Справа № 601/1885/22
Провадження № 1-кс/601/796/2022
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2022 року місто Кременець

Слідчий суддя Кременецького районного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Кременець клопотання слідчого СВ Кременецького РВП ГУ НП в Тернопільської області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Кременецької окружної прокуратури ОСОБА_4 , в рамках кримінального провадження №0000207 від 13.06.2022, за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременець Тернопільської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , а проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, не працюючого, не одруженого, інваліда ІІ групи, із середньою-спеціальною освітою, який не має на утриманні малолітніх чи не повнолітніх дітей, не депутата, раніше судимого,
який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
підозрюваного ОСОБА_5 ,
захисника адвоката ОСОБА_6 ,

встановив:

Слідчий СВ Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області лейтенант поліції ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Кременецького районного суду Тернопільської області з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання погоджене прокурором Кременецької окружної прокуратури ОСОБА_4 .

Як зазначено у клопотанні, 24.02.2022 Верховною радою України прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» №2102-IX, яким затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

Досудовим розслідуванням встановлено, що близько 24:00 години 11 червня 2022 року ОСОБА_5 (надалі ОСОБА_5 ), перебуваючи у поблизу житлового багатоквартирного будинку, що розташований по адресі АДРЕСА_3 виник кримінально-протиправний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення майна, тобто на повторне таємне викрадення чужого майна поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене в умовах воєнного стану.

Надалі, реалізовуючи свій кримінально-протиправний умисел, ОСОБА_5 зайшов у підвальне приміщення даного будинку за допомогою металевої арматуру зламав навісний замок вхідних дверей підсобного приміщення, що розташоване за вище вказаною адресою, проник всередину даного приміщення, яке належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителю АДРЕСА_4 . Після цього ОСОБА_5 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, знаючи, що його дії є таємними для інших осіб, умисно, повторно таємно викрав майно, а саме: гамак гавайський вартістю 232,97 грн., біоактивну зубну пасту торговельної марки «ZUBB» інтенсивне відбілювання вартістю 46,13 грн., біоактивну зубну пасту торговельної марки «ZUBB» зі смаком жасмину, білого чаю та м`яти вартістю 42,86 грн., гелю для рук торговельної марки «Gohealthy» антисептичного вартістю 44,08 грн. дві штуки, гель після гоління живильна та заспокійлива дія для чоловіків марки «здорове життя» вартістю 45 грн., гель після гоління живильна та заспокійлива дія для чоловіків марки «родинна марка» вартістю 45 грн., крем для гоління живильна та заспокійлива дія для чоловіків марки «родинна марка» вартістю 45 грн., 2 в 1 шампунь + гель для душу для чоловіків марки «родинна марка» вартістю 70 грн., оліскувач-кондиціонер для білизни ніжність шовку, автомат марки «родинна марка» вартістю 100 грн., крем чистячий універсальний марки «родинна марка» вартістю 75 грн., чиста ванна марки «родинна марка» вартістю 75 грн., засіб мийний для підлоги марки «родинна марка» вартістю 40 грн., очисник скла та дзеркал універсал марки «родинна марка» вартістю 70 грн., 2 в 1 шампунь + гель для душу для чоловіків марки «здорове життя» вартістю 50 грн., засіб мийний для підлоги з антибактеріальним ефектом марки «GO healthy HOME» вартістю 50 грн., мило рідке господарське з антибактеріальним ефектом марки «GO healthy HOME» вартістю 50 грн., кондиціонер для білизни марки «Snow» вартістю 70 грн., гель для гоління заспокійливий марки «SKIN soothe» вартістю 30 грн. та в подальшому покинув територію даного приміщення, маючи таким чином можливість розпоряджатися викраденим майном на власний розсуд.

Своїми умисними діями, ОСОБА_5 спричинив потерпілому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителю АДРЕСА_4 матеріальну шкоду на загальну суму 1225,12 гривень.

Вина ОСОБА_5 у вчиненні вказаного інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю доводиться зібраними у кримінальному провадженні за №0000207 доказами, зокрема протокол огляду місця події від 12.06.2022 року; протокол допиту потерпілого ОСОБА_7 ; пояснення ОСОБА_8 ; протокол огляду від 15.06.2022; постанова про визнання речових доказів і передачу їх на зберігання; пояснення ОСОБА_5 ; заява та протокол добровільної видачі від ОСОБА_5 ; протокол допиту свідка ОСОБА_9 ; протокол допиту свідка ОСОБА_10 ; характеризуючі на ОСОБА_5 ; повідомлення про підозру ОСОБА_5 ; протокол допиту підозрюваного ОСОБА_5 ; інші докази.

