ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/584/22 Справа № 191/1921/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2021 року щодо ОСОБА_7 , -
Встановила:
Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Боровківка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, раніше судимого, останній раз:
- 09.07.2015 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років,
про застосування до нього ст. 81 КК України.
Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції послався на те, що вивчивши відомості про особу засудженого ОСОБА_7 , характеристика якого не є позитивною, його поведінку протягом всього строку відбування покарання, а також враховуючи те, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх даних в їх сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень, не вбачає сумлінної поведінки засудженого та доведення ним свого виправлення, оскільки засуджений за час відбування покарання має 6 заохочень, але після отриманого ним 30.01.2020 року заохочення, отримав 3 стягнення, після яких більше заохочень не отримував, що свідчить про те, що лінія поведінки засудженого не є стабільною та постійною. Вказані обставини свідчать про те, що поведінка засудженого не змінилася таким чином, щоб стати підставою для умовно-дострокового звільнення, а тому на даний час застосування умовно-дострокового звільнення є недоцільним.
В апеляційній скарзі:
- засуджений просить вказану ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити його клопотання про застосування умовно-дострокове звільнення від покарання.
Вважає, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено в задоволенні його клопотання про застосування ст. 81 КК України.
Зазначає, що він відбуває покарання з 02.09.2015 року, працевлаштований у промисловій зоні установи, зразковою поведінкою та ставленням до праці надає зразковий приклад іншим засудженим.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, засудженого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до роз`яснень, які викладені в п. п. 2, 17 постанови № 2 від 26 квітня 2002 року Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.
Згідно ст. 6 КВК України, виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх прокладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
Апеляційним переглядом встановлено, що ОСОБА_7 був засуджений вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09.07.2015 року за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років. Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.08.2016 року ОСОБА_7 було зараховано тримання під вартою з 02.04.2015 року по 09.08.2015 року включно.
Початок строку відбування покарання: 29.04.2015 року. Кінець строку відбування покарання: 19.01.2023 року.
Відповідно до наданих адміністрацією установи характеристики та довідки по особовій справі, ОСОБА_7 в установах виконання покарань перебуває з 04.05.2015 року. Перебуваючи в слідчому ізоляторі №3 м. Дніпропетровська характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.
З 02.09.2015 року і по теперішній час відбуває міру кримінального покарання в ДУ «Синельниківська виправна колонія (№94)». За час відбування покарання ОСОБА_7 характеризується посередньо, працевлаштований на виробництві установи в цеху по переробці пластмасових виробів. Ставлення до виконання робіт із благоустрою установи задовільне. До майна установи та предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, та до виконання передбачених законом вимог персоналу установи, ставиться не завжди сумлінно, потребує спонукання до цього, про що свідчить довідка про заохочення та стягнення. Не виявляє бажання приймати участь у програмах диференційованого виховного впливу та самодіяльних організаціях. Виконавчих листів не має. На профілактичному обліку не перебуває. Провину у скоєному злочині на суді визнав частково, у вчиненому не розкаявся.
Згідно довідки за особовою справою № 478-Х-15 на засудженого ОСОБА_7 , невідбута частина строку покарання станом на 13.09.2021 року становить 1 рік 4 місяці 6 днів. Також зазначено, що підлягає умовно-достроковому звільненню на підставі ст. 81 КК України по відбуттю 2/3 строку покарання, тобто з 19.05.2020 року. Матеріали розглянуті комісією установи 29.05.2020 року, відмовлено, як особі, що не довела своє виправлення.
Відповідно довідки про заохочення і стягнення, засуджений ОСОБА_7 за період з 05.04.2016 року по 30.01.2020 року мав 6 заохочень за зразкову поведінку і сумлінне ставлення до праці. За період з 29.03.2019 року по 01.12.2020 року мав чотири стягнення за різні порушення (паління в невстановленому місці, зберігання особистих речей під спальним місцем, за вилучення закваски для виготовлення браги, вилучення КРП).
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що процес виправлення ОСОБА_7 не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання у вигляді позбавлення волі перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в інших умовах без ізоляції від суспільства.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та технічного запису судового засідання, суд першої інстанції в повному обсязі дослідив всі обставини провадження, дані про особу засудженого та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні клопотання останнього.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б слугували підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, не вбачається.
Ухвала суду за своїм змістом є належно вмотивованою, обґрунтованою та законною.
Доводи апеляційної скарги засудженого про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив задоволенні його клопотання, на думку колегії суддів, є суб`єктивною думкою засудженого.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції, як законну, - слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2021 року щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4