КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2022 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.03.2022 задоволено клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 , та накладено арешт на тимчасово вилучене майно 08.03.2022 у ОСОБА_5 , а саме: грошові кошти в загальній сумі 1046400,00 гривень, номіналом по 1000, 500, 200 та 20 гривень в спеціальному пакеті № SUD3001941, які знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів Білоцерківського районного управління поліції, що за адресою: м. Біла Церква, вул. Привокзальна, 3А, із забороною володіння та їх використання.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначав, що клопотання прокурора та оскаржувана ухвала не містять правової підстави для арешту майна.
Слідчий суддя не взяв до уваги те, що клопотання прокурора подано з порушенням строку, встановленого ч. 5 ст. 171 КПК України.
В доданих до клопотання матеріалах відсутні докази його причетності до кримінального провадження № 0000602, зокрема докази вчинення ним кримінального правопорушення, а також відсутні відомості про наявність осіб, яким завдано матеріальних збитків. Йому не повідомлено про підозру та до нього не застосовано запобіжний захід.

На переконання апелянта, викладені прокурором у клопотанні обставини, які слідчим суддею покладені в основу оскаржуваної ухвали, є надуманими та не підтверджуються жодним доказом.
Прокурор, обґрунтовуючи своє клопотання, в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, у відповідності до вимог ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.
Крім того, апелянт вказував на те, що він розмовляє російською мовою та української мови ніколи не вивчав, однак судовий розгляд, в порушення вимог ст. 52 КПК України, відбувся без залучення захисника, чим порушено його право на захист.
14.04.2022 від ОСОБА_5 надійшли письмові пояснення, в яких він підтримав подану апеляційну скаргу та просив скасувати ухвалу слідчого судді, посилаючись на те, що орендує більше 5 місяців квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . 07.03.2022 близько 11 години до нього зайшов знайомий, який не зачинив вхідні двері до квартири, а тому сусіди, побавивши двері відчиненими, викликали поліцію. Після прибуття працівників поліції у нього перевірили документи та встановили, що він зареєстрований в Донецькій області, після чого надягли кайданки та мали намір відвести до відділення поліції, однак приїхав інший екіпаж та їх наміри змінилися.
Також, апелянт зазначав, що працівники поліції у нього забрали ключі від раніше зазначеної квартири та, погрожуючи застосуванням вогнепальної зброї, завели його до квартири. Зокрема, з ним до квартири зайшло 8 працівників поліції, деякі з них застосовували до нього фізичну силу, а інші без ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку та понятих провели обшук, під час якого із верхньої шухляди вилучено грошові кошти, які є його особистими заощадженнями.
Крім того, після вилучення комп`ютеру, фотоапарату, частини грошей, які не забрали поліцейські, банківських карток та телефону, його відвезли до Білоцерківського районного управління поліції, де протягом доби утримували в ізоляторі тимчасового тримання.
Розглядаючи вказану апеляційну скаргу, колегія суддів ураховує наступне.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», запроваджено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України №133/2022 від 14.03.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Ураховуючи наведене, з метою забезпечення права на апеляційне оскарження та заходів особистої безпеки учасників судового провадження в умовах введеного в Україні воєнного стану, розгляд апеляційної скарги здійснюється у режимі відеоконференцзв`язку.

Прокурор та власник майна ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду у режимі відеоконференції, участь у судовому засіданні не прийняли, клопотань про відкладення судового засідання не подавали.
З урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності учасників судового провадження.
Дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги з поясненнями, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, у провадженні Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області перебуває досудове розслідування кримінального провадження № 0000602 від 08.03.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.
Як зазначено у клопотанні, органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 , перебуваючи у складі організованої групи, метою якої є незаконне збагачення за рахунок чужого майна, протягом невстановленого досудовим розслідуванням часу, умисно, з корисливих мотивів, шляхом обману та із застосуванням незаконних фінансових операцій, із залученням інших невстановлених осіб, використовуючи завідомо підробленні офіційні документи, заволодів грошовими коштами в сумі 1 046 400 грн., що належать невстановленим досудовим розслідуванням особам.
08.03.2022 під час проведення особистого обшуку в ОСОБА_5 було вилучено грошові кошти в загальній сумі 1046400,00 гривень, номіналом по 1000, 500, 200 та 20 гривень, які було поміщено до спеціального пакету № 1 та опечатано.
Постановою старшого слідчого Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області від 08.03.2022 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000602 грошові кошти в загальній сумі 1046400,00 гривень, номіналом по 1000, 500, 200 та 20 гривень, які були вилучені 08.03.2022 під час проведення особистого обшуку ОСОБА_5
09.03.2022 прокурор Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із клопотанням, в якому просив накласти арешт на тимчасово вилучене майно 08.03.2022 у ОСОБА_5 , а саме: грошові кошти в загальній сумі 1046400,00 гривень, номіналом по 1000, 500, 200 та 20 гривень в спеціальному пакеті № SUD3001941, які знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів Білоцерківського районного управління поліції, що за адресою: м. Біла Церква, вул. Привокзальна, 3А.

Ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.03.2022 задоволено клопотання прокурора, та накладено арешт на тимчасово вилучене майно 08.03.2022 у ОСОБА_5 , а саме: грошові кошти в загальній сумі 1046400,00 гривень, номіналом по 1000, 500, 200 та 20 гривень в спеціальному пакеті № SUD3001941, які знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів Білоцерківського районного управління поліції, що за адресою: м. Біла Церква, вул. Привокзальна, 3А, із забороною володіння та їх використання.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вилучене 08.03.2022 у ОСОБА_5 майно, а саме: грошові кошти в загальній сумі 1046400,00 гривень, номіналом по 1000, 500, 200 та 20 гривень, з тих підстав, що вказані грошові кошти у встановленому законом порядку визнані речовими доказами у межах кримінального провадження № 0000602, та відповідають критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вилучені грошові кошти, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути приховане, відчужене, пошкоджене, зіпсоване чи знищене.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на вилучені грошові кошти, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що вилучене майно не відповідає критеріям речових доказів, та прокурором не доведено необхідність арешту такого майна, є безпідставними, оскільки встановлені прокурором фактичні обставини кримінальних правопорушень у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що вилучені грошові кошти можуть бути предметом кримінального правопорушення, або містити інші відомості, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а отже відповідають ознакам речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для їх арешту як речових доказів з метою збереження.

Арешт майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна, не вимагає обов`язкового оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

З огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Посилання апелянта на те, що ОСОБА_5 не причетний до вказаних у клопотанні прокурора кримінально-противних дій, є передчасними, оскільки слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обгрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, а також оцінка належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.
Доводи апелянта про незаконні, на його думку, дії працівників поліції під час проведення обшуку у квартирі, яку за твердженням апелянта він орендував на законних підставах та в якій зберігав власні заощадження в сумі 1 046 400 грн., не є достатньою підставою для скасування ухвали слідчого судді та відмови у задоволенні клопотання прокурора, оскільки ОСОБА_5 до апеляційної скарги та письмових пояснень не долучено доказів на підтвердження вказаних обставин. Разом з тим, вищенаведені доводи апелянта та його посилання законність набуття вилучених у нього грошових коштів підлягають перевірці під час подальшого досудового розслідування.
Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів, як арешт майна.
Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення,а ухвалу слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2022 року, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3