Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/434/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286-1 Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.07.2022 року м. Кропивницький
Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
переглянула у письмовому провадженні, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 , який представляє інтереси обвинуваченого ОСОБА_6 , ухвалу Долинського районного суду Кіровоградської області від 05 липня 2022 року, якою у межах кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів - до 01 вересня 2022 року включно, без визначення застави.

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Долинського районного суду Кіровоградської області перебуває судова справа за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 286-1 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що спричинили смерть потерпілого /ЄУН 388/2/22/.

У межах даного кримінального провадження, під час судового засідання, за клопотанням прокурора, в порядку ст. 331 КПК України, судом першої інстанції розглянуто питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 .

Судом встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не перестали існувати можливість переховування обвинуваченого від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; враховано судом тяжкість інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого.

Із судовим рішенням судді не погоджується обвинувачений, в його інтересах діє адвокат, який й оскаржує ухвалу місцевого суду в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу місцевого суду, постановити нову ухвалу, якою обрати стосовно ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід: у вигляді домашнього арешту цілодобово, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає наступні доводи.

Перебування обвинуваченого під домашнім арештом цілодобово позбавить його можливості будь-яким чином впливати на потерпілого та свідків; тим більше вказані особи допитані під час досудового розслідування, їх показання фіксовані у відповідних протоколах.

Зауважує, що лише тяжкість можливого покарання, що загрожує обвинуваченому, не є підставою для тримання під вартою обвинуваченого, про що наголошується у Рішеннях ЄСПЛ.

Крім того, пропонує врахувати дані про особу обвинуваченого, наявність міцних соціальних зв`язків, доброї репутації, двоє малолітніх дітей на утриманні.

Наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та заявлених прокурором, не доведена.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши надані матеріали клопотання, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Згідно із ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, передбачені ст. 178 КПК України.
Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 194 КПК України: Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України: Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

У відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та роз`яснень Пленуму ВСУ (Постанова №4 від 25.04.2003р. «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства»), тримання під вартою направлено на полегшення здійснення правосуддя та забезпечення громадського порядку та обирається як запобіжний захід при наявності підстав вважати, що інші (більш м`які) запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним (обвинуваченим) обов`язків та його належної поведінки.

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).
ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, що відноситься до категорії тяжких. Кримінальне правопорушення є необережним.

Покарання за вчинення даного кримінального правопорушення передбачає позбавлення волі на строк до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до десяти років.

Під вартою обвинувачений перебуває більше десяти місяців, що є тривалим строком.

Щодо надмірних строків тримання під вартою зважується на ряд рішень ЄСПЛ і висловлену позицію з приводу недопущення тримання під вартою за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період.

Як наголошує ЄСПЛ, відповідальність за те, щоб у кожному конкретному випадку тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого не перевищувала розумний строк, лягає у першу чергу на національні судові органи.

Завданням органів влади є встановити, чи продовжують існувати підстави, які

обґрунтовують тривале тримання під вартою («Мерабішвілі проти Грузії».

Щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Не доведені фактичними даними ризики переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості

можливого покарання. Оцінка такого ризику має проводитись з урахуванням ряду інших

факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або свідчити про те , що вона

маловірогідна і необхідність в застосуванні тримання під вартою відсутня («Панченко проти Росії»).

Ризик втечі неминуче зменшується з плином часу, проведеного в ув`язненні

(«Ноймайстер проти Австрії»).

Не віднайдені факти намагання з боку обвинуваченого ухилитись від суду, пошуку можливостей виїхати з міста на територію іншого населеного пункту або області, вчинення інших дій, що могли б свідчити про можливі спроби переховуватись від досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню у будь-який спосіб.

Не визнання ОСОБА_6 своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, - не може визнаватись як ризик, передбачений ст. 177 КПК України, а саме як перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, адже то є процесуальне право і позиція обвинуваченого.

