ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1417/22 Справа № 182/1559/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених: ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 ,
ОСОБА_11 ,
адвокатів, які діють в інтересах обвинувачених:

ОСОБА_12 ,
ОСОБА_13 ,
ОСОБА_14 ,
ОСОБА_15 ,
ОСОБА_16 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, апеляційні скарги з доповненнями адвоката ОСОБА_12 , який діє в інтересах ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_13 , який діє в інтересах обвинувачених ОСОБА_17 , адвоката ОСОБА_15 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_16 , який діє в інтересах ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_10 та його адвоката ОСОБА_14 на ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 16 квітня 2022 року про продовження строків застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Південне, Нікопольського району, Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, працюючого шахтерем, інваліда ІІ групи, маючого двох неповнолітніх дітей, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 255-1, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 255-2 КК України,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з вищою освітою Дніпропетровського інститута фізичної культури, працюючого на посаді викладача-тренера ДЮСШ №6 в м. Марганець, маючого на утриманні дитину-інваліда 11 років, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 255-1, ч. 2 ст. 289 КК України,
ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с.Володимирівка Томаківського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , місце мешкання: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 255-1 КК України,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з середньою освітою, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 255-1 КК України,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Запоріжжя, українець, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, працюючого у сфері будівництва, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_6 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_7 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255-1 КК України,
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця м.Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_8 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_9 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255-1 КК України,
ВСТАНОВИЛА:
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора про продовження обвинуваченим: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_18 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 14 червня 2022 включно.
Продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 14 червня 2022 включно.
Продовжено обвинуваченому ОСОБА_18 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 14 червня 2022 включно.
Продовжено обвинуваченому ОСОБА_9 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 14 червня 2022 включно.
Продовжено обвинуваченому ОСОБА_10 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 14 червня 2022 включно.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_11 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 14 червня 2022 включно.
Відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_19 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.
Відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_20 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання із покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, із застосуванням електронного засобу контролю, або застави.
Відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_12 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт
Відмовлено в задоволенні клопотання захисників ОСОБА_16 та ОСОБА_21 , які діють в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.
Відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_21 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
Рішення суду обґрунтовано тим, що обвинувачені обвинувачуються у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, враховуючи те, що на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які вказує прокурор, продовження застосування обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.
Суд першої інстанції прийняв до уваги, що обвинувачені є раніше не судимими особами, однак обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років та від десяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна.
При розгляді клопотання клопотання захисників та обвинувачених щодо зміни запобіжних заходів з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт суд першої інстанції прийшов до висновку, що підстави для продовження запобіжного заходу - тримання під вартою, не відпали, стан здоров`я обвинувачених не перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення. При цьому у суду відсутні будь-які відомості щодо стану здоров`я обвинувачених такого ступеня тяжкості, який би перешкоджав застосуванню запобіжного заходу у виді тримання під вартою та неможливості надання належної допомоги в умовах пенітенціарної системи. На думку колегії суддів суду першої інстанції інші альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинувачених, окрім цього воєнний стан в України може перешкоджати перебуванню обвинувачених за постійним місцем проживання, тому наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу із визначенням строку, а тому суд вважає, що запобіжний захід у виді домашнього арешту є таким, що нездатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених, а необхідним та достатнім для виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків та запобігання встановленим судом ризикам, є лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_12 , який діє в інтересах ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою клопотання адвоката задовольнити та обрати обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із забороною цілодобово залишати приміщення за адресою: АДРЕСА_5 .
Вважає, що рішення суду є незаконним та постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права, остільки судом не було враховано вимоги ст. ст. 177, 178, 194 КПК України. Також, вважає, що в судом першої інстанції в повній мірі не взято до уваги, що у його підзахисного був інфаркт міокарда, його стан здоров`я постійно погіршується та не можливо провести спеціалізоване лікування в умовах ДУВП та перебування під вартою може призвести до смерті ОСОБА_9 .. Свідки у кримінальному провадженні у своїх свідченнях не розкривають будь-яку участь ОСОБА_9 у інкримінованих йому подіях.
