КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Провадження 11-кп/824/2310/2022 Єдиний унікальний номер 367/2292/19 Категорія: ст. 422-1 КПК України Головуючий у суді 1 інстанції
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України
ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ірпінь Київської області, громадянин України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого,
на ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду м. Києва від 2 травня 2022 року,
за участю сторін апеляційного провадження:
прокурора ОСОБА_7
захисника ОСОБА_5
В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 2 травня 2022 року задоволено клопотання прокурора та продовжено застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 на 60 (шістдесят) діб, тобто, по 30 червня 2022 року включно, з триманням його в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Управління Державної пенітенціарної служби України.
У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, змінити ОСОБА_6 запобіжний захід на такий, що не пов`язаний з позбавленням волі, а саме - на домашній арешт, який обвинувачений ОСОБА_6 буде відбувати за адресою проживання матері: АДРЕСА_1 .

З посиланням на положення ст. ст. 177, 178 КПК України, п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, правову позицію Європейського суду з прав людини у справі «Єлоєв проти України» захисник зазначає про те, що станом на дату прийняття оскаржуваної ухвали судом допитано свідка, обвинувачених та досліджено усі докази, наявні у матеріалах провадження, не допитаним залишається лише потерпілий ОСОБА_8 , який до суду не з`являється, місцезнаходження якого суду та правоохоронним органам невідоме.
На думку захисника, жодний ризик у клопотанні про продовження строку тримання під вартою, передбачений ст. 177 КПК України, прокурором не доведено, а доводи суду, які викладені в оскаржуваній ухвалі про те, що ОСОБА_6 раніше вже засуджувався за насильницький злочин і знову обвинувачується у вчиненні насильницького злочину, а відтак може, перебуваючи на волі, скоювати інші злочини, представляючи певну суспільну небезпеку, - не витримують ніякої критики, оскільки злочин теоретично може вчинити будь-яка особа (наприклад, з необережності) і не обов`язково раніше судима за інший злочин, а повідомлення прокурором про ризик вчинення ОСОБА_6 , знаходячись на волі, нового злочину, є лише припущенням, зверненим на майбутнє позбавленим будь-якої доказової сили. Іншими доказами, як вказує захисник, прокурор не оперує, однак, судом було прийнято саме позицію сторони обвинувачення.

В апеляційній скарзі захисником також вказується про те, що ОСОБА_6 ніяким чином не може незаконно впливати на потерпілого ОСОБА_8 , оскільки місце знаходження останнього на сьогоднішній день невідомо не лише суду, але й правоохоронним органам.
Окрім того, захисник звертає увагу на те, що будь-які дані про те, що ОСОБА_6 має більше оперативних можливостей для встановлення місця заходження потерпілої особи, чим компетентні органи, уповноважені на здійснення відповідних функцій, відсутні, а під час судових засідань ні вини ОСОБА_6 , ні вини ОСОБА_9 прокурором доведено не було, свідок ОСОБА_10 в суді заперечувала причетність вказаних осіб до інкримінованого обвинуваченим кримінального правопорушення, а тому у підзахисного ОСОБА_6 відсутнім є сам мотив пошуку шляхів впливу на потерпілого з метою зміни ним своє позиції відносно події за матеріалами кримінальної справи.
Захисник переконаний, що ризики, на які посилається суд, є неіснуючими та абсолютно не підтверджуються доказами, а відтак не могли бути підставою для задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді, позицію захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим, дослідивши наявні та витребувані в порядку, передбаченому ст. 422-1 КПК України, копії клопотання прокурора та оскаржуваної ухвали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що у провадженні Переясав-Хмельницькго міськрайонного суду Київської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000112 за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_9 - кожного за ч. 2 ст. 186 КК України.