Вищенаведені докази в своїй сукупності прямо вказують на причетність та доказують вину підозрюваного ОСОБА_5 .

Правова кваліфікація кримінального правопорушення у скоєнні якого підозрюється ОСОБА_5 ч.4 ст.185 КК України, а саме крадіжка, вчинена у великих розмірах чи в умовах воєнного або надзвичайного стану.

Санкція ч.4 ст.185 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, та відповідно до вимог ч.5 ст.12 КК України є тяжким злочином.

Відповідно до ч.3 ст.177 КПК України, підставою до застосування відносно ОСОБА_5 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, а також запобігання спробам:

1)переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України). Існування вказаного ризику підтверджується тим, що ОСОБА_5 усвідомлюючи міру покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, може навмисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності.

Також необхідно врахувати, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, який відповідно до ч.5 ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, та усвідомлюючи суворість зазначеного злочину та покарання, передбаченого за його вчинення, підозрюваний ОСОБА_5 може навмисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини у справі Ілійков проти Болгарії закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

2)незаконно впливати на потерпілого, свідка у кримінальному провадженні (п.3 ч.1 ст.177 КПК України). Вказаний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_5 раніше судимий за вчинення кримінальних правопорушень, у зв`язку із чим, підозрюваний може впливати на вказаних учасників провадження, чинити відповідний тиск, шляхом погрози він може схиляти потерпілого та свідків до дачі неправдивих показів, відмови від участі у кримінальному провадженні, що негативно вплине на хід досудового розслідування.

3)Вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється (п.5 ч.1 ст.177 КПК України). Вказаний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_5 , офіційно ніде не працює та не має постійного джерела доходів. Від так, не маючи законних джерел отримання доходів, що свідчить про небажання останнього ставати на шлях виправлення та схильність до протиправної поведінки.

Також необхідно врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, не стійкі соціальні зв`язки підозрюваного, відсутність у нього постійного місця роботи, майновий стан, репутацію, дотримання умов застосування запобіжних заходів, ризики продовження чи повторення протиправної поведінки.

Також особливого значення має тяжкість вчиненого підозрюваним злочину, те що він відповідно до ч.5 ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів.

Також, ОСОБА_5 будучи раніше судимим за вчинення умисних корисливих злочинів, на шлях виправлення та перевиховання не став, та в період непогашеної та не знятої судимості повторно вчинив умисний корисливий злочин
Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримала та просила його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_6 проти обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечили, просили обрати більш м`який запобіжний захід нічний домашній арешт.
Вислухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши надані матеріали, слідчий суддя приходить до наступного.

Розділ II Кримінального процесуального кодексу України визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення цього провадження. До заходів забезпечення згідно з п. 9 ч.2 ст.131 цього Кодексу віднесені також запобіжні заходи. Порядок застосування до особи запобіжних заходів визначений главою 18 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно з п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч. 1 ст.177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч.2 ст.177 КПК).

Крім цього, у ст.178 КПК визначений перелік обставин, що враховуються при застосуванні запобіжного заходу.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

За змістом положень ст. ст. 193, 194 КПК України, слідчий суддя на даній стадії кримінального судочинства не вправі вирішувати ті питання, які вирішує суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Водночас, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що конкретна особа, можливо вчинила злочин (п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України»).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» № 14310/88 від 28 жовтня 1994 року зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.

З огляду на вказані положення закону, слідчий суддя, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_5 , що є виключною прерогативою суду за результатами розгляду справи по суті, приходить до висновку про наявність в долучених до клопотання матеріалах кримінального провадження достатніх фактичних даних ( фактів та інформації), які свідчать про можливу причетність ОСОБА_5 до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень.

Отже, слідчий суддя приходить до висновку про наявність в кримінальному провадження обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування до особи одного із запобіжних заходів, передбачених ст. 176 КПК України.

Як передбачено ст. ст. 131, 132 КПК України, запобіжні заходи, як заходи забезпечення кримінального провадження, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України, виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язане з необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК.

На переконання сторони обвинувачення, у цьому провадженні існують ризики, що підозрювана може: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду,незаконно впливати на свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Щодо ризику переховування ОСОБА_5 від органів досудового розслідування та/або суду, слідчий суддя вважає такий ризик на момент розгляду даного клопотання обґрунтованим.

При оцінці ризику переховування від слідства та/або суду може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Так, у § 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000.