Вважає, що ризики зазначені прокурором є недоведеними, не мають фактичних даних, які б вказували на їх доведеність. Окрім того, адвокат зазначив, що до ОСОБА_9 в умовах ізоляції здійснюють насильство.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_13 , який діє в інтересах ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження троку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 .
На думку адвоката, в клопотанні прокурора та під час судового розгляду не було доведено існування зазначених ризиків, оскільки на його думку підозра є надуманою, носить абстрактний характер. Обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України та має бути поверненим прокурору.
Вважає, що рішення суду є незаконним та постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права, остільки судом не було враховано вимоги ст. ст. 177, 178, 194 КПК України. Також, вважає, що судом першої інстанції в повній мірі не взято до уваги, що ОСОБА_8 характеризується позитивно, має на утриманні сім`ю, має двох дітей, один з яких є дитиною з інвалідністю, має постійне місце проживання.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_15 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою клопотання прокурора задовольнити частково та обрати обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
На думку адвоката, подане прокурором клопотання було з порушеннями вимог КПК України, остільки посилаючись на приписи ст.331 КПК України для продовження запобіжного заходу на стадії підготовчого провадження, суд першої інстанції не вірно застосував процесуальний механізм, чим було порушено принципи правової визначеності. Обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України та має бути поверненим прокурору.
На думку адвоката ОСОБА_7 тримається під вартою незаконно. Прокурором ризики не доведені, абстрактні. Щодо фізичного впливу на свідків, то цей ризик нічим не доведений. Потерпілого жодного разу не бачила ні вона, ні ОСОБА_7 , фізично впливати на потерпілого є недоведеним ризиком. ОСОБА_7 є особою, яка раніше жодного разу не буда засудженою. Доведеності його вини, а саме того, що саме він вчинив кримінальне правопорушення, в якому він обвинувачується, немає, а прокурор висловлюється, що він вже вчинив злочин і стверджує, що, будучи на свободі, продовжить вчиняти кримінальні правопорушення. Практика ЄСПЛ говорить про посилання на тяжкість та невідворотність покарання та не є єдиною підставою для тримання особи під вартою. ОСОБА_7 вже є особою похилого віку, в нього є постійне місце мешкання, дружина, двоє неповнолітніх дітей, сім`я, також він має проблеми зі здоров`ям.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_16 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження троку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_11 ..
На його думку, суд під час розгляду клопотання прокурора, порушив норми ч.3 ст.315 КПК України, остільки під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого, тобто ніяким чином суд не міг продовжити запобіжних захід. Ризики, на які посилається прокурор, не підтверджені та відсутні.
Вважає, що рішення суду є незаконним та постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права, остільки судом не було враховано вимоги ст. ст. 177, 178, 194 КПК України. Також, вважає, що судом першої інстанції в повній мірі не взято до уваги, що в 2021 році його підзахисному вперше було обрано запобіжний захід, і під час розгляду клопотання у його підзахисного трапився інфаркт, його було направлено до лікарні. Препарати, які надають в ДУВП, не діють.
Обвинувачений ОСОБА_10 в апеляційній скарзі та доповненні до неї просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою обрати відносно нього альтернативний запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
Вважає, що ризики зазначені в клопотанні прокурора є недоведеними, підозра нічим не обґрунтована, докази його причетності до інкримінованого йому правопорушення в матеріалах справи відсутні. На його думку, суд першої інстанції порушив вимоги Конвенції, остільки зі спливом часу ризики на які було посилання при обранні запобіжного заходу раніше, втрачають свою актуальність. Також, на його думку, судом не було враховано вимоги ст. ст. 177, 178, 194 КПК України, та не було перевірено можливості обрання щодо нього більш м`яких запобіжних заходів. Висновки суду вважає недоведеними.
Позиція учасників апеляційного перегляду.
