Справа №580/3071/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/700/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілого - ОСОБА_9

розглянувши у режимі відеоконференції у в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_9 на ухвалу Лебединського районного суду Сумської області від 30 листопада 2021 року, якою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, не працюючого, не судимого

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та звільнено від кримінальної відповідальності, на підставі ст. 49 КК України у зв`язку зі закінченням строків давності, з закриттям кримінального провадження,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшли апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_9 в яких:

- прокурор просить ухвалу Лебединського районного суду Сумської області від 30 листопада 2021 року, скасувати як незаконну, постановити нову ухвалу, якою ОСОБА_7 звільнити від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, а кримінальне провадження відносно нього закрити. В іншій частині ухвалу суду залишити без зміни;

- потерпілий просить ухвалу Лебединського районного суду Сумської області від 30 листопада 2021 року скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Даною ухвалою ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Звільнено ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку зі закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 грудня 2018 року за №0000172 по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України закрито, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави кошти за проведення експертиз: №19/119/9-1/457е від 22 грудня 2018 року у розмірі 1144 грн.; №19/119/9-1/465е від 20 грудня 2018 року у розмірі 572 грн.; №19/119/9-1/466е від 21 грудня 2018 року у розмірі 1144 грн.; №19/119/9-1/474е від 27 грудня 2018 року у розмірі 429 грн.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 , в поданій апеляційній скарзі прокурор посилається на те, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, у зв`язку з порушенням вимог кримінального процесуального законодавства.

Як зазначає прокурор, поза увагою суду залишилась позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 26 березня 2020 року (справа № 730/67/16-к), згідно якої визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання.

Враховуючи зазначене, суд у своєму рішенні, у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, повинен був лише звільнити особу від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрити, однак цього не зробив та оскаржуваною ухвалою визнав обвинувачену особу винною у вчиненні кримінального правопорушення, що свідчить про прийняття рішення, яке не відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

У поданій апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 посилається на неповноту як досудового розслідування даного кримінального провадження, так і судового розгляду, що суд належним чином не з`ясував обставини, які мають суттєве значення для кримінального провадження.

Він, як потерпіла особа, внаслідок ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_7 , отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості.

З врахуванням тих обставин, що під час досудового розслідування ретельно не були досліджені обставини ДТП, під час судового розгляду він, враховуючи неможливість самостійно отримати матеріали, що мають значення для повного та об`єктивного вирішення справи, звернувся до суду з клопотання про витребування додаткових доказів, а саме, протоколів про адміністративні правопорушення, складені на обвинуваченого ОСОБА_7 від 11 листопада 2018 року, матеріали справи №580/2748/18 та постанову відносно ОСОБА_7 від 13 грудня 2018 року, яка набрала законної сили 26 грудня 2018 року. Проте, вказане клопотання залишилось без задоволення і до матеріалів даного кримінального провадження долучено не було.

Крім того, апелянт посилається на те, що розгляд даного кримінального провадження навмисно затягувався з вини обвинуваченого та його захисника, оскільки останні не з`являлись у призначені судові засідання. При цьому, суд надав невірну оцінку здобутим у справі доказам, а деяким доказам не надав оцінки взагалі, що, на його думку, є підставою для скасування прийнятого рішення та призначення нового судового розглядую.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на ухвалу суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції, 11 листопада 2018 року, близько 12 год. 30 хв., ОСОБА_7 , не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом, керував мопедом «Honda Dio», не зареєстрованим у встановленому порядку.

Рухаючись по проїжджій частині вулиці Петропавлівська в м. Лебедині, Сумської області, перебуваючи неподалік перехрестя вулиць Петропавлівська, Гагаріна, Ватутіна та Ломоносова, ОСОБА_11 не вибрав в установлених межах безпечної швидкості руху, не урахував дорожню обстановку, яка склалася, щоб мати змогу постійно контролювати рух мопеда та безпечно керувати ним, під час руху не стежив за дорожньою обстановкою, порушив вимоги пункту 12.3 ПДР та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який на вказаному перехресті переходив проїжджу частину.

Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Захисник обвинуваченого в судовому засіданні вказував , що з часу скоєння ОСОБА_7 зазначеного кримінального правопорушення минуло більше трьох років, а тому просив закрити провадження у справі, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Прокурор вважав клопотання сторони захисту обґрунтованим.

Потерпілий в судовому засіданні проти заявленого клопотання заперечив.

Заслухавши доповідь головуючого судді щодо змісту оскаржуваного вироку та доводів апеляційних скарг, прокурора, обвинуваченого та його захисника, які частково підтримали апеляційну скаргу прокурора, а апеляційну скаргу потерпілого вважали такою, що до задоволення не підлягає, потерпілого, який підтримав лише свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали даного провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, за змістом ст. ст.284, 288 КПК України, підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Згідно ч. 3 ст. 49 КК України, перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

На думку колегії суддів, при розгляді даного кримінального провадження, вищезазначені вимоги закону суд першої інстанції, в цілому, дотримав.

Так, при постановленні оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції вірно встановив, що протиправне діяння, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , з врахуванням санкції вказаної статті, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії кримінальних проступків.

Також, за наявності клопотання захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , про звільнення останнього від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності, щодо якого обвинувачений не заперечував та яке було підтримано прокурором, враховуючи, що з дня вчинення кримінального проступку, тобто, 11 листопада 2018 року, минув строк давності, встановлений законом, в межах якого особа може бути притягнута до кримінальної відповідальності, суд дійшов вірно висновку, про наявність підстав для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття провадження, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Разом з тим, суд першої інстанції прийнявши рішення про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття провадження, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, своєю ухвалю ще й визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Так, відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, і за наявності згоди особи на її звільнення на підставі спливу строків давності, закрити кримінальне провадження, звільнивши таку особу від кримінальної відповідальності.

Тобто, у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності, суд першої інстанції повинен був лише звільнити особу від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрити, а не визнавати обвинуваченого ОСОБА_7 винним.

В даному випадку, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що вплинуло на законність оскаржуваної ухвали, на що вірно посилається прокурор в поданій апеляційній скарзі.

Відповідно до п.4 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Колегія суддів зазначає, що допущені судом порушення у виді неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, в даному випадку, не є істотними та такими, за яких судове рішення необхідно було б безумовно скасувати, оскільки, такі порушення закону можливо виправити шляхом зміни ухвали суду першої інстанції, а саме - виключити з мотивувальної та резолютивної її частини посилання суду на визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, і ця зміна не буде погіршувати становища обвинуваченого. Отже, апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення.

Що стосується доводів апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_9 , який посилався на неповноту як досудового розслідування даного кримінального провадження, так і судового розгляду, і те, що суд належним чином не з`ясував обставини, які мають суттєве значення для кримінального провадження, тому просив направити провадження на новий судовий розгляд, то колегія суддів зазначає, що в даному конкретному випадку суд, отримавши в судовому засіданні клопотання обвинуваченого про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку зі закінченням строків давності, діяв відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК, і прийняв, в цілому, законне рішення, для скасування якого та направлення провадження на новий судовий розгляд, про що просить апелянт, колегія суддів підстав не вбачає.

Разом з тим, оскільки, колегією суддів встановлені обставини, за яких оскаржуване рішення не можна залишити без зміни, а є підстави для його зміни, тому апеляційна скарга потерпілого, також, підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 та апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу Лебединського районного суду Сумської області від 30 листопада 2021 року, якою ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку зі закінченням строків давності, з закриттям кримінального провадження змінити, у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частини ухвали посилання суду на визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

В іншій частині ухвалу суду залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4