Справа № 456/4259/19
Провадження № 1-кп/456/50/2022
ВИРОК

іменем України

28 вересня 2022 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за №0001106 від 13.09.2019р., стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Долішнє Стрийського району Львівської області, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, неодруженого, із вищою освітою, не працюючого, раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

за участю сторін та інших учасників кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_4 ,

обвинуваченого: ОСОБА_3 ,

захисника: ОСОБА_5 , -

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_3 , 12.09.2019 року близько 08 години 30 хвилин, знаходячись поблизу свого городу, який розташований позаду господарства ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних відносин, в ході словесного конфлікту що виник раптово, умисно наніс один удар кулаком руки по правій частині обличчя потерпілого ОСОБА_6 , внаслідок чого потерпілий не втримався на ногах та впав на землю. Далі, ОСОБА_3 наніс потерпілому декілька ударів ногами по різних частинах тіла, зокрема грудній клітці, руках та ногах.

Внаслідок нанесених ударів потерпілому ОСОБА_6 згідно висновку судово-медичної експертизи завдано тілесних ушкоджень у вигляді синців на нижній повіці правого ока, на лівому плечі, на грудній клітці зліва, що за ступенем тяжкості відносяться до легкого тілесного ушкодження.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_3 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України умисне спричинення легкого тілесного ушкодження.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , вину у заподіянні легких тілесних ушкоджень потерпілому не визнав та пояснив, що з потерпілим конфлікт триває декілька років. Потерпілий ходить по його земельній ділянці і коли йому обвинувачений робить зауваження то його «посилають».

З приводу даного конфлікту ходив до сільського голови і голова сільської ради обіцяв вирішити дане питання однак, нічого не зробив.

В подальшому потерпілий почав водити коня по його земельній ділянці. Також потерпілий кидав отруту його курам, скидав сміття з хати на його територію.

12.09.2019 зранку він копав картоплю на своїй земельній ділянці та зробив зауваження потерпілому. Який ішов по його земельній ділянці і в руках тримав білий целофановий пакет з твердим предметом яким вдарив обвинуваченого в скроню.

Обвинувачений закрився рукою, а другою рукою відмахувався і зрозумівши, що нічого не зробить і побіг до паркана та вирвав кола але обвинувачений настрашився і почав втікати. Після цього обвинувачений кинув кола і почав шукати засоби праці.

Слідчий нічого не вилучав і тільки на восьмий день викликав і питав про ушкодження.

Вся подія почалася о 8 ранку і тривала 30-40 секунд і він не бачив щоб потерпілий падав і його потерпілий вдарив ногою в живіт і в нього була тупа травма живота.

Йому невідомо звідки в потерпілого тілесні ушкодження, жодних ушкоджень обвинувачений потерпілому не наносив, а під час події тільки відмахувався рукою.

Цивільний позов повністю заперечує та оскільки він жодних ушкоджень не наносив потерпілому тому, просить його випрадати.

У судовому засіданні прокурор просив визнати ОСОБА_3 , винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді громадських робіт на строк 150 (сто п?ятдесят) годин та на підставі ст. 74 КК України звільнити від покарання на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Захисник ОСОБА_5 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 , просив його підзахисного виправдати за ч.1 ст. 125 КК України, оскільки наявні в провадженні докази не доводять його винуватості у інкримінованому, а в задоволенні цивільного позову - відмовити.

Незважаючи на заперечення своєї вини обвинуваченим ОСОБА_3 , суд вважає, що факт скоєння правопорушення та винність обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України підтверджується наступними доказами, які суд, керуючись законом, оцінює з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Потерпілий ОСОБА_6 , приведений судом до присяги в судовому засіданні показав, що в нього з обвинуваченим недоброзичливі відносини.

12.09.2019 він повертався додому по стежці і побачив обвинуваченого, який спитав «Чого ти тут ідеш?» і вдарив його. Після удару потерпілий впав і обвинувачений копав його ногами по голові дуже сильно.

