ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/487/22 Справа № 192/260/22 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_4
адвоката ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою прокурора Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра на ухвалу слідчого судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2022 року про відмову в задоволенні клопотання начальника СД ВП № 9 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області про арешт майна по кримінальному провадженні № 0000025, -
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою слідчого судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2022 року відмовлено в задоволенні клопотання начальника СД ВП № 9 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області про арешт майна по кримінальному провадженні № 0000025.
Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя посилався на те, що підозра у даному кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено.
Зазначає, що звернення з даним клопотання про арешт майна повинен здійснювати прокурор, а не дізнавач, що зроблено не було та є самостійною підставою для відмови в задоволенні клопотання.
Вказує, що з клопотання не вбачається проведення яких саме процесуальних дій повинен забезпечити арешт майна.
Також зазначає, що жодного доказу на підтвердження проникнення до будинку та його незаконності, окрім посилання на наявні цивільно-правові спори між власником будинку, яким а час звернення з клопотанням є ОСОБА_6 та особою, яка проживає у будинку на підставі договору оренди заявником ОСОБА_7 на підставі якого і внесено відомості до ЄРДР у даному провадженні, слідчому судді не надано.
Також вказує, що матеріали провадження не містять будь-яких інших, ніж заява ОСОБА_7 , достовірних, об`єктивних даних, які б давали підстави для висновків щодо вчинення кримінального правопорушення, на які посилається дізнавач в клопотанні, та для накладення арешту на будинок Цивільно-правові спори також не є достатнім доказом, який може свідчити про обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення, про яке йдеться.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на вказане в клопотанні майно.
В апеляційній скарзі посилається на те, будинок визнано речовим доказом за вказаним кримінальним провадженням.
Зазначає, що застосування арешту майна, не створюватиме наслідків свого застосування для інших осіб, оскільки враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, обмеження права власності в такій мірі є розумним та достатнім для забезпечення завдань кримінального провадження.
Вказує, що застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, є не тільки допустимим, а і необхідним з огляду на те, що лише завдяки йому буде виконано завдання даного кримінального провадження, вилучити з обігу потенційно небезпечні речовини та захистити інтереси громадян і потреби суспільства.

Позиції учасників судового провадження.
Адвокат ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу прокурора, просили її задовольнити.
Прокурора в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлений наклеєним чином.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників провадження, перевіривши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого висновку.
На підставі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
В силу ч. 2 ст. 131 КПК України одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Крім того, стаття 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів та в такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, у якій наведено визначення речових доказів, якими є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Частиною 2 статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
На думку колегії суддів, слідчим суддею при винесенні рішення враховано положення вищевказаних статей, а дізнавачем в клопотанні не доведено необхідність такого арешту та наявність ризиків, передбачених ст. 170 КПК України.
Так в клопотанні метою накладення арешту на будинок дізнавачем зазначається забезпечення збереження речового доказу.
Однак доводи дізнавача у клопотанні та прокурора в апеляційній скарзі про необхідність накладення арешту з метою збереження речових доказів, не узгоджуються з положеннями ст. 98 КПК України, яка передбачає, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Колегія суддів звертає увагу, що дізнавачм не надано достатніх доказів на підтвердження існування обставин, зазначених ним у клопотанні та не доведено, що вказаний у клопотанні будинок, на який просить накласти арешт, є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України.
Також, з матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 наявний цивільно-правовий спор щодо будинку, як правильно зазначив суд першої інстанції, цивільно-правовий спор не є достатнім доказом, який може свідчити про обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення, про яке йдеться.
На сьогодні, власником будинку є ОСОБА_6 , який є добросовісним набувачем, а отже в даному випадку підлягають застосуванню положення п. 2 ч. 10 ст. 170 КПК України.
З огляду на викладене, дізнавачем у клопотанні, а прокурором в апеляційній скарзі не доведено необхідності накладення арешту на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , існування ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, а також того, що такий захід забезпечення є виправданим втручанням у права і свободи власників майна, та відповідає потребам досудового розслідування.
На підставі викладеного, ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, а тому апеляційні вимоги прокурора не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 410, 412, 422 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2022 року про відмову в задоволенні клопотання начальника СД ВП № 9 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області про арешт майна по кримінальному провадженні № 0000025 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3