В апеляційному суді адвокат ОСОБА_12 , який діє в інтересах ОСОБА_9 , та ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_13 , який діє в інтересах обвинувачених ОСОБА_17 , та ОСОБА_17 , адвоката ОСОБА_15 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , та ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_16 , який діє в інтересах ОСОБА_11 , та ОСОБА_11 , обвинувачений ОСОБА_10 та його адвокат ОСОБА_14 кожен окремо підтримали вимоги апеляційних скарг, та просили їх задовольнити, а ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою змінити запобіжний захід обвинуваченим на цілодобовий домашній арешт.

Прокурор в апеляційному суді заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив рішення суду залишити без змін.
Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційних скарг, заслухавши думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до наступного.
Щодо доводів апеляційних скарг адвоката ОСОБА_13 , який діє в інтересах обвинувачених ОСОБА_17 , адвоката ОСОБА_15 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_16 , який діє в інтересах ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_10 та його адвоката ОСОБА_14 .
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
За вимогами ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно із ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Як вбачається з наданих матеріалів, ухвалами Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2022 року продовжено обвинуваченим запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 17 квітня 2022 року без визначення розміру застави.
Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 186 КК України клопотання про застосування або зміну запобіжного заходу розглядається слідчим суддею, судом невідкладно, але не пізніше сімдесяти двох годин з моменту фактичного затримання підозрюваного, обвинуваченого або з моменту надходження до суду клопотання, якщо підозрюваний, обвинувачений перебуває на свободі, чи з моменту подання підозрюваним, обвинуваченим, його захисником до суду відповідного клопотання.
Главою 18 КПК України врегульовано питання про запобіжні заходи та затримання особи, зокрема згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Оскарженою ухвалою було продовжено раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_18 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 строком до 14 червня 2022 року включно.
Слід зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
На переконання апеляційного суду, судом першої інстанції було вірно встановлена доведеність прокурором у своїх клопотаннях, а також під час судового засідання, що у обвинувачених реально існують ризики, передбачені п. п. 1 та 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, окремо взявши до уваги відомості про кожну особу обвинуваченого, їх характеризуючи дані та причетність до інкримінованих кримінальних правопорушень, обсягу обвинувачення та його суті. Тому апеляційний суд погоджується з існуванням ризиків, а саме те, що:
- обвинувачений ОСОБА_10 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
- обвинувачений ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; може незаконно впливати на свідків ті інших обвинувачених у кримінальному провадженні;
- обвинувачений ОСОБА_9 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; може незаконно впливати на свідків та інших обвинувачених у кримінальному провадженні;
- обвинувачений ОСОБА_11 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
- обвинувачений ОСОБА_18 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; може незаконно впливати на свідків ті інших обвинувачених у кримінальному провадженні;
- обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; може незаконно впливати на свідків ті інших обвинувачених у кримінальному провадженні.
Судом першої інстанції було вірно зазначено, що ухвалами слідчих суддів Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2022 року було продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених. Вказаними ухвалами слідчими суддями була надана об`єктивна оцінка наявності обґрунтованої підозри та ризикам, які були неодноразово зазначені прокурором в своїх клопотаннях під час досудового розслідування.
Відповідно до матеріалів обвинувального акту обвинувачений ОСОБА_7 , обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 255-1, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 255-2 КК України, обвинувачений ОСОБА_8 - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 255-1, ч. 2 ст. 289 КК України, обвинувачений ОСОБА_9 - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 255-1 КК України, ОСОБА_18 - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 255-1 КК України.
Посилання в апеляційних скаргах на недоведенність обґрунтованості підозри щодо обвинувачених та фальсифікації матеріалів кримінального провадження колегія суддів вважає неприйнятними з огляду на те, що суд не вправі на стадії підготовчого судового засідання вирішувати питання щодо винуватості особи, належності та допустимості доказів на підтвердження такої винуватості.