В поліцію щодо конфлікту подзвонив зять і в поліції спитали чи треба викликати швидку допомогу, зять відповів, що не потрібно. Однак, через 20 хв. передзвонили з поліції і сказали, що вони не приїдуть. Тоді він поїхав в Стрийську ЦРЛ до травматолога, його обслідували та дали «лікарняний».

20.09.2019 ішов на роботу але головні болі не проходили, вживав таблетки, трохи легшало але потім знову було погано.

23.09.2019 стало віднімати ліву ногу і руку, втратив свідомість.

23.09.2019 в лікарні зробили МРТ, а 24.09.2019 операцію.

06.11.2019 виписали з лікарні та направили до невролога і до сьогоднішнього дня лікується.

Після травми є витрати по ліках, що доводиться чеками. Крім того нанесена моральна шкода, яка полягає в постійних головних болях, нервові зриви. Втратив заробіток, вночі пробуджується без причнинно тому просить позов задоволити та покарати обвинуваченого.

Свідок ОСОБА_7 , приведена судом до присяги в судовому засіданні показала, що є донькою потерпілого, з обвинуваченим відносини ніякі. 12.09.2019 була вдома та вдягала старшу доньку. Тато був у полі. Вийшовши на вулицю побачила тата, який повернувся, але потім тато знову пішов на поле, але побачила, що тато забув телефон і вона вирішила віднести телефон татові.
Тато йшов по стежці і вона бачила як обвинувачений підійшов до тата і вдарив його в лице. Тато впав і обвинувачений почав його копати.
Грядка обвинуваченого знаходиться 3м. від стежки. Обвинувачений казав, що не можна ходити по стежці бо то його поле. Тато мав побиту голову, лице, груди і руки. Справа вся сторона під губою була побита. Тато впав на землю в борозду. Швидку не викликали, а дзвонили в поліцію, Дзвонив її чоловік. До лікаря звернулися відразу, а поліція не приїхала.Сама вона повернулася до хати бо розбудилася молодша донька. Вся подія тривала близько 25 хв.. ЇЇ мама, чоловік і інші були на полі.
Відстань до місця події близько 30м.. Розмов не чула.
Через два тижні, після побиття, татові стало погано, почав шпортатися, віднімало ліву сторону і він знову поїхав в лікарню і зробим томограму, потім йому зробили операцію.
Після 12.09.2019 тато на мотоциклі не їздив і вона не бачила щоб батько наносив удари пакетом, але пакет дійсно мав в якому було 3-4 яблука. Тато після події пішов на поле.
Свідок ОСОБА_8 , приведений судом до присяги в судовому засіданні, показав, що потерпіли є його тестем і з обвинуваченим в нього ніякі відносини.
12.09.2019 біля 8 год. ранку мали копати картоплю і він пішов з тещею на поле. Будучи на полі почули крики і за хвилини 2 прийшов тесть в якого лице було в крові і сказав, щоб дзвонили в поліцію однак, в поліції сказали, що не приїдуть і щоб самі їхали на швидку. Прийшовши до хати подзвонили до дільничного, а потім поїхали в лікарню де і писали заяву.
Самої події не бачив бо перед ними було поле з кукурудзою. Відстані не знає, але було чути чоловічий крик але опізнати голос не зміг.
Дружина розказувала, що тато забув телефон і вона йому його носила і бачила, що обвинувачений бив тата.
Особисто возив потерпілого в лікарню.
Свідок ОСОБА_9 , приведена судом до присяги в судовому засіданні показала, що вона є дружиною потерпілого, з обвинуваченим відносини погані.
12.09.2019 хотіли копати картоплю. Чоловік поїхав раніше розорювати картоплю, а вони із зятем пішли пішки. По дорозі на поле зустріла свого чоловіка, який сказав, що йде перевзутися.
Обвинувачений збирав картоплю на своєму полі і не мав ніякого інструменту. Вона подумала, що буде біда бо там був обвинувачений.
Прийшовши на поле почула крик і прийшов чоловік, який не мав на голові шапки, лице було в крові, інших людей не бачила.
