Справа № 168/873/19 Провадження № 11-кп/802/64/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст. 286 КК УкраїниДоповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
10 червня 2022 року місто Луцьк

Вироком Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 11.03.2020 року ОСОБА_3 , засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
На підставі ст.75 КК України із застосуванням ст.76 КК України звільнено ОСОБА_3 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вироком Волинського апеляційного суду від 10 червня 2022 року у складі колегії суддів: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , апеляційну скаргу прокурора задоволено частково.
Вирок Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 11.03.2020 в частині призначення покарання ОСОБА_3 скасовано, з ухваленням нового вироку, яким ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, з призначенням йому за ч. 2 ст. 286 КК України, із застосуванням положень ст. 69 КК України, покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки. В решті вирок суду першої інстанції залишено без змін.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, керуючись ч. 3 ст. 375 КПК України, висловлюю окрему думку.
У відповідності до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, які пом`якшують і обтяжують покарання.
При цьому воно повинно бути необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Підставами застосування апеляційним судом положень ст. 69 КК України та призначення обвинуваченому покарання, не передбаченого санкцією ч.2 ст. 286 КК України, стали виключно позитивні характеристики обвинуваченого та законослухняний спосіб життя, наявність міцних соціальних зв`язків перебування на утриманні двох малолітніх дітей, те, що обвинувачений є особою з інвалідністю III групи з дитинства, позиція потерпілої, котра просила суворо не карати обвинуваченого, наявність декількох обставин, які пом`якшують покарання.
Однак, апеляційний суд не надав належної оцінки характеру та підвищеному ступеню суспільної небезпеки вчиненого злочину та обставинам його вчинення, зокрема тій обставині, що ОСОБА_3 керував автомобілем перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та грубо порушив вимоги п.п.2.3(б), 12.1, 12.4, 12.9 Правил дорожнього руху, при цьому на мою думку судовою колегією лише формально враховано обставину перебування обвинуваченим в стані алкогольного сп`яніння, як таку, що обтяжує покарання. Окрім того недостатньо враховано тяжкі наслідки протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_3 , які є незворотними загибель людини.
Належно не оцінено особу обвинуваченого, який керуючи автомобілем, перебував у стані алкогольного сп`яніння, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку учасника дорожнього руху внаслідок дій якого сталася дорожньо-транспортна пригода.
Враховуючи це, навіть позитивні дані про особу винного та наявність кількох пом`якшуючих обставин не можуть бути визнані мотивованими підставами для застосування до засудженого положень ст. 69 КК України.
Крім того, кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 КК, законодавцем віднесено до злочинів проти безпеки руху. Тому думка потерпілого щодо виду та розміру покарання хоча і може враховуватися судом при призначенні покарання, однак не є вирішальною в цьому питанні.
Вважаю, колегія суддів апеляційного суду, ухваливши рішення про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , при призначенні йому покарання за ч.2 ст. 286 КК України, положень ст. 69 КК України, не дотрималась вимог ст. ст. 50, 65 КК України.
За таких обставин, призначене основне покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, не відповідатиме принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості покарання, в цьому випадку є недостатнім.
Враховуючи викладене вище переконаний, що колегія суддів за наслідками розгляду апеляційної скарги прокурора мала всі підстави скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання ОСОБА_3 , та ухвалити рішення про призначення основного покарання, в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України, яке слід відбувати реально.
З огляду на зазначені застереження втрок суд не міг бути мною підтриманий.

Суддя ОСОБА_2