Більше того, питання обґрунтованості підозри не є предметом апеляційної перевірки, з огляду на стадію кримінального провадження, а саме, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового провадження і вже висунуте обвинувачення і обвинувальний акт перебуває в суді на розгляді.
Обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Державне обвинувачення - процесуальна діяльність прокурора, що полягає у доведенні перед судом обвинувачення з метою забезпечення кримінальної відповідальності особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.
Ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений, чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення, чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення та інші.
Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції не входить в перевірку доводів захисників щодо необґрунтованості підозри у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, оскільки це є завданням судового розгляду, за результатами проведення якого суд першої інстанції має оцінити докази та ухвалити відповідне процесуальне рішення.
Між тим, колегія суддів виходить з вірогідності причетності обвинувачених до вчинення кримінального правопорушення, вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення.
Оцінюючи доводи прокурора про можливість незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні з боку обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_18 колегія суддів виходить із суті пред`явленого обвинувачення останнім, об`єктивної сторони кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 255-1, 255-2 КК України, ролі кожного з них у вчиненні кримінальних правопорушень.
Відповідно до примітки до ст. 255 КК України під злочинним впливом у цій статті та статтях 255-1, 255-3 цього Кодексу слід розуміти будь-які дії особи, яка завдяки авторитету, іншим особистим якостям чи можливостям сприяє, спонукає, координує або здійснює інший вплив на злочинну діяльність, організовує або безпосередньо здійснює розподіл коштів, майна чи інших активів (доходів від них), спрямованих на забезпечення такої діяльності. Під особою, яка перебуває у статусі суб`єкта підвищеного злочинного впливу, у тому числі у статусі "вора в законі", у цій статті та статтях 2551, 2553 цього Кодексу слід розуміти особу, яка завдяки авторитету, іншим особистим якостям чи можливостям здійснює злочинний вплив і координує злочинну діяльність інших осіб, які здійснюють злочинний вплив.
При встановленні наявності ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).
Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.
У сукупності зазначені обставини свідчать про наявність такого ризику, як можливість незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні з урахуванням обізнаності обвинувачених щодо місця мешкання свідків.
Що ж стосується обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , то районний суд вірно зазначив, що з урахуванням осіб обвинувачених, обсягу обвинувачення, його суті, ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурором доведено не було.
Також колегія суддів вважає, що прокурором не доведено наявність обставин, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України.
З цього приводу, слід звернути увагу, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 290 КПК України, визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.
Таким чином, надання суду обвинувального акту свідчить про те, що прокурором зібрані усі необхідні докази та вони є достатніми та перебувають у володінні сторони обвинувачення, а тому не можуть бути знищені, приховані або спотворені обвинуваченими, а тому вказаний ризик перестав існувати.
Також, колегія суддів вважає, що такий ризик, як можливість вчинення іншого кримінального правопорушення обвинуваченими є лише припущенням прокурора та має вірогідний та непрогнозований характер.
При цьому, колегія суду враховує репутацію обвинувачених, а також факт відсутності інформації про причетність останніх до вчинення інших кримінальних правопорушень та притягнення до кримінальної відповідальності в минулому.
Однак, колегія суддів зазначає, що ризики передбачені п.п. 1 та 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, залишаються на даний час наявними та, враховуючи тяжкість та невідворотність покарання за вчиненні кримінальні правопорушення, в якому вони обвинувачуються, з метою уникнення відповідальності за скоєне правопорушення, обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_18 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 можуть переховуватись від суду та здійснювати незаконний вплив на свідків та інших обвинувачених у цьому кримінальному провадженні.
При цьому, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у випадку визнання їх винуватими у вчиненні злочинів, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).
Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Мамедов проти Росії» від 01 червня 2006 року, зазначено, що «суди, перевіряючи законність та обґрунтованість запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявник переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з виняткового абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».
Відповідно до конвенції та практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії» та «Ігнатов проти України», обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення.