26 квітня 2022 року прокурором подане клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів.
Клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що, будучи раніше засудженим за вчинення злочинів, на шлях виправлення не став, та повторно 21 січня 2019 року приблизно о 21.30 год., перебуваючи біля буд. № 27, що по вул. Центральній м. Ірпінь Київської обл., разом з ОСОБА_9 , реалізуючи спільний злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді заподіяння майнової шкоди потерпілому та бажаючи їх настання, діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, підійшли до потерпілого ОСОБА_8 , погрожуючи нанести тілесні ушкодження останньому, ОСОБА_6 висунув вимогу віддати грошові кошти, а ОСОБА_9 висунув вимогу віддати мобільний телефон. В цей час потерпілий ОСОБА_8 , сприймаючи погрози ОСОБА_6 та ОСОБА_9 як реальні і такі, що можуть бути ними виконані, передав із рук в руки ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 490 грн., а також передав із рук в руки ОСОБА_9 телефон марки телефон марки «Nokia » моделі 6300 вартістю 150 грн., облаштований сім-картою оператора «Київстар» вартістю 20 грн., та картою пам`яті марки «Sandisk Micro SD» розміром 1 gb вартістю 40 грн.
Як зазначає прокурор, підставою продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_6 є обґрунтоване обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а також наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч 1 ст. 177 КПК України, які заявлені при обрані даного виду запобіжного заходу та на даний час не зменшилися, продовжують існувати, що дає достатні підстави прокурору звернутися з даним клопотанням до суду.
Ризик переховування ОСОБА_6 від суду обґрунтовується тим, що, усвідомлюючи невідворотність реального покарання за вчинений злочин, який за ступенем тяжкості є тяжким злочином, покарання за який становить від 4 до 6 років позбавлення волі, обвинувачений буде намагатись уникнути кримінальної відповідальності шляхом зміни місця проживання, неявки на виклики суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК [ України).
Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується тим, що у разі перебування обвинуваченого під дією запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, ОСОБА_6 , усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі доведення його вини, може вчинити психологічний та фізичний тиск на потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні. Крім того, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного з погрозою застосування насильства відносно потерпілого, що сторона обвинувачення розцінює фактичним втіленням можливості незаконного впливу на потерпілого.
Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурором обґрунтований тим, що обвинувачений раніше неодноразово судимий, у тому числі за вчинення корисливих злочинів.
З урахуванням наведеного прокурор вважає, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення встановлених ризиків, у зв`язку з чим достатньо підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

З наявних матеріалів також встановлено, що, заперечуючи проти задоволення клопотання прокурора, обвинуваченим заявлено клопотання про зміну йому запобіжного заходу з тримання під вартою на інший, не пов`язаний з позбавленням волі, яке обґрунтоване тим, що доказів вчинення ним даного кримінального правопорушення немає, він має поганий стан здоров`я, матір та бабу похилого віку, які на зараз проживають самі, а після деокупації м. Ірпінь необхідно чимало ремонтувати в господарстві.
Захисник ОСОБА_11 , заперечуючи проти клопотання прокурора, зазначив про те, що заявлені прокурором ризики не доведені, відомості про можливе переховування обвинуваченого відсутні, звернень про тиск немає, можливість вчинення інших правопорушень є лише припущенням. Обвинувачений має поганий стан здоров`я. Все у сукупності дає підстави змінити ОСОБА_6 запобіжний захід на домашній арешт.

За результатами розгляду клопотань сторони обвинувачення та сторони захисту ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 2 травня 2022 року задоволено Клопотання прокурора та продовжено застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 на 60 (шістдесят) діб, тобто, по 30 червня 2022 року включно, з триманням його в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Управління Державної пенітенціарної служби України. У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу - відмовлено.

З посиланням на положення ст. 177 КПК України, думку учасників судового розгляду кримінального провадження, суд мотивував своє рішення тим, що у судовому засіданні судом не встановлено будь-яких обставин, що вказували б на зменшення ризиків, які існували на час обрання та продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

ОСОБА_6 , будучи раніше неодноразово судимим, маючи судимість не зняту та не погашену у встановленому законом порядку, знову обвинувачується у вчиненні злочину, що свідчить про можливість вчинення ним інших кримінальних правопорушень. Він не одружений, доказів наявності на його утриманні неповнолітніх дітей немає, що в сукупності свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків та про можливість ухилення від суду.
Крім того, місцем проживання обвинуваченого до взяття під варту було м. Ірпінь Київської області, де активні бойові дії припинилися лише нещодавно й багато будинків та інших об`єктів інфраструктури цього міста зруйновано. Дана обставина, на думку суду, унеможливлює проживання обвинуваченого за його місцем проживання. З урахуванням відсутності в нього іншого житла це збільшує ризик ухилення обвинуваченого від явки до суду. Така обставина унеможливлює й застосування до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту.
Щодо ризику впливу на потерпілого, то суд зазначив про те, що у даному кримінальному провадженні триває судовий розгляд. Зважаючи на підстави передачі даного кримінального провадження на розгляд до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду, з врахуванням необхідності безпосередності дослідження доказів під час судового провадження, у тому числі й допиту потерпілого, суд дійшов висновку, що ризик впливу на потерпілого наявний. Крім того, злочин вчинений із застосуванням насильства, обвинувачений, перебуваючи на волі, може вливати на останніх з метою зміни останніми своїх показів.
З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що клопотання містить обставини справи, які б змусили дійти до висновку про актуальність законодавчо визначених підстав для продовження строку тримання особи під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 на даній стадії процесу.
Обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному запобіжному заході у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 відпала, не встановлено, підстав змінювати запобіжний захід обвинуваченому не вбачається, заявлені під час обрання та продовження запобіжного заходи ризики продовжують існувати. Обставин, які б давали підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт, не встановлено.
Окрім того, з посиланням на положення п.1 ч. 4 ст. 183 КПК України, судом не визначений розмір застави оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину з погрозою застосуванням насильства.

