Справа № 741/168/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/318/22
Категорія - кримінальна Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у порядку письмового провадження матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Носівського районного суду Чернігівської області від 01 червня 2022 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою суду, яку було винесено під час розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Котовськ Одеської області, громадянина України, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 353 КК України, продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, а саме, до 30 липня 2022 року включно.

Суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з огляду на те, що на даний час ризики, передбачені п.п. 1,3,4,5 ст. 177 КПК України, не відпали, зокрема, переховуватися від суду, з урахуванням тяжкості покарання, визначених санкціями статей, за якими він обвинувачується, можливість незаконного впливу на потерпілого та свідків з метою схилення їх до неправдивих показань, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому суд прийшов до переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та не зможе запобігти встановленим ризикам.

Не погоджуючись з рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою відносно нього скасувати, оскільки вважає її незаконною та необґрунтованою. Вказує на порушення його права на захист, адже в ході судового засідання був відсутній його адвокат ОСОБА_6 , а був присутнім безоплатний ОСОБА_7 , проти якого він заперечував. Також вказує на незаконне відхилення його клопотання щодо відводу судді ОСОБА_1 . Зазначає, що він одружений, має зареєстроване місце проживання і житло, являється приватним підприємцем, проте це було залишено поза увагою суду. Також, на думку апелянта, судом неправомірно не було взято до уваги його медичні документи. Наголошує на його непричетності до вчинених кримінальних правопорушень.

Розгляд справи проводився у відповідності до положень ч.4 ст. 422-1 КПК. Дослідивши матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку про те, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За змістом ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу та, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Як убачається з матеріалів судового провадження, в провадженні Носівського районного суду Чернігівської області знаходиться кримінальне провадження за № 0000462 від 26 серпня 2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 353 КК України, та ОСОБА_8 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 353 КК України.

Ухвалою Носівського районного суду Чернігівської області від 16 лютого 2022 року продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_8 до 16 квітня 2022 року включно, який продовжено в порядку ч. 6 ст. 615 КПК України.

01 червня 2022 року до Носівського районного суду Чернігівської області з Чернігівської обласної прокуратури надійшли клопотання про продовження строку застосування ОСОБА_5 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку перебування під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Апеляційний суд відмічає, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.

Під час вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки в судовому засіданні прокурором доведено, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не відпали і продовжують існувати, а саме наявність підстав вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років, обвинувачений неодноразово судимий за корисливі та насильницькі злочини, місце його проживання зареєстровано на території іншої області, в обвинуваченого відсутні достатньо міцні соціальні зв`язки, місце роботи та постійне джерело прибутку; може незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки йому відомо місце проживання потерпілого ОСОБА_9 , показання якого вказують на причетність саме цього обвинуваченого до вчинення інкримінованих правопорушень; може спробувати незаконно впливати на потерпілого з метою зміни його показань на свою користь та уникнення кримінальної відповідальності, а також викривлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення; також обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки, усвідомлюючи невідворотність покарання та будучи обізнаним про наявні на даний час докази у кримінальному провадженні, може створювати штучні докази захисту для їх спростування, а саме підбурення осіб, які не були свідками злочину до надання завідомо неправдивих показів на підтвердження висунутих ним у подальшому захисних версій; обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_5 не працевлаштований та не має постійного джерела прибутку, сталих соціальних зв`язків.

Виходячи з даних матеріалів судового провадження, є вірним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 на більш м`який.

При цьому, суд врахував тяжкість обвинувачення та тяжкість безальтернативного покарання, визначених санкціями статей, а також зважаючи на доведеність прокурором наявності всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, суд, керуючись наданими йому законом повноваженнями, дійшов висновку про доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою на даний час відповідає його особі, характеру та тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Так, у рішенні по справі «W. проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

Отже, приймаючи до уваги тяжкість інкримінованих ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, які суд оцінює у сукупності з іншими даними, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про доцільність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки відсутні підстави вважати, що інший (менш суворий) запобіжний захід, може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 щодо невиправданості ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 та встановлена наявність ризиків, визначених п.п. 1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, при цьому, будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апелянтом в скарзі не наведено.

З урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги про те, що запобіжний захід відносно ОСОБА_5 у виді тримання під вартою є не виправданим, а також про те, що жоден із передбачених ст. 177 КПК України ризиків не підтверджується об`єктивними, належними та допустимими доказами, а доводи сторони обвинувачення є тільки припущеннями, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження і не спростовують висновків суду першої інстанції про необхідність продовження ОСОБА_5 строку тримання під вартою.

Доводи, які викладені в апеляційній скарзі в ході розгляду провадження не зменшують доведених стороною обвинувачення ризиків, і не є підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора. Навпаки суд забезпечив обвинуваченому право на захист, залучивши для цього адвоката.

Отже, приймаючи до уваги тяжкість інкримінованих ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, соціальні зв`язки, які суд оцінює у сукупності з іншими даними, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про доцільність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки відсутні підстави вважати, що інший (менш суворий) запобіжний захід, може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

З огляду на це, колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги про те, що суд порушив вимоги закону та необґрунтовано продовжив відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою, у зв`язку з чим і передбачених законом підстав для задоволення його апеляційної скарги та скасування ухвали суду немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 406, 407, 409, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Носівського районного суду Чернігівської області від 01 червня 2022 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, а саме, до 30 липня 2022 року включно - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4