У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2022 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в режимі відео конференції між Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області та СІЗО ДУ «Вінницька УВП №1» кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.4 ст.186 КК України, відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000155 від 01.05.2022,
за участі сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_5 ,
УСТАНОВИВ :
В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 висловив думку про необхідність призначення кримінального провадження до судового розгляду, в яке викликати учасників судового провадження. Зазначив, що під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України, підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту не вбачає. Також заявив клопотання про виклик в судове засідання свідків згідно реєстру.
Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_5 , не заперечували щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду та виклику свідків.
Під час проведення підготовчого судового засідання захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_5 подав до суду клопотання про заміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що був продовжений згідно ухвали Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 19.08.2022 року, на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з забороною залишати місце проживання з 22 години 00 хвилин до 05 години 00 хвилин наступної доби, з покладанням обов`язків, а саме: прибувати за першою вимогою до прокурора, суду, а в разі неможливості з`явитися через поважні причини - завчасно повідомляти про це посадову особу або орган, що здійснив виклик; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, реєстрації, роботи та номеру засобів зв`язку.
Клопотання мотивував наступними обґрунтуваннями, а саме зазначив, що ОСОБА_3 не має будь-якого наміру переховуватися від суду та слідства, за першою ж вимогою буде з`являтися для участі у судових засіданнях, від участі в них не відмовляється. ОСОБА_3 має постійне місце проживання в АДРЕСА_1 , де проживає разом з братом ОСОБА_6 . Характеризується виключно позитивно за місцем проживання, тому ризикувати родиною, піддавати нервовому тиску своїх рідних та близьких, з метою переховування від суду, з приводу висунення йому даного обвинувачення ОСОБА_3 , дозволити собі не може, тим більше, що він розуміє всі наслідки такої поведінки. Крім того, ОСОБА_3 працював тривалий час в Одеській області, після початку війни в Україні, залишив місце роботи через зупинку діяльності ринку. Перебував в пошуках роботи і знайшов таку, що підтверджено доказами, що міститься у справі, надавалися стороною захисту під час підготовчого засідання 24.06.2022 року. Ніколи раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, на обліках у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.
Також ОСОБА_3 немає потреби незаконно впливати на потерпілого та свідка, оскільки повністю відшкодував завдану матеріальну шкоду потерпілому, останній немає жодних претензій до обвинуваченого. Обвинуваченому не має необхідності перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зазначаю, що спроб переховуватись від суду не чинитиме, чи чинити будь які інші дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується, він також не збирається, і протилежному немає жодних доказів.
Крім того, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.08.2014 року ОСОБА_7 належить 63/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , що також підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 38164182 від 19.08.2014 року та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 25774710 від 19.08.2014 року. Решта 27/100 часток зареєстровані за ОСОБА_8 , що підтверджується технічним паспортом на будинок, виготовлений Жмеринським РСП КП «ВООБТІ», який являється батьком обвинуваченого. ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Обвинувачений ОСОБА_3 та його брат ОСОБА_6 спадщину після смерті батька прийняли, в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, однак не оформили. ОСОБА_7 надала письмову заяву, в якій висловила згоду та надала дозвіл на проживання в належній їй частині (2/3) будинку АДРЕСА_1 обвинуваченого ОСОБА_3 , в разі зміни відносно нього запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт. Оригінали усіх документів щодо права власності на вищезазначений будинок перебувають в розпорядженні ОСОБА_7 та додаються до клопотання в належним чином посвідчених копіях.
Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав клопотання захисника ОСОБА_5 та просив його задовольнити з підстав та обґрунтувань зазначених у ньому.
Прокурор ОСОБА_4 заперечував з приводу заявленого клопотання, та просив в його задоволенні відмовити, оскільки на його думку продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, котрі були ним обґрунтовані як при обрані запобіжного заходу тримання під вартою так і при неодноразовому вирішенні клопотань про продовження терміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що свідчить про те, що застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_3 , в рамках даного кримінального провадження є недоцільним та малоефективним, оскільки вони не можуть запобігти наявним ризикам.
Потерпілий в судове засідання не з`явився подав письмову заяву, якою просив підготовче судове засідання проводити за його відсутності, також зазначив що претензій до обвинуваченого ОСОБА_3 не має шкода йому відшкодована.
Заслухавши думки учасників судового засідання, дослідивши матеріали клопотання захисника, обвинуваченого та прокурора, суд доходить наступного.
В підготовчому судовому засіданні встановлено таке.
Підстав для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 ч.3 ст.314 КПК України не встановлені. Перешкоди для призначення судового розгляду відсутні.
Дане кримінальне провадження підсудне Жмеринському міськрайонному суду Вінницької області.
Не існує підстав для закриття провадження на підставі п.п.4-8 ч.1 або ч.2 ст. 284 КПК України. Обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, а тому підстави для його повернення відсутні.
Підстав для проведення закритого судового засідання не вбачається.
Відсутні клопотання сторін кримінального провадження про витребування певних речей чи документів. Цивільний позов не заявлено.
З врахуванням думки учасників судового провадження, колегія суддів вважає за можливе призначити судовий розгляд у даному кримінальному провадженні.
Вирішуючи клопотання адвоката відповідно до вимог ч. 3 ст. 315, ч. 3 ст. 331 КПК України про заміну запобіжного заходу, суд враховує таке.
Відповідно до положень ст.29 Конституції України, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згода на обов`язковість якої надана Верховною Радою України за ухваленням Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" кожен має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійснення з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню ним злочину або його втечі після його вчинення. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а передбачає урахування низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь.
Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого наразі обвинувачується ОСОБА_3 , належать до категорії тяжкого злочину, покарання за яке передбачено у вигляді позбавлення волі, обставини чого не виключають застосування серед іншого запобіжного заходу у виді домашнього арешту.