Більше того, колегією суддів, при прийнятті даного рішення враховано і рішення ЄСПЛ від 26.06.1991 року у справі «Летельє до Франції», в якому зазначено, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати у суспільства таку реакцію, що виправдовує попереднє ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинувачених, колегія суддів відмічає, що ризиком не можна вважати прогнозовану подію, настання якої розглядається як цілком гарантоване.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що обвинувачений може вдатися до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду, або ж створять загрозу суспільству.
Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинувачених, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій обвинувачених.
24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
В подальшому строк дії воєнного стану в Україні було продовжено з 05 годин 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб відповідно до Указу Президента № 133/2022 від 14 березня 2022 року.
Суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію в Україні, як обставину, яка суттєво збільшує ризик переховування обвинувачених від суду, оскільки на частині території України ведуться бойові дії та частина території України тимчасово окупована.
Таким чином, як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує, ведення в Україні військового стану через агресію Російської Федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Більше того, обвинувачені, у разі зміни їм запобіжного заходу на більш м`який, можуть безперешкодно залишити межі України в місцях, непідконтрольних органам державної влади та переховуватись від правосуддя на тимчасово окупованих територіях або в РФ.
За таких обставин колегія суддів вважає, що оскільки на цей час обвинувачені звинувачуються у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, враховуючи те, що на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п. 1 та 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які вказує прокурор, продовження застосування обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даному етапі судового розгляду відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу. Даний захід окрім ОСОБА_9 , є необхідним та доцільним.
Розглядаючи клопотання захисників та обвинувачених щодо зміни запобіжних заходів з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт колегія суддів вважає, що підстави для продовження запобіжного заходу - тримання під вартою, не відпали, стан здоров`я обвинувачених не перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення, остільки їм надається відповідна медична допомога.
Безумовно, апеляційний суд, як і суд першої інстанції, враховує також обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме, що обвинувачені раніше не судимі, мають відповідні соціальні зв`язки, сімейний стан, постійне місце мешкання та реєстрації. В той же час, вказані обставини не є самодостатньою підставою для зміни обвинуваченим запобіжного заходу на більш м`який, за умови, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати.
На думку колегії суддів інші альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинувачених, окрім цього воєнний стан в Україні може перешкоджати перебуванню обвинувачених за постійним місцем проживання. Тому наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу із визначенням строку, а тому суд вважає, що запобіжний захід у виді домашнього арешту є таким, що нездатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених, а необхідним та достатнім для виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків та запобігання встановленим судом ризикам, на даному етапі судового розгляду, є лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
При цьому, колегія суддів враховує вимоги п. 4 ч. 4 ст. 183 КПК України та погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для визначення розміру застави обвинуваченими, як альтернативного запобіжного заходу у даному кримінальному провадженні.
Стосовно посилань захисників про безпідставне застосування норм ст. 331 КПК України судом першої інстанції під час розгляду питання про продовження обвинуваченим строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у підготовчому судовому засіданні, колегія суддів вважає, що це порушення не є істотним, в розумінні ст. 412 КПК України, яке було б безумовною підставою для скасування судового рішення, оскільки як положення ч. 3 ст. 315 КПК України так і ч. 2 ст. 331 КПК України вказують про те, що питання щодо запобіжних заходів мають вирішуватись судом відповідно до Розділу ІІ КПК України, зокрема Глави 18.
Слід зазначити, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції скасовується апеляційним судом з постановленням нової ухвали, з підстав, викладених нижче, а тому таке порушення усувається апеляційним судом.
Щодо доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_12 , який діє в інтересах ОСОБА_9 ..
Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_12 , не спростовуючи доведеність наявності ризиків, передбачених п.п. 1 та 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Згідно з ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Наданими матеріалами кримінального провадження, а також прокурором в судовому засіданні в суді першої та апеляційної інстанціях не доведено обставини, передбачені ч. 3 ст. 176, ч. 1 ст. 183 та п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не може запобігти доведеним під час судового розгляду ризикам.