Чоловік сказав, що обвинувачений питав його чого він ходить по його полю і сказав, щоб зять дзвонив в поліцію. Відстань до місця події близько 70м..
Чоловік був на лікарняному, казав, що не може робити рукою, а пізніше перестав володіти ногою і не міг ходити. 23.10.2019 поїхали в лікарню і лікар казав, що його хтось мусів побити.
Експерт ОСОБА_10 , приведений судом до присяги, показав, що працює експертом. Висновок наданий ним на досудовому розслідуванні підтримує. Враховуючи записи лікарів, утворення ушкоджень, повністю можуть відповідати даті вказаній у висновку. Дату отримання ушкоджень, можливо вказати, а годину ні. Отримані ушкодження не є характерними при падінні. Потерпілого оглядав особисто. Пов?язати ЧМП із подіями важко оскільки, ніхто такого питання не ставив. На час проведення експертизи потерпілий ні на що не скаржився. Під час огляду неврологічна симптоматика була в нормі.
Згідно заяви від 13.09.2019, вбачається, що 13.09.2019, ОСОБА_6 , звернувся до Стрийського ВП ГУНП у Львівській області із заявою, відповідно до якої просив прийняти міри до ОСОБА_3 , який 12.09.2019 близько 09 год. 30 хв., побив його поблизу свого городу в с. Долішне.
Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 13.09.2019 дослідженого в судовому засіданні, вбачається, що 13.09.2019 внесено відомості по заяві ОСОБА_6 , з правою кваліфікацією кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
Згідно протоколу огляду місця події від 16.09.2019 з фототаблицями, дослідженого в судовому засіданні, встановлено, що місце події вчинення кримінального правопорушення є ділянка території, яка розташована позаду господарства ОСОБА_6 в АДРЕСА_1 .
Згідно протоколу огляду предмету від 14.09.2019 початого о 11 год. 00 хв., закінченого о 11 год. 25 хв., оглянуто дві розпечатані фотографії на глянцевому фотопапері, під час перегляду встановлено, що на них зафіксовано ОСОБА_6 , зі слідами крові на обличчі, шиї та футболці.
Згідно довідки чергового лікаря-травматолога від 12.09.2019 №3305, вбачається, що 12.09.2019, ОСОБА_6 , звертався до Стрийської ЦРЛ за медичною допомогою у травмпунк.
Згідно ухвали слідчого судді від 18.09.2019, вбачається, що ОСОБА_6 , було скеровано для проведення експертизи.
Згідно висновку експерта №183 від 19.09.2019, дослідженого у судовому засіданні, вбачається, що при проведенні судово-медичної експертизи у гр. ОСОБА_6 , 1961р.н., виявлені синці: на нижній повіці правого ока, на лівому плечі, на грудній клітці зліва, які утворились від дії тупих твердих предметів, не характерні для утворення їх в момент падіння з висоти власного росту по давності причинення можуть відповідати події 12.09.2019 року і відносяться до легкого тілесного ушкодження.
Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 29.10.2019, дослідженого у судовому засіданні, вбачається, що потерпілим ОСОБА_6 , в приміщенні Стрийської ЦРЛ в палаті №7 травматологічного відділення було відтворено обставини вчинення відносно нього кримінального правопорушення.
Суд вважає, що надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст.91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.
Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.
Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

Згідно постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 21.02.2019 у справі № 701/613/16-к обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення. Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину".

Правила оцінки доказів, особливо вимога дотримуватися передбаченого законом порядку при отриманні доказів, мають за мету запобігання неправомірному втручанню держави та заохочення доброчесної поведінки правоохоронних органів (постанова ККС ВС від 29.09.2020 у справі № 601/1143/16).

