УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2022 року
м. Київ
справа № 675/1192/21
провадження № 51-937 ск 22

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 16 вересня 2021 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 10 січня 2022 року,
встановив:
Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 16 вересня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 10 січня 2022 року апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вищевказану ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 16 вересня 2021 року - без змін.

Не погодившись із вказаними судовими рішеннями, засуджений звернувся з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Перевіривши доводи наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити у зв`язку з тим, що оскаржувані судові рішення не є предметом розгляду суду касаційної інстанції, з огляду на таке.
Відповідно ст. 129 Конституції України обов`язковим для перегляду судових рішень є апеляційний порядок, тоді як право особи на касаційне оскарження судового рішення забезпечується у випадках, визначених законом.
Таким чином, право на доступ до Верховного Суду не є абсолютним і підлягає дозволеним обмеженням, зокрема, щодо кола судових рішень, які можуть бути переглянуті у касаційному порядку. Такі обмеження не шкодять самій суті права доступу до суду, переслідують легітимну мету ефективний розгляд касаційним судом лише справ відповідного рівня значущості, а також обґрунтовані пропорційністю між застосованими засобами та поставленою метою.
Так, предметом касаційного розгляду у кримінальному аспекті переважно виступає дотримання судами першої і апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального закону при вирішенні питань, пов`язаних з притягненням особи до кримінальної відповідальності, та призначенні покарання, а також забезпечення права на апеляційний перегляд судових рішень у кримінальному провадженні.
Як убачається зі змісту касаційної скарги та доданих до неї копії оскаржуваних судових рішень, предметом оскарження у даному провадженні є ухвали судів, що стосуються вирішення питання про зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання, тобто питання передбаченого Розділом VIII КПК України «Виконання судових рішень», порядок розгляду якого регламентується приписами статей 537, 539 КПК України.
Разом із тим, за змістом ч. 6 ст. 539 КПК України право на оскарження ухвали суду про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, обмежується можливістю її перегляду в апеляційному порядку, в той час як касаційний порядок оскарження такої ухвали кримінальним процесуальним законом не передбачений.
Окрім цього, об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду викладеного у постанові від 18 березня 2019 року (справа № 756/9514/15-к) зроблено правовий висновок, відповідно до якого, за змістом п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ч. 2 ст. 424, ч. 6 ст. 539 КПК України ухвали суду першої інстанції про вирішення питань, пов`язаних із виконанням вироку, після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції за результатами такого перегляду оскарженню в касаційному порядку не підлягають.
При цьому, відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України кримінальним провадженням є досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
З огляду на те, що вирішення судом питань, зазначених у ст. 537 КПК України, у тому числі про зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання відповідно до

ч. 5 ст. 72 КК України, належить до процесуальних дій, які безпосередньо не пов`язані із вчиненням особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, натомість стосується виключно порядку виконання вироку, ухваленого за результатами кримінального провадження, який набрав законної сили.
Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 23 січня 2019 року (справа № 738/1482/16-к), де зазначено, що судові рішення щодо застосування амністії, постановлені на стадії виконання вироку, не можуть бути оскаржені в касаційному порядку, оскільки кримінальним процесуальним законом не передбачено право особи на їх касаційне оскарження.
Водночас ЄСПЛ роз`яснив, що процедури, які стосуються виконання вироків, у тому числі застосування амністії, не підпадають під дію ст. 6 Конвенції в її кримінальному аспекті розгляду, оскільки рішення з питань застосування, яке набрало законної сили, не зачіпає «спору ... про цивільні права і обов`язки» та не має відношення до «пред`явлення кримінального обвинувачення» у значенні ст. 6 Конвенції (рішення від 13 травня 2003 року у справі «Монкорне де Комон проти Франції», заява № 59290/00).

Підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку що вирішення питань, пов`язаних із виконанням вироку, не відноситься до стадій кримінального провадження, а тому ухвали суду першої інстанції про вирішення питань, пов`язаних із виконанням вироку, після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції за результатами такого перегляду не підлягають касаційному оскарженню.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судові рішення, які не підлягають оскарженню в касаційному порядку.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження.
Окрім цього, разом з касаційною скаргою засудженим подано клопотання про тимчасове залишення його в державній установі «Київський слідчий ізолятор» на час касаційного розгляду та забезпечення його особистої участі у судових засіданнях касаційного суду.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 430 КПК України суддя-доповідач протягом десяти днів після відкриття касаційного провадження вирішує заявлені клопотання. Отже, за відсутності підстав для відкриття касаційного провадження вказане клопотання не вирішується.
Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 16 вересня 2021 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від

10 січня 2022 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3