Слід зазначити, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке згідно з ст.12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Очікування можливого суворого покарання має значення під час оцінки ризику переховуватися від органів досудового розслідування та суду. При цьому, ризик втечі повинен оцінюватися й у світлі інших факторів, а тому слідчий суддя, вирішуючи питання щодо обрання запобіжного заходу, враховує тяжкість кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_5 у сукупності з іншими обставинами.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Смірнова проти Росії» (Smirnova v. Russia № 71362/01 від 21.07.2003), суд зазначив, що при визначенні ризику переховування обвинуваченого від правосуддя потрібно враховувати особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

Наведена обставина у виді безальтернативності та тяжкості покарання, на переконання слідчого судді, сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного вчинити дії з метою переховування від суду для уникнення притягнення до кримінальної відповідальності. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Щодо ризику незаконно впливати на свідка та потерпілого. Слідчий суддя вважає доведеним той факт, що існує ризик незаконного впливу на свідка та потерпілого у кримінальному провадженні, оскільки підозрюваний може впливати на вказаних учасників провадження, чинити відповідний тиск, шляхом погрози він може схиляти потерпілого та свідків до дачі неправдивих показів, відмови від участі у кримінальному провадженні, що негативно вплине на хід досудового розслідування.

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення слід зазначити наступне.

Орган досудового розслідування на обґрунтування наявності даного ризику покликається на те, що підозрювана немає офіційного працевлаштування.

Щодо ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризику вчинення підозрюваною іншого кримінального правопорушення (іншого злочину) то слідчий суддя бере до уваги, що ОСОБА_5 раніше судимий.

Також слідчий суддя враховує, що ОСОБА_5 офіційно не працевлаштований, немає іншого джерела доходів, а скрутне матеріальне становище може спонукати до вчинення інших злочинів проти власності.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що наведені у клопотанні слідчого обставини у сукупності дають достатні підстави вважати наявним ризик вчинити інше кримінальне правопорушення.

Щодо можливості інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Частиною 1 ст.176 КПК України встановлена відповідна ієрархія запобіжних заходів від найбільш м`якого (особисте зобов`язання) до найбільш суворого (тримання під вартою). Слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам (ч.3 ст. 176 КПК України).

Фактично, слідчий суддя повинен встановити, чи є запобіжний захід пропорційним для запобігання ризику або ризикам, на які вказує сторона обвинувачення, з метою захисту прав підозрюваного та дотримання принципу верховенства права. Тримання під вартою вважається «позбавленням волі» в розумінні статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Метою цієї статті є захист від самовільного та необґрунтованого позбавлення волі. Тому, слідчий суддя повинен всебічно оцінити обставини, на які посилаються сторона обвинувачення та сторона захисту.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

У ст.5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

З огляду на викладене, вважаю, що слідчим в клопотанні і прокурором при розгляді клопотання не наведено доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам, зазначеним в клопотанні, а застосування саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З урахуванням вищенаведеного, вважаю необхідним застосувати відносно підозрюваної ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби, який є необхідним та достатнім для забезпечення процесуальної поведінки підозрюваної та пропорційним меті, тобто забезпеченню кримінального провадження.

Наведене дає підстави для висновку про те, що до ОСОБА_5 на підставі ч.4 ст.194 КПК України слід застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений в клопотанні, а саме домашнього арешту в певний період доби, з метою запобігти вказаним ризикам, наявність яких доведена, забезпечити дієвість кримінального провадження та належну процесуальну поведінку підозрюваної, поклавши на підозрюваного відповідні обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, на строк два місяці.

Слід зазначити, що кримінально-процесуальним законодавством передбачено, що в разі невиконання покладених згідно ухвали слідчого судді обов`язків до підозрюваної може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та може бути накладено грошове стягнення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.176-178, 181, 183, 193-194, 196, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

Клопотання слідчого СВ Кременецького РВП ГУ НП в Тернопільської області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Кременецької окружної прокуратури ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 задовольнити частково.
Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби, а саме з 22 год. 00 хв. по 06 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_2 до 05 грудня 2022 року.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки, згідно ч.5 ст.194 КПК України, а саме:
- прибувати до слідчого, прокурора за першою вимогою;
- не залишати місце постійного проживання: АДРЕСА_2 без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- не спілкуватися із свідками у даному кримінальному провадженні;
- повідомляти прокурора/суд про зміну місця проживання.
Обов`язки, визначені ухвалою суду, покладаються на підозрюваного, згідно ч.6 ст.194 КПК України, на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення Кременецьким районним відділом поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільської області.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора в даному кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Повний текст ухвали слідчого судді складено 06 жовтня 2022 року о 15 год. 00 хв..

Слідчий суддя: ОСОБА_1