Справа № 464/2446/22
пр.№ 1-кп/464/360/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29.07.2022 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

головуючий суддя ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові кримінальне провадження № 464/2446/22, внесене 23.06.22. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000540, відносно

ОСОБА_3 , 1984.05.06., уродженця, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, невійськовозобов`язаного, неодруженого, не працює, судимості згідно із ст.89 КК України немає, -

обвинуваченого у вчиненні злочину за ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України,

де сторонами виступають з боку:

обвинувачення прокурор ОСОБА_4 ;

захисту - обвинувачений ОСОБА_3 та захисник ОСОБА_5

учасником провадження є представник потерпілого ТОВ «АТБ-маркет» ОСОБА_6 (подано заяву про розгляд провадження у його відсутності із незапереченням в порядку ч.3 ст.349 КПК України, покладенням на розсуд суду у призначенні покарання), -

з участю його сторін, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 , достовірно знаючи про те, що в Україні введено та діє правовий режим воєнного стану (у зв`язку із воєнною агресією військ Російської Федерації на території України указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.22. в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб; указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 133/22 від 14.03.22. воєнний стан продовжено з 05 години 30 хвилин 25 березня 2022 на строк 30 діб; указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 259/2022 від 18.04.22. воєнний стан продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 на строк 30 діб; указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 341/2022 від 17.05.22. воєнний стан продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 на строк 30 діб) 23 червня 2022 року о 09.50 год, перебуваючи в приміщенні магазину «АТБ» ТОВ «АТБ-маркет» по вул.Зубрівська,38 в м.Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, в умовах воєнного стану, переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав з торгівельних прилавків майно товариства, а саме: шийку «Своя лінія Делікатесна» у вакуумній упаковці вагою 0,358 кг вартістю 71,88 грн, буженину «Своя лінія Традиційна» у вакуумній упаковці вагою 0,370 кг вартістю 58,42 грн, коньяк «Bolgrad V.S.» 40 % об`ємом 250 мл вартістю 79,84 грн, форель «Norven» філе-кусок вагою 240 г у вакуумній упаковці вартістю 217,52 грн, а всього нагамався викрасти майна потерпілого на загальну суму 427,66 грн., після чого з викраденим направився до виходу з магазину та з причин, що не залежали від його волі, не довів вчинення злочину до кінця, оскільки був затриманий працівниками магазину.

Таким чином ОСОБА_3 вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), в умовах воєнного стану, тобто злочин, передбачений ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України.

Під час судового розгляду обвинувачений винуватість свою у вчиненні вказаного злочину визнав повністю, щиро покаявся та зазначив наступне. З 2009-2010 років офіційно ніде не працює. Проживає за місцем реєстрації з матір`ю. Півроку тому загубив паспорт громадянина України. За обвинувальним актом, який перебував на розгляді в Личаківському районному суді м.Львова, знаходився з 08.06.22. на цілодобовому домашньому арешті, коли і вчинив даний злочин. Причиною цьому стало те, що йому було соромно просити матір про своє забезпечення, тому він пішов до магазину і викрав продукти харчування зі спиртним, не розрахувавшись, але був затриманий працівниками магазину і не зміг винести викрадене. Не заперечує ні перелік викраденого майна, ні його вартість. Просить суд суворо не карати, а вилучену у нього куртку, яку визнано речовим доказом, знищити.

З огляду на те, що обвинувачений свою вину у вчиненні злочину визнав, фактичні обставини справи ніким з учасників судового провадження не оспорюються, а тому суд вважає за недоцільне дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та розглядає справу в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.
Оскільки обвинувачений повністю визнав свою вину, дав суду визнавальні показання, інші докази не досліджувалися, суд дійшов висновку, що його винуватість у вчиненні злочину є повністю доведеною, а тому повинен за такі дії нести кримінальну відповідальність та підлягає покаранню.
Відтак дії ОСОБА_3 вірно кваліфіковано за ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, т.я. він вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжки), в умовах воєнного стану.

При визначенні міри покарання суд враховує приписи ч.3 ст.50 КК України, за якими покарання має на меті не тільки кару і виправлення засудженого, а й запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.

Отже, визначаючи вид і міру покарання обвинуваченому на підставі ст.ст.65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості та характер вчиненого, вчинення обвинуваченим злочину, що згідно із ст.12 КК України, є тяжким й проти власності; вчинив указаний злочин будучи під цілодобовим домашнім арештом за місцем проживання; особу обвинуваченого, який судимості згідно із ст.89 КК України не має, його вік, стан здоров`я (відсутність хронічних захворювань), є неодруженим, нікого з осіб на утриманні не має, не працює, відсутнє джерело доходу, наявність соціальних зв`язків; не перебуває під наглядом в психоневрологічному та наркологічному диспансерах; пом`якшуючими вину обставинами, як зазначає орган досудового розслідування, є щире каяття та активнее сприяння розкриттю злочину, що знайшло своє підтвердження і під час судового слідства; обтяжуючу вину обставину не встановлено; характеристику на обвинуваченого органом досудового розслідування не надано, проте до суду надійшла досудова доповідь органу пробації, за висновком якої як ризик вчинення повторного кримінального правопорушення, так і небезпечи для суспільства, у тому числі для окремих осіб, є високим, - відповідно до принципу індивідуалізації покарання, суд, керуючись принципом справедливості, визнає за неможливе досягти мети попередження злочинів та виправлення ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства і поміщення до КВУ закритого типу та доходить висновку про необхідність призначення йому з огляду на все це у своїй сукупності покарання за ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України позбавлення волі на строк п`ять років з урахуванням вимог ч.3 ст.68 КК України.