Досудове розслідування завершене, триває судове слідство, а отже всі речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, виявлені і долучені до матеріалів кримінального провадження.

Обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, кримінальне правопорушення, у якому наразі обвинувачується ОСОБА_6 , відноситься до категорії необережних, тож, відсутні підстави вважати, що ОСОБА_6 схильний до протиправної поведінки та існує ризик вчинення ним іншого кримінального правопорушення.

Разом із тим, у кримінальному провадженні судом не допитані потерпілий та свідки, і, зважаючи на процесуальну позицію обвинуваченого про те, що за кермом перебувала інша особа, можливо допустити наявним ризик незаконного впливу з боку обвинуваченого на потерпілого та свідків з метою зміни ними наданих під час досудового розслідування показань.

Відтак, наявність всіх ризиків, регламентованих ст. 177 КПК України, не доведена.

Лише тяжкість можливого покарання не є підставою подальшого продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, за умов відсутності або зменшення інших ризиків.

Враховуються судом й обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

Обвинувачений має постійне місце проживання і реєстрації, характеристики особи позитивні.

До затримання обвинувачений ОСОБА_6 мав постійне місце роботи та стале джерело доходу.

На утриманні обвинувачений має двох малолітніх дітей. Не судимий.

Тобто, можливо стверджувати про міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, його добру репутацію, відсутність кримінальної історії у обвинуваченого у минулому.

Тож, є не доведеним, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого й виконання ним своїх обов`язків.

Подальше застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_6 перебуває за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення його належної поведінки на цей період, та його продовження, - із-за цього є не співрозмірним меті заходу; подальше продовження строку тримання обвинуваченого під вартою суперечитиме позиціям справедливості, положенням Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод й національного законодавства.

Зважаючи на зазначене, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та вважає, що цей запобіжний захід на даній стадії кримінального провадження зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого на час подальшого судового розгляду.

Домашній арешт застосовується у певний час доби з огляду на наявність утриманців у обвинуваченого двох малолітніх дітей, у цьому зв`язку із необхідністю працевлаштування.

Покладення ж на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, сприятиме зменшенню та стримуванню ще наявних ризиків.

Відтак, колегія суддів визнає доводи апеляційної скарги захисту слушними.

Згідно із п. 2) ч. 3 ст. 307 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Відтак, зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги визнані слушними, колегія суддів скасовує ухвалу суду першої інстанції, постановляє нову.

Керуючись ст. ст. 376, 406, 407, 418, 419, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , який представляє інтереси обвинуваченого ОСОБА_6 , задовольнити частково.

Ухвалу Долинського районного суду Кіровоградської області від 05 липня 2022 року у межах кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів - до 01 вересня 2022 року включно, без визначення застави, скасувати.

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 - задовольнити частково.
Обрати обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та заборонити йому протягом строку дії ухвали Кропивницького апеляційного суду залишати житло за адресою його проживання: АДРЕСА_1 , - у період доби з 20 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язок:
-прибувати до слідчого, а також прокурора чи суду, залежно від стадії
кримінального провадження, за першою їх вимогою;
-не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає (м. Долинська, Кіровоградська область,), без дозволу слідчого, прокурора або суду;
-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та роботи;
-утримуватися від особистого спілкування, а також спілкування через свого адвоката з іншими учасниками кримінального провадження (інші обвинувачені, потерпілі, свідки, експерти тощо) поза межами процесуальної необхідності, у випадках, передбачених процесуальним законом, в органі досудового розслідування та/або суді;
-здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

-носити електронний засіб контролю;

-надавати можливість працівникам органу Національної поліції безперешкодно з`являтися у житло за адресою: АДРЕСА_1 , - з метою контролю за поведінкою обвинуваченого.
Строк дії ухвали Кропивницького апеляційного суду про тримання особи під домашнім арештом встановити до 16 вересня 2022 року включно.
Обвинуваченого ОСОБА_6 - звільнити з-під варти.
Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4