З таким рішенням місцевого суду погоджується й колегія суддів.

Так, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, і доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Так, положеннями ч. 1 ст. 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам особи:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно зі ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Наведені вище положення КПК України свідчать про те, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри, обвинувачення у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст. 177 КПК України, при тому, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Як встановлено з наявних даних, питання продовження строку тримання обвинуваченого під вартою вирішено на стадії судового розгляду кримінального провадження, а, відтак, обґрунтованість висунутого ОСОБА_6 обвинувачення на даний час перевіряється судом першої інстанції шляхом дослідження доказів.
За таких обставин доводи апеляційної скарги та пояснення захисника під час апеляційного розгляду щодо відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не можуть бути предметом розгляду суду апеляційної інстанції, оскільки на даній стадії апеляційного розгляду апеляційним судом здійснюється лише перевірка ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, а обґрунтованість висунутого обвинувачення на даний час перевіряється судом першої інстанції, і оцінку доказам, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення, як кожному окремо, так і в сукупності, суд надає в нарадчій кімнаті шляхом постановлення судового рішення, передбаченого кримінальним процесуальним законом.

Наведені обставини, на переконання колегії суддів, свідчать про те, що, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, місцевий суд обґрунтовано виходив з наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

З наявних матеріалів встановлено, що ОСОБА_6 є раніше судимим, йому висунуто обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, вчиненого із погрозою застосуванням насильства, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі від 4 до 6 років.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
З огляду на тяжкість покарання, яке може бути призначене ОСОБА_6 у разі доведення його винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, обвинувачений, з метою уникнення відповідальності, з огляду на невідворотність та тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у вчиненні даного кримінального правопорушення, має можливість переховуватися від суду, що є ризиком у контексті кримінального провадження, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції.
При цьому колегія суддів приймає до уваги, що серйозність покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведення його винуватості у вчиненні інкримінованих йому злочинів, саме по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Окрім того, серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти, а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

З урахування наведеного, виходячи з характеру висунутого обвинувачення та тяжкості покарання, яке може бути призначене обвинуваченому у разі доведеності його вини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність реального ризику переховування обвинуваченого від суду та не виконання його процесуальних рішень.

Окрім того, колегія суддів враховує, що обвинувачений не одружений, доказів наявності на його утриманні неповнолітніх дітей або інших непрацездатних осіб немає, що у сукупності свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, що також підтверджує наявність ризику ухилення обвинуваченого від суду, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі.

Колегія суддів погоджується і з висновком суду першої інстанції про неможливість обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді домашнього арешту за відсутності будь-яких об`єктивних даних про наявність в обвинуваченого постійного місця проживання, враховуючи те, що місцем проживання обвинуваченого до взяття під варту було м. Ірпінь Київської області, де активні бойові дії припинилися лише нещодавно й багато будинків та інших об`єктів інфраструктури цього міста зруйновано, а, відтак, відсутність у нього іншого житла збільшує ризик ухилення обвинуваченого від явки до суду.

Також, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано врахував те, що обвинувачений ОСОБА_6 , будучи раніше судимим, маючи не зняті та не погашені у встановленому законом порядку судимості, обвинувачується знову у вчиненні корисливого злочину, що свідчить про можливість вчинення ним інших кримінальних правопорушень у разі обрання йому іншого запобіжного заходу, а відтак, існує реальний ризик вчинення обвинуваченим повторного злочину.

Щодо ризику впливу на потерпілого, то, на думку колегії суддів, з урахуванням того, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення з погрозою застосування насильства до потерпілого, яке потерпілий сприймав реально, обвинувачений, перебуваючи на волі, може впливати на останнього з метою зміни потерпілим своїх показань, що свідчить про наявність ризику впливу обвинуваченого на потерпілого.

Таким чином, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції, не вирішуючи наперед питання щодо доведеності чи недоведеності винуватості обвинуваченого в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, не беручи до уваги виключно саму по собі тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченому у разі визнання його винуватим, з урахуванням обставин справи, даних про особу обвинуваченого, дійшов обґрунтованого висновку, що на цей час ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшились на стільки, щоб зробити висновок, що інші запобіжні заходи забезпечать належну поведінку обвинуваченого під час розгляду справи та виконання відповідних обов`язків.

Також колегія суддів вважає, що з огляду на положення ч. 4 ст. 183 КПК України, відсутні підстави для застосування до обвинуваченого такого запобіжного заходу, як застава.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що на даному етапі судового провадження жодний інший вид запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого у кримінальному провадженні, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

За встановлених обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на наявних матеріалах провадження, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Таким чином, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих на даний час обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення колегія суддів не вбачає, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду м. Києва від 2 травня 2022 року щодо ОСОБА_6 - залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 - без задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ __________________ _________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3