Правових підстав для призначення обвинуваченому покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання, тобто на підставі ст.69 КК України, чи застосування ст.75 КК України, враховуючи зазначені вище конкретні обставини у їх сукупності та дані про особу винного, суд не знаходить. Так описані вище дані про особу обвинуваченого; обставини, що пом`якшують покарання, дають лише підстави для призначення покарання у мінімальних його межах, передбачених санкцією відповідної статті, у виді позбавлення волі, а не застосування ст.69 КК України, з урахуванням схильності обвинуваченого до вчинення злочинів проти власності, та відсутність у останннього належних висновків навіть після застосування до нього ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 08.06.22. запобіжного заходу домашнього арешту цілодобово за місцем його фактичного проживання, під час чого і вчинив тяжкий злочин. Застосування інституту умовного звільнення (ст.75 КК України) до призначеного обвинуваченому покарання не сприятиме меті покарання та не буде достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.

Конкретні обставини справи свідчать, що досягнення мети покарання, яка полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його до кримінально-виконавчої установи закритого типу, неможливе без його реального відбування. Отже суд дійшов висновку про неможливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання у виді позбавлення волі.

Відомості, які б спростовували даний висновок суду, відсутні, вибір заходу примусу та порядок його узгоджується із позицією сторони обвинувачення, висловленою у судових дебатах.

Ухвалюючи вирок, суд відповідно до ст.368 КПК України зобов`язаний вирішити питання щодо того, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами; на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Процесуальні витрати у провадженні відсутні, арешт на майно не накладався, цивільний позов не заявлено.
Так, постановами слідчого СВ ВП № 2 Львівського РУП № 2 ГУ НП у Львівській області від 23.06.22. у даному кримінальному провадженні визнано речовими доказами: двд-р диск із записом події, що долучений до матеріалів провадження; викрадене майно, яке передано на відповідальне зберігання потерпілому, та куртку червоного кольору, яка належить обвинуваченому та передана на відповідальне зберігання у камеру схову ВП № 2 Львівського РУП № 2 ГУ НП у Львівській обл. Відтак, двд-р диск слід залишити при кримінальному провадженні, викрадене майно потерпілого, передане останньому під розписку, слід залишити по приналежності; куртку червоного кольору обвинуваченого за його клопотанням слід знищити.

Згідно з п.2 ч.4 ст.374 КПК у резолютивній частині вироку зазначаються, зокрема, рішення про залік досудового тримання під вартою. За змістом ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення відповідно до кримінально-процесуального законодавства України є запобіжним заходом щодо обвинуваченого, підсудного, підозрюваного у вчиненні злочину, за який може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі, та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили. Крім того, відповідно до ч.5 ст.72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. Відповідно до ч.2 ст.197 КПК України строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.
Отже початок строку відбування обвинуваченим ОСОБА_3 покарання слід обчислювати з 23.06.22. з моменту його затримання, врахувати подальше взяття під варту відповідно до ухвали слідчого судді Сихівського районного суду м.Львова від 24.06.22. та на підставі ч.5 ст.72 КК України у строк покарання слід зарахувати строк його попереднього ув`язнення з 23.06.22. до дня набрання вироком законної сили, із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.
Обраний ОСОБА_3 запобіжний захід тримання під вартою слід залишити без змін, зважаючи на вид покарання, яке призначається судом, відсутність клопотань з боку сторін провадження та з огляду на вимоги ст.377 КПК України; суд не вбачає виняткових обставин для звільнення останнього з-під варти до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст.ст.368-371, 373-374, 532 КПК України,

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання позбавлення волі на строк п`ять років.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту затримання 23 червня 2022 року, зарахувавши на підставі ч.5 ст.72 КК України в строк покарання попереднє ув`язнення з 23.06.22. до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою.
Речові докази:
- залишити при кримінальному провадженні двд-р диск із записом події;

- залишити по приналежності викрадене майно, яке передано на відповідальне зберігання потерпілому;

- знищити куртку червоного кольору, яка належить ОСОБА_3 та зберігається у камері схову ВП № 2 Львівського РУП № 2 ГУ НП у Львівській обл.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м.Львова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий суддя ОСОБА_7