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до позиції ВС/ККС, висловленої в постанові від 11.02.2020 р. у справі № 761/33311/15-к, під час розгляду кримінального провадження, даючи оцінку допустимості доказу, суд має проаналізувати критерії допустимості таких доказів, як-от: законність джерела, законність способу отримання, процесуальне оформлення перебігу й результатів слідчої дії.

За змістом статей 86-87 КПК України, ключовою умовою визнання доказів недопустимими є встановлення факту їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. При цьому, зібрані таким шляхом докази не можуть бути використані при прийнятті процесуальних рішень і на них не може посилатись суд при ухваленні судового рішення, оскільки це порушує право особи на справедливий судовий розгляд.

Перевірка доказів на їх допустимість є однією з найважливіших гарантій забезпечення прав і свобод людини в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі. З огляду на це, суд має детально аналізувати надані сторонами докази на предмет їх допустимості.

Оцінюючи докази, безпосередньо досліджені в судовому засіданні, суд вважає за необхідне вказати на наступне.
Показання потерпілого ОСОБА_6 , суд вважає чіткими, послідовними, такими, що узгоджуються між собою, який чітко вказував в своїх поясненнях, як на досудовому слідстві так і під час його допиту в судовому засіданні та чітко вказував про обставини кримінального правопорушення.
За змістом ст.8 Конституції України, в державі визначено принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти, приймаються на основі Конституції і повинні відповідати її змісту.
Згідно зі ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. При цьому не можна покладати на обвинуваченого доведення своєї невинуватості, а всі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на користь останньої. Визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за доведеності її вини. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також доказах одержаних незаконним шляхом.
У відповідності дост.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість даної особи .
Розглядаючи кримінальне провадження відносно обвинувачено ОСОБА_3 , суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Суд не бере до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_3 , про те, що він даного кримінального правопорушення не вчиняв та вважає, що сукупністю зібраних у справі та перевірених в судовому засіданні доказів вина обвинуваченого доведена в повному обсязі.
Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що винуватість обвинувачено ОСОБА_3 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.
Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність і умотивованість наведених висновків, доводи сторони захисту не містять.
Оцінюючи докази у їх сукупності, суд вважає, що факт скоєння кримінального правопорушення та винність обвинуваченого у вчиненні злочинних дій доведені повністю.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки він спричинив умисне легке тілесне ушкодження.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен в повній мірі враховувати ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, дані про особу обвинуваченого, а також ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно з положеннями ст. 66 КК України, суд не встановлено.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого відповідно до положень ст.67 КК України, не встановлено.

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, спосіб вчинення злочину, обстановку вчинення злочину, особу обвинуваченого та стан його поведінки, у вчиненому не розкаявся, раніше не судимого, за місцем проживання характеризується позитивно, позицію потерпілого, який просить призначити обвинуваченому справедливе покарання, і вважає, що покарання обвинуваченому слід обрати в межах санкцій статті, за якою кваліфіковано кримінальне правопорушення.

Підстав для застосування вимог ст.69 КК України судом не встановлено.

Суд зауважує, що у судовому засіданні встановлено, що в ході судового розгляду закінчились строки давності притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_3 , оскільки з дня вчинення ним кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули строки, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України.

При цьому, сторона захисту будь-яких клопотань стосовно звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_3 , не заявляла, згоди на таке звільнення не надавала та наполягала не виправданні обвинуваченого.

Разом з тим, суд вважає можливим звільнити ОСОБА_3 , згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України від відбування призначеного покарання за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, виходячи з наступного.

Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_3 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

За приписами ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України відноситься до кримінального проступку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Згідно ч. 5 ст. 74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст. 49 цього Кодексу.

Оскільки з часу вчинення ОСОБА_3 , кримінального проступку - 12 вересня 2019 року сплинули строки давності притягнення до кримінальної відповідальності, визначені п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, суд, з урахуванням положень ч. 5 ст. 74 КК України вважає, що останній підлягає звільненню від призначеного покарання за це кримінальне правопорушення, у зв`язку із закінченням строків давності.

