ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1888/22 Справа № 215/6416/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2022 року м.Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000378, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 травня 2022 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі обвинувачений просить оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання змінити та звільнити його від відбування призначеного покарання на підставі ст. ст. 75, 76 КК України.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог, не оскаржуючи правильність встановлення фактичних обставини справи, кваліфікацїю своїх дій та доведеність вини, у той же час зазначає про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі.
Вважає, що судом при призначенні покарання не було враховано достатньою мірою, що він щиросердечно розкаявся в скоєному, позитивно характеризується за місцем проживання, має міцні соціальні зв`язки, проживає разом з матір`ю, яка потребує за станом здоров`я стороннього догляду. Зазначає, що він є учасником АТО з 12.01.2019 р. по 04.08.2019 р., має ряд хронічних захворювань, а тому враховуючи вказані відомості вважає, що йому може бути призначене покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.04.2021 р. та остаточно до відбуття призначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 1372 грн. 96 коп. витрат на залучення експертів для проведення дактилоскопічної експертизи.
Вирішено питання про долю речових доказів згідно вимог ст.100 КПК України.

ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що останній за обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, 4 вересня 2021 року, період часу з 13:00 год до 22:00 год., діючи умисно, з корисливих мотивів, переконавшись, що його дії носять таємний характер та за ним ніхто не спостерігає, за допомогою фізичної сили переліз через паркан будинку АДРЕСА_2 , яке належить на праві власності ОСОБА_8 .
Перебуваючи на території домоволодіння будинку АДРЕСА_2 за вказаною адресою, ОСОБА_7 підійшов до літньої кухні та за допомогою фізичної сили власних рук відкрив двері літньої кухні, звідки викрав металеві двері коричневого кольору розміром 860*2050мм., металеві одвірки до дверей коричневого кольору та дві металеві решітки до радіатора, після чого почергово виніс вищевказане майно із літньої кухні та перекинув через паркан на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , а у подальшому з викраденим з місця події зник, завдавши тим самим потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 2037,50 грн.
Вказані дії ОСОБА_7 судом кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у сховище.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив вирок суду в частині призначеного покарання змінити, звільнивши його від відбування покарання; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно яким суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.

Так, висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію дій обвинуваченого, доведеність його вини ніким з учасників судового розгляду в апеляційному порядку не оспорюються, у зв`язку із чим зважаючи на обмеження, встановлені положеннями ст. 404 КПК України, судом апеляційної інстанції не переглядаються.

Аналізуючи доводи обвинуваченого щодо надмірної суворості призначеного йому покарання, колегія суддів не може із ними погодитись.
Так, відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як вбачається із вироку суду, при визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд першої інстанції належним чином виконав вимоги ст. ст. 50, 65 КК України та врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким умисним злочином; дані про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, розкаявся у скоєному,- і прийшов до обґрунтованого висновку про неможливість виправлення цього обвинуваченого без ізоляції від суспільства, та призначив йому покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, та остаточне покарання за правилами ст. 71 КК України шляхом часткового складання призначеного покарання із покаранням за попереднім вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.04.2021 р.

Колегія суддів вважає, що вказане покарання за видом та розміром є справедливим, відповідає вимогам закону та принципам законності, невідворотності та співмірності, і є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги, які зводяться до обгрунтування наявності підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів вважає їх такими, що не грунтуються на законі про кримінальну відповідальність.
Так, згідно ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Колегія приймає до уваги, що у даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 засуджено за те, що він вчинив новий умисний корисливий злочин в період іспитового строку за попереднім вироком. Таким чином, незважаючи на попереднє притягнення до кримінальної відповідальності, останній належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та підтвердив свою схильність до вчинення кримінальних правопорушень, що свідчить про стійкість його протиправної поведінки та антисоціальну спрямованість його особи.
З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку про неможливість досягнення щодо ОСОБА_7 мети кримінального судочинства без реального відбування ним призначеного покарання, та про відсутність підстав для звільнення цього обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням. Також приймається до уваги, що відповідно до абз. 4 п. 10 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 р. № 7 Про практику призначення судами кримінального покарання у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.
З огляду на викладене, порушення вимог закону України про кримінальну відповідальність, а також істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які ставили б під сумнів законність судового рішення, колегією суддів не встановлено, у зв`язку із чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного вироку колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 травня 2022 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4