Вирішення судом питання щодо зміни запобіжного заходу врегульовано положеннями глави 18 КПК України.
У відповідності до ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження; серед інших ними є запобіжні заходи.
За приписами ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Відповідно до вимог п.2 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років.
Згідно ч.1 ст.201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.
Вирішуючи заявлене стороною захисту клопотання про зміну запобіжного заходу, суд доходить висновку, наведені відомості про особу обвинуваченого та його соціальні зв`язки, зокрема, щодо фактичної наявності у нього сім`ї, а також визначеного наразі місця постійного проживання, сукупно із обставинами тривалого утримання його під вартою, відсутність будьяких претензій потерпілого в зв`язку з повним відшкодуванням шкоди, визначають відповідне зменшення ризиків щодо можливості переховування його від суду або вчинення іншого кримінального правопорушення.
При цьому судом не приймаються до уваги доводи прокурора щодо тяжкості покарання що загрожує ОСОБА_3 у разі визнання його винуватим у вчиненні тяжкого злочину за пред`явленим обвинуваченням, оскільки у відповідності до системної практики Європейського суду з прав людини ані тяжкість покарання, ані розмір завданої шкоди не є наперед встановленими обставинами, які можуть визначати гарантований ступінь ризиків, а відтак самостійно враховуватись підставами застосування виняткового запобіжного заходу у виді тримання особи під вартою.
Так, суд враховує вимоги ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, правову позицію ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012 року у справі "Тодоров проти України", відповідно до якої для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку. Також суд вказав, що п. 3 ст. 5 Конвенції визначає право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання. Сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини судом також береться до уваги, що "ризик втечі або уникнення правосуддя" зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися заявник, зменшує це побоювання і його наміри втекти. При цьому на користь звільнення свідчать відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, роботи, усталений спосіб життя, наявність утриманців, відсутність спроб ухилитися від правосуддя (Справа ЄСПЛ "Пунцельт проти Чехії").
Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, якщо спочатку тяжкість злочину та підозра, що особа може втекти чи зашкодити слідству, можуть бути достатніми підставами для обрання такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, то чим довше відповідна особа знаходиться під вартою, тим більш вагомими і конкретними мають бути підстави для продовження цього заходу, про що має бути зазначено в судовому рішенні.
Зокрема, у справі "Сергій Волосюк проти України" рішенням від 12.03.2009 року Європейський суд з прав людини наголосив, що "саме національні судові органи мають подбати про те, щоб тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого у відповідній справі не перевищила розумного строку. Для цього вони мають дослідити всі факти на користь і проти існування реального суспільного інтересу, який, за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях про подовження строку тримання під вартою… Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою, але зі спливом певного часу ця умова перестає бути достатньою… Згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду. Фактично, це положення не лише проголошує право на "розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження", а й передбачає, що "звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання" (п.37, 38).
Окрім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у справі "Летельє проти Франції" (рішення від 26.06.1991 року), "особлива тяжкість деяких злочинів може викликати принаймні, протягом певного часу. За виняткових обставинах цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право … визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути "формою очікування" обвинувального вироку" (п.51).
У контексті вказаних вище стандартів Європейського суду з прав людини на думку суду у даному конкретному випадку, переважно оціночні судження прокурора про те, що лише подальше тримання обвинуваченого під вартою може убезпечити від настання ризиків, передбачених ст.177 КПК України не можна вважати належно обґрунтованими, оскільки вони не підтверджуються конкретними доказами.
Відтак з урахуванням наведеного, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, особу обвинуваченого ОСОБА_3 , його вік, характер та обсяг висунутого звинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватості, у їх взаємозв`язку з можливими ризиками по справі, зокрема, що обвинувачений, може переховуватись від суду та вчинити інші кримінальні правопорушення, тобто з огляду на подальшу тривалість частини ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а також за наявності пред`явленого йому обвинувачення, що на даному етапі судового розгляду формально є обгрунтованим, суд визначає можливим в межах клопотання сторони захисту змінити запобіжний захід обвинуваченому з тримання під вартою на інший більш м`який, а саме на цілодобовий домашній арешт, визнаючи його встановлення судом на відповідний строк достатнім для запобігання відповідних ризиків та виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.
На підставі викладеного, керуючись ст.176, 181, 183, 193-196, 202, 205, 314, 331, 369-372 КПК України, суд,
У Х В А Л И В :
Кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.186 КК України, призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області на 11 годин 00 хвилин 29.09.2022 року.
В судове засідання викликати прокурора, обвинуваченого, захисника, свідків згідно матеріалів реєстру.
Клопотання захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_3 частково задоволити.
Запобіжний захід, застосований щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у виді тримання під вартою змінити на домашній арешт із забороною цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 .
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 обов`язки:
носити електронний засіб контролю; прибувати до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області за першою вимогою; у разі зміни місця проживання повідомити Жмеринський міськрайонний суд негайно.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_3 положення ч.5 ст.181 КПК України, згідно яких працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтись в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати засоби контролю.
У відповідності до вимог п.1 ч.3 ст.202 КПК України обвинуваченого ОСОБА_3 у встановленому законом порядку негайно доставити до місця його проживання по АДРЕСА_1 , де звільнити з-під варти.
Строк дії ухвали в частині застосування домашнього арешту та вказаних обов`язків 60 днів, тобто до 18.11.2022 року включно.
В задоволенні клопотання прокурора відмовити.
Ухвала підлягає невідкладному врученню обвинуваченому та негайному виконанню після її проголошення.
На ухвалу суду в частині зміни запобіжного заходу протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга, до Вінницького апеляційного суду, що не перешкоджає судовому розгляду.

Головуючий ОСОБА_1