Твердження захисника в інтересах обвинуваченого про відсутність в матеріалах провадження доказів, які б підтверджували винуватість ОСОБА_3 , у вчиненому не заслуговують на увагу та не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Суд зауважує, що будь-яких клопотань стосовно належності чи допустимості досліджених в судовому засіданні доказів , стороною захисту не заявлено.

Отже підстав для ухвалення виправдувального вироку щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , за результатами судового розгляду, судом не встановлено.

Судом у цьому кримінальному провадженні не встановлено обставин, які б вказували на наявність підстав для зупинення або переривання строку давності, передбаченого п.2 ч.1ст.49 КК України.
Згідно з положенням п. 7 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити цивільний позов.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

ОСОБА_6 , заявлено цивільний позов до ОСОБА_3 , в якому потерпілий зазначав, що них з відповідачем виник конфлікт з приводу користування спільним проїздом. Відповідач абсолютно безпідставно став обвинувачувати його і став наносити удари кулаком по голові, обличчю справа. Не втримавшись на ногах, впав на землю, а відповідач продовжував бити ногами в різні частини тіла. Після чого ледве дійшов додому. Звернувся в Стрийську районну лікарню де направили до травматолога , призначили лікування та відкрили лікарняний лист. До роботи став лйше21 вересня 2019 року. Але головні болі не проходили, хоча він постійно вживав виписані лікарями таблетки. Віднялась ліва рука і ліва нога. На роботі став втрачати свідомість. 23 жовтня 2019 року він попав з сильними головними болями у Стрийську центральну районну лікарню, де була зроблена магнітно-резонансна томографія, яка виявила в ознаки субдуральної гематоми з дислокацією мозкових структур вліво до 6 мм. 24 жовтня 2019 року була зроблена операція, видалена субдуральна гематома. Виставлений діагноз наслідки перенесеної ЧМТ, Хронічна субдуральна гематома справа. 06 листопада 2019 року виписали з лікарні з записом: «Продовжує хворіти, тимчасово непрацездатний. Продовжувати лікування під наглядом невролога за місцем проживання».

Отже такими протиправними діями відповідача спричинені матеріальна та моральна шкода.

Матеріальна шкода підтверджується виписками з амбулаторної карти хворого, випискою - епікрізом № 7781 та чеками на ліки, які він купляв по рецептах лікарів. Сума матеріальної шкоди становить 8 764,42 грн.

Моральна шкода полягає в тому, що в наслідок побоїв, нанесених відповідачем, позивач тривалий час відчуває постійний біль в голові. Не може працювати. Переніс операцію. На голові так і залишився шрам. Перебуваючи в лікарні, був відірваний від сім?ї. Нервувався. Втратив заробіток на роботі. Втратив сон. Відповідач абсолютно не вважає себе винним, не вибачився, не приймав участі у витратах в зв?язку з лікуванням, жодного разу не відвідав ні вдома, ні в лікарні, знаючи, що продовжує лікуватись. Він набагато молодший за позивача та ще й родич, і при цьому знайшов можливість побити. Моральну шкоду оцінює в 50 000 гривень. Крім того просив стягнути витрати на правову допомогу.

Цивільно-правова відповідальність юридичної або фізичної особи за завдану майнову шкоду на підставі ст. 1166 ЦК України настає за умови доведеності всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме наявності шкоди, протиправності дій заподіювача шкоди, причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою і вини в заподіянні шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

У порядку ст. 1167 ЦК України понесена ОСОБА_6 , сума матеріальної шкоди у розмірі 8764,42 грн. підлягає стягненню з обвинуваченого у повному обсязі, оскільки розмір цих витрат підтверджено належними доказами, які наявні в матеріалах провадження, а саме даними медичної карти, рецептам та придбаним медикаментам та наданим медичним послугам у зв`язку із отриманими ушкодженнями, згідно наданим копіям квитанцій та накладних.