Відповідно до ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Європейський суд з прав людини, зокрема, у справі «Харченко проти України», № 40107/02, § 80, рішення від 10 лютого 2011 року, Суд зазначив, що при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
В апеляційному суді ОСОБА_9 пояснив, що переніс інсульт, інфаркт, у зв`язку з чим стан його здоров`я погіршився, йому потрібно лікуватись.
Відповідно до ст. 178 КПК України, апеляційний суд, перевіривши обґрунтованість та достатність обраного виду запобіжного заходу, окрім пред`явлення обвинувачення за ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 255-1 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі до десяти років позбавлення волі, враховує міцність соціальних зв`язків підозрюваного, наявність постійного місця реєстрації та проживання, відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, є пенсіонером, має стійкі соціальні зв`язки, є хронічно хворою людиною похилого віку, доходить висновку, що для нівелювання встановлених ризиків переховування та у виді впливу на свідків буде достатньо застосувати до обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки такий запобіжний захід також пов`язаний із обмеженням особистої свободи і дозволить контролювати поведінку обвинуваченого, тим самим в повній мірі зможе забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків та забезпечити ефективність судового розгляду.
Приймаючи рішення про зміну обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, колегія суддів зважає і на практику ЄСПЛ, який, зокрема в справі «Манчіні проти Італії», зазначив, що за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 п. 1 (с) Конвенції.
Крім того, вагомим фактором для прийняття такого рішення є стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_9 , яке в умовах перебування його в СІЗО погіршився та, з огляду на його вік, може призвести до більш серйозних наслідків.
Так, в п. 72 рішення ЄСПЛ у справі «Александровська проти України», зазначено, що стаття 3 Конвенції покладає на державу обов`язок захищати фізичне благополуччя осіб, позбавлених свободи, наприклад, шляхом надання їм необхідної медичної допомоги. Відповідні принципи практики узагальнені в рішенні у справі «Блохін проти Росії» [ВП] (Blokhin v. Russia) [GC], заява № 47152/06, пункти 136-138, від 23 березня 2016 року).
Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Епуре проти Румунії» (№ 73731/17) вказав, що медичні потреби ув`язненої особи повинні враховуватися відповідною узгодженою терапевтичною стратегією, яка здатна належним чином реагувати на такі потреби.
З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що задля забезпечення проведення необхідного медичного обстеження, отримання своєчасної, якісної медичної допомоги, а також недопущення настання негативних наслідків, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_22 та запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги адвоката ОСОБА_13 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_17 , адвоката ОСОБА_15 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_16 , який діє в інтересах ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_10 , мають бути залишені без задоволення, а апеляційна скарга адвоката ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_22 підлягає задоволенню, у зв`язку з чим ухвала суду першої інстанції має бути скасована з постановленням нової ухвали про часткове задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_22 , якому слід застосувати домашній арешт.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Керуючись ст. ст. 181, 183, 194, 197, 199, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_13 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_17 , адвоката ОСОБА_15 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_16 , який діє в інтересах ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_10 ,- залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_12 , який діє в інтересах ОСОБА_9 , - задовольнити.
Ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 16 квітня 2022 року про продовження строків застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 255-1, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 255-2 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 255-1, ч. 2 ст. 289 КК України, ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 255-1 КК України, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255-1 КК України, та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255-1 КК України, - залишити без змін, а стосовно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 255-1 КК України,- скасувати.
Постановити нову, якою клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 ,- задовольнити частково.
Продовжити обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_18 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 14 червня 2022 включно.
Застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 14 червня 2022 року включно.
Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_9 обов`язки: прибувати за кожною вимогою на визначений час до слідчого, прокурора чи суду; не відлучатися цілодобово з місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_5 , без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілим; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Звільнити ОСОБА_9 з-під варти негайно.
Ухвалу суду направити для виконання Начальнику СІЗО та органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_9 .
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:
______________ _____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4