судового розгляду й оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом і оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності і взаємозв`язку, суд дійшов висновку про те, що вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, не доведено поза розумним сумнівом.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у межах санкції ч. 2 ст. 369-2 КК України, суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до ст. 65 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який згідно із ст. 12 КК України є нетяжким.

Суд враховує особу обвинуваченого, який є молодшим лейтенантом, працює на посаді викладача циклової комісії прикордонних дисциплін та військової підготовки, раніше не судимий, дисциплінарних стягнень станом на 26.07.2020 не має, нагороджений відзнакою Президента України «За участь у АТО» у 2016 році, має перший (бакалаврський) ступінь вищої освіти, одружений, має малолітню дочку, загальний стан здоров`я задовільний, хворіє на хронічний гастродуоденіт, перебуває у фазі ремісії, на обліку у психоневрологічному та наркологічному диспансері не числиться.

Обставин, які пом`якшують покарання, відповідно до статті 66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до статті 67 КК України, також не встановлено.

Таким чином, враховуючи суспільну небезпечність вчиненого, особу обвинуваченого, його соціальний статус, характеристику, відповідно до принципу індивідуалізації покарання, суд приходить до висновку про призначення ОСОБА_3 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 369-2 КК України, у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Саме такий вид та розмір покарання є необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів у відповідності до вимог ст. 50 КК України.

За умовами ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Відтак з обвинуваченого на користь держави підлягають до стягнення документально підтверджені процесуальні витрати, пов`язані із проведенням наступних судових експертиз, які були використані як докази вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, а саме:

- судово-криміналістичної експертизи речовин хімічних виробництв та спеціальних хімічних речовин (за результати якої складено Висновок експерта №5353), вартістю 4903,20 грн.;

- криміналістичної експертизи відеозапису (за результати якої складено Висновок експерта №6765/6766), вартістю 3268,80 грн.;

- судово-технічної експертизи (за результати якої складено Висновок експерта №5350), вартість 3268,80 грн., що в сумі становить 11 440,80 грн.

У ході судового розгляду цивільні позови не заявлялися.

Розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, відсутній.

Розмір пропонованої винагороди викривачу відсутній.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався.

Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, при ухваленні судового рішення, необхідно скасувати арешт майна.

Питання про речові докази вирішити згідно із ст.100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 368, 370, 373, 374 КПК України, с у д , -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000(п`ятдесят одна тисяча) грн.

ОСОБА_3 визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України і виправдати у зв`язку з недоведенням вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 11440,80 грн. витрат на залучення експертів.

Арешт накладений ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 30 липня 2020 року на грошові кошти у вигляді 600 доларів США, купюрами номіналом 100 доларів США з наступними номерами та серіями: FF 12738668 B, RT 37261455 A, HG 48156558 A, KB 78077615 B, KJ 52310951 A, HB 70626997 M, дві пляшки віскі «Red Label Johnnie Walker» об`ємом 0,7 л., пляшку коньяку «Aznauri» об`ємом 0,5 л., джинсові штани світло-синього кольору скасувати.

Арешт накладений ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 30 липня 2020 року на рапорт ОСОБА_3 за липень 2020 року, рапорт №5736 від 22.07.2020, службову характеристику ОСОБА_6 підписану ОСОБА_3 , аркуш службового навантаження, індивідуально соціально-психологічну картку ОСОБА_3 , журнал план-роботи начальника відділення ПТРК ОСОБА_3 скасувати.

Речові докази:

-грошові кошти вилучені в ОСОБА_3 600 доларів США, купюрами номіналом 100 доларів США з наступними номерами та серіями: FF 12738668 B, RT 37261455 A, HG 48156558 A, KB 78077615 B, KJ 52310951 A, HB 70626997 M, які зберігаються у ЗРУ ПАТ КБ «Приватбанк» повернути ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ;

-дві пляшки віскі «Red Label Johnnie Walker» об`ємом 0,7 л., пляшку коньяку «Aznauri» об`ємом 0,5 л., які зберігаються у Львівській спеціалізованій прокуратурі у військовій та оборонній сфері Західного регіону повернути ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ;

-джинсові штани світло-синього кольору, які належать ОСОБА_3 , які зберігаються у Львівській спеціалізованій прокуратурі у військовій та оборонній сфері Західного регіону повернути ОСОБА_3 ;

-рапорт ОСОБА_3 за липень 2020 року, рапорт №5736 від 22.07.2020, службову характеристику ОСОБА_6 підписану ОСОБА_3 , аркуш службового навантаження, індивідуально соціально-психологічну картку ОСОБА_3 , журнал план-роботи начальника відділення ПТРК ОСОБА_3 , які зберігаються при матеріалах кримінального провадження у Львівській спеціалізованій прокуратурі у військовій та оборонній сфері Західного регіону повернути Кінологічному навчальному центру Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України;

-фіскальний чек № від 26.07.2020, виданий ТзОВ «Овація» на суму 1034,50 грн., який зберігається при матеріалах кримінального провадження залишити при матеріалах кримінального провадження;

-DVD-R №14/191/12-3452, micro SD №14/191/12-3452; DVD-R №14/191/12-3521; DVD-R №14/191/12-3522, які зберігаються при матеріалах кримінального провадження залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м. Львова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий ОСОБА_1