Вирішуючи по суті поданий потерпілим цивільний позов до обвинуваченого про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Частиною 3 статті 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Оцінюючи в сукупності обставини справи, суд вбачає очевидним й таким, що не підлягає доказуванню, те, що будь-якій людині в силу її природи властиво переживати душевні страждання через порушення особистої недоторканості, відчуття фізичного болю, усвідомлення наявності тілесних ушкоджень та їх наслідків. Не є виключенням з цього правила й потерпілі, яка вочевидь зазнали душевних страждань у зв`язку із заподіянням їм тілесних ушкоджень.

Суд також приймає доводи потерпілого про те, що він змушений вживати відповідних заходів для відновлення свого фізичного та психоемоційного стану, а тому самий факт завдання потерпілому моральної шкоди суд вважає доведеним.

Потерпілий оцінив завдану моральну шкоду в суму 50000,00 грн. Разом із тим, суд приходить до висновку, що сума компенсації моральної шкоди у таких розмірах потерпілими обґрунтована не повною мірою.

Глибина фізичних страждань потерпілих, на думку суду, є відчутною, але не критичною, оскільки завдання йому легких тілесних ушкоджень хоч і вплинуло на його стан здоров`я та самопочуття, проте не спричинило тривалого розладу здоров`я, та до втрати працездатності.

Визначаючи ступінь вини заподіювача, суд визначив, що порушення є умисним, оскільки обвинувачений усвідомлював суспільно-небезпечних характер свого діяння.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд врахував матеріальний стан відповідача, який не має постійного джерела доходів.

Таким чином, виходячи із вищезазначеного, беручи до уваги характер та обсяг фізичних та душевних страждань, яких зазнав потерпілий, характер та локалізацію заподіяних тілесних ушкоджень, керуючись вимогами розумності і справедливості, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди потерпілому, повинен бути встановлений судом на рівні 20000 грн. З огляду на вказане цивільний позов суд задовольняє частково.

Окрім того, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України до процесуальних витрат, в тому числі, належать витрати на правничу допомогу.

Згідно із п. 3 ч. 1ст. 91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір процесуальних витрат належать до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

За змістом ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою. Таким чином, витрати на правову допомогу потерпілій, яка водночас є цивільним позивачем, відповідно до вищезазначених вимог КПК України, підлягають стягненню із обвинуваченого.

Вирішуючи питання про розмір судових витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного.

Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати,пов`язані з розглядом справи,покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 3 цієї статті, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до правового висновку щодо правозастосування, який міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами від ОСОБА_3 , та його захисника до суду не подавалося.

З огляду на вказані норми законодавства та надані цивільним позивачем докази, за відсутності клопотання цивільного відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, суд вважає обґрунтованою вимогу потерпілого покласти на обвинуваченого витрати, понесені на оплату правової допомоги, оскільки ці вимоги узгоджуються із змістом ч. 1 ст. 124 КПК України, а витрати підтверджуються наданими потерпілим документами.

Заходи забезпечення кримінального провадження в ході досудового розслідування не застосовувались.

Запобіжний захід не обирався.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує згідно з ст. 100 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 100, 128, 369, 370, 373, 374, 376, 395 КПК України, ст. 49, 74 КК України суд, -

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді 150 (сто п`ятдесят) годин громадських робіт.

На підставі ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_3 від призначеного покарання на підставі п.1 ч.1 ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 до ОСОБА_3 задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 8764,42 (вісім тисяч сімсот шістдесят чотири грн.. 42 коп) матеріальної шкоди, 20000 (двадцять тисяч грн) моральної шкоди та витрат на правову допомогу в розмірі 5000 (п?ять тисяч) грн. 00 коп.

В решті частині цивільний позов залишити без задоволення.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя ОСОБА_1