Провадження № 1-кп/537/178/2022
Справа № 537/1606/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.09.2022 року м. Кременчук
Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.05.2022 року за №0000230, за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука Полтавської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, який не одружений, працює налагоджувальником контрольних приладів ТОВ «Глобинський м`ясокомбінат», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України,
в с т а н о в и в:
Крюківським районним судом м. Кременчука розглядається кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, по факту, що 16.05.2022 року близько 00 год. 30 хв. неподалік багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 , між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виникла сварка, яка продовжилася у кімнаті квартири АДРЕСА_3 даного будинку, під час якої у ОСОБА_5 виник умисел на протиправне заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_6 . Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, ОСОБА_5 правою рукою взяв зі стола ніж та наніс ОСОБА_6 декілька ударів в область лівого ліктьового суглобу та правого передпліччя, один удар в область грудної клітки зліва, не менше двох ударів у черевну порожнину та один удар в область правого стегна, чим заподіяв потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: колото-різаної рани в ділянці грудної клітки зліва по передній підпахвинній лінії в 5-му підребер`ї (рубця на грудній клітині зліва), що проникає в грудну клітину з ушкодженням бокової стінки лівого шлуночка, яке ускладнилося гемопневмотораксом і тампонадою серцевої сорочки, колото-різаних ран в ділянці передньої черевної стінки, в правому підребер`ї по передній підпахвинній лінії (рубця в правому підребер`ї), що проникає в черевну порожнину; в лівому підребер`ї по передній підпахвинній лінії (рубця в лівому підребер`ї), що проникає в черевну порожнину з ушкодженням печінки та брижі селезінкового вигину ободової кишки, які ускладнилися гемоперитоніумом, і могли утворитися не менш ніж від трьохразової дії колюче-ріжучого предмету, можливо в результаті нанесення ударів ножем і за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя; колото-різаних ран правого стегна (рубців в ділянці правого стегна), лівого ліктьового суглобу (рубців в ділянці лівого ліктьового суглобу), правого передпліччя (рубця на правому передпліччі), які могли утворитися від не менш ніж шестиразової дії колюче ріжучого предмету, можливо і від ударів ножем і за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Після цього ОСОБА_5 вигнав ОСОБА_6 зі свого помешкання. Однак смерть потерпілого не наступила з причин, які не залежали від волі ОСОБА_5 , оскільки потерпілому своєчасно було надано кваліфіковану медичну допомогу.
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання, в якому просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 строк тримання під вартою. В обґрунтування клопотання зазначено, що метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 є запобігання спробам останнього переховуватися від суду. У разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення, санкція якої передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років, обвинувачений ОСОБА_5 з метою ухилення від відбування покарання може ухилитися від суду. ОСОБА_5 не має стійких соціальних зв`язків, не одружений, рідних та близьких немає та може залишити місце проживання з метою переховування від суду. Також метою застосування саме такого запобіжного заходу як тримання під вартою є запобігання спробам незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні. Так, потерпілий ОСОБА_6 є знайомим обвинуваченого, свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 бачили обвинуваченого і потерпілого разом незадовго до вчинення злочину та підтверджують наявність конфлікту між ними. Існує ймовірність, що перебуваючи на волі ОСОБА_5 може вплинути на потерпілого та свідків з метою зміни ними показань на його користь для уникнення відповідальності. Також метою застосування даного запобіжного заходу є запобігання спробам обвинуваченого вчинити інше кримінальне правопорушення, продовжити кримінальне правопорушення щодо потерпілого, оскільки ОСОБА_5 схильний до вживання спиртних напоїв. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя людини, за яке законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, а також наявність ризиків, визначених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, що обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення. Інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти настанню вище перерахованих ризиків, а також не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього законом процесуальних обов`язків.
Потерпілий ОСОБА_6 просив застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 менш суворий запобіжний захід, звільнити його з-під варти.
Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_4 заперечували щодо продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просили суд застосувати менш суворий запобіжний захід - домашній арешт, мотивуючи тим, що обвинувачений ОСОБА_5 заподіяв тілесні ушкодження потерпілому, захищаючись від його нападу. ОСОБА_5 раніше не судимий, має стійкі соціальні зв`язки, оскільки забезпечений постійним місцем проживання та роботою, хоча розлучений, проте має повнолітню доньку. А наведені прокурором ризики, визначені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, можливо упередити шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу, зокрема, домашнім арештом у нічний час доби.
Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Ухвалою слідчого судді Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17.05.2022 року обрано відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком 60 діб, починаючи з 16 травня 2022 року 15 год. 03 хв. і до 14 липня 2022 року 24 год. 00 хв.
Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13.07.2022 року обрано щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід тримання під вартою строком на 60 днів, починаючи з 13.07.2022 року по 10.09.2022 року включно.
Частиною 1 статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 року у справі «Гарькавий проти України» зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
У відповідності до ст.5 п.«С» Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою при провадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.
Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загально-суспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України.
Згідно з ч. 1, 3 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Суд враховує, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні закінченого замаху на особливо тяжкий злочин, проти життя людини, передбаченому ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, за який із застосуванням ст.68 КК України законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років.
Суддя вважає необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не застосувавши запобіжний захід. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 25.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, вказує на вірогідність переховування від органів досудового розслідування, вчинення незаконного тиску на свідків, потерпілого, спростовують доводи захисту про відсутність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченого винним в інкримінованому йому злочині, а також відсутність даних про зменшення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, у суду відсутні обґрунтовані підстави вважати, що на даний час зникли ризики, передбачені п. 1, п.3 ч.1 ст.177 КПК України, які були враховані слідчим суддею при застосуванні щодо нього запобіжного заходу тримання під вартою.
Так обвинувачений, в разі звільнення з-під варти, може переховуватися від суду, розуміючи тяжкість покарання за інкримінований злочин, може чинити незаконний вплив на потерпілого, який є його товаришем, може чинити незаконний вплив на свідків, які підтверджують наявність конфлікту між обвинуваченим та потерпілим, з метою зміни ними показань. Може продовжити вчинення злочину щодо потерпілого.
Одночасно, відповідно до ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд оцінює в сукупності всі обставини, зокрема ті, що перелічені цією статтею. Так, суд враховує що обвинувачений вперше притягається до кримінальної відповідальності. Суду не подано відомостей про наявність у обвинуваченого тяжких захворювань, які б унеможливили застосування до нього запобіжного заходу тримання під вартою. Суд враховує, що обвинувачений не одружений, до затримання працював налагоджувальником контрольних приладів на ТОВ «Глобинський м`ясокомбінат», має власне житло.
Інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти настанню вище перерахованих ризиків, а також не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього законом процесуальних обов`язків. Особисте зобов`язання для особи, що обвинувачується у вчиненні закінченого замаху на особливо тяжкий злочин проти життя особи, не може попередити вище вказані ризики, визначені п.1, п.3, п.5 ч.1 ст.177 КПК України. До суду не зверталися особи, які викликають довіру, із клопотанням про передачу обвинуваченого ОСОБА_5 на поруки. Домашній арешт неможливо застосувати, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину проти життя ОСОБА_6 у власному житловому приміщенні, яке, з його слів, належить йому на праві спільної часткової власності з іншими особами.
Згідно положень ст.183 ч.4 п.1 КПК України , суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування .
У ст. 199 КПК України встановлено порядок продовження строку тримання під вартою.
Клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Заявлені прокурором ризики не зменшилися. Обвинувачений ОСОБА_5 може чинити тиск на потерпілого, і це підтверджено тим фактом, що потерпілий в судовому засіданні давав показання, які за змістом не відповідали його показанням при проведенні слідчого експерименту під час досудового розслідування. До 10.09.2022 року неможливо закінчити розгляд кримінального провадження, оскільки ще не допитані свідки сторони обвинувачення, не досліджені інші зібрані у справі докази, не проведені судові дебати, не надано останнє слово обвинуваченому.
За викладених обставин, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.
Керуючись ст.ст. 55, 176-178, 183, 193, 315, 370-372, 392, 393 КПК України, суд
у х в а л и в:
Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.
Продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, починаючи з 06.09.2022 року по 04.11.2022 року включно.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.
Повний текст ухвали складений та оголошений 07.09.2022 року о 08 год. 05 хв.

Суддя Крюківського районного суду
м. Кременчука Полтавської області ОСОБА_1