Справа № 592/881/21
Провадження № 1-кп/591/189/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2022 року колегія суддів Зарічного районного суду м. Суми у складі головуючого судді - ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , розглянувши у закритому судовому засіданні клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження строку дії обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотання захисника про зміну запобіжного заходу,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Зарічного районного суду м. Суми перебуває кримінальне провадження №0001155 відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст.155, ч.2 ст. 156, ч. 6 ст. 152, ч. 6 ст. 153 КК України.

Від прокурора надійшло клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому, оскільки ризики, передбачені у п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, на даний час існують та не зменшилися, а кримінальне провадження до закінчення строку дії попередньої ухвали про продовження строку тримання під вартою не може бути завершене.

Захисник ОСОБА_9 заперечив проти задоволення клопотання прокурора, оскільки ризики ґрунтуються на припущеннях, характеристика на обвинуваченого не відповідає вимогам законодавства, а обвинувачений більше двох років перебуває під вартою, тоді як його винуватість не доведена як і не доведена прокурором неможливість застосування більш м,якого запобіжного заходу. Також підтримав подане письмове клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому на домашній арешт у нічний час, оскільки останній має позитивну репутацію, міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий, має постійне зареєстроване місце проживання в м. Горішні Плавні, а також стороною захисту укладено договір оренди житла в АДРЕСА_1 , тоді як з плином часу встановлені на початку ризики зменшуються та втрачають свою актуальність, продовження тримання під вартою не можу ґрунтуватися лише на суворості можливого покарання, підзахисний згоден на носіння електронного засобу контролю, у нього відсутні транспортні засобі для можливості переміщення територією України. Крім того, з огляду на введений воєнний стан чоловікам призовного віку заборонено виїзд за кордон, на всіх дорогах встановлені блок пости, на яких здійснюється перевірка осіб. Як додаткова підстава для зміни запобіжного заходу обвинуваченому, зазначено про різке погіршення стану його здоров`я та неможливість отримувати належне лікування в умовах СІЗО та пройти додаткове обстеження.

Захисник ОСОБА_8 заперечила проти клопотання прокрора з додатками, вказувала на те, що додані до клопотання прокурора матеріали не відкриті сторони захисту в порядку ст. 290 КПК України, тому просила їх повернути прокурору та не враховувати при вирішенні клоптання. Підтримала подані письмові заперечення, додатково зазначила, що фрази у клопотанні щодо обставин вчинених кримінальних правопорушень містять загальний характер, не конкретизовано їх кількість та місце вчинення, що свідчить і про відсутність відповідних доказів винуватості. Також зазначила про необхідність перевірки правових підстав продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на наявність нових обставин. Крім того просила застосувати вимоги ч.3 ст. 197 КПК України. Звертала увагу на те, що в ДУ Сумський СІЗО відсутнє бомбосховище, що є небезпечним для життя і здоров`я обвинуваченого. Кваліфікація кримінальних правопорушень та тяжкість покарання також не може забезпечувати застосування виключного запобіжного заходу. Підтримала клопотання захисника ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу.

Обвинувачений підтримав позицію захисників, пояснив, що догану має за зберігання заборонених в СІЗО предметів, стосовно стану здоров`я зазначив, що медичну допомогу отримує, однак вона лише усуває симптоми та не спрямована на лікування.

Прокурор заперечила проти клопотання про зміну запобіжного заходу, оскільки домашній арешт не забезпечить запобігання існуючим ризикам, а також стороною захисту не надано відомостей про неможливість перебування за станом здоров`я обвинуваченого в СІЗО.

Заслухавши думку учасників процесу, суд приходить до висновку, що прокурором доведено існування передбачених у п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК ризиків переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_6 , а також неможливість запобігання визначеним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Слід зазначити, що прокурором додані докази на підтвердження відправлення та отримання обвинуваченим та стороною захисту клопотання з додатками, яке є предметом розгляду.

Відповідно усталеної судової практики ЄСПЛ висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин кримінального правопорушення та обвинуваченої особи (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців тощо), її поведінки під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків тощо).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, при встановленні існування ризику переховування від суду слід врахувати встановлені при обранні запобіжного заходу ОСОБА_6 ті обставини, що останній не має офіційних та стабільних джерел доходів, відсутні міцні сімейні зв`язки, раніше не судимий, потребує медичного обстеження, у справі подані цивільні позови, обвинувачується у вчинення ряду тяжких та особливо тяжких злочинів проти статевої свободи та статевої недоторканості неповнолітніх потерпілих, за які передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі.

При цьому, врахування тяжкості кримінального правопорушення також має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинений злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитися від суду та іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, що узгоджується з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «небезпека ризику переховування від суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та ін.».

Введення воєнного стану у країні не зменшує даного ризику.

При встановленні ризику впливу на свідків та потерпілих, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від таких осіб шляхом безпосереднього їх отримання та дослідження судом. Також суд зважує і на те, що судом досліджувалось повідомлення ОСОБА_10 про здійснення на неї тиску щодо відмови від раніше наданих показань.

Враховуючи кількість епізодів та спосіб вчинення кримінальних правопорушень, які ставляться у вину ОСОБА_6 , обґрунтованим є і ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК.

Колегія суддів, вирішуючи питання про обґрунтованість продовження строку ув`язнення ОСОБА_6 враховує і наявність об`єктивної потреби у цьому, зважуючи на всі обставини, що свідчать «за» і «проти» наявності справжнього публічного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи. При цьому згідно положень ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також судової практики ЄСПЛ, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює ЄСПЛ вимагає від національного суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Щодо розумності строку тримання під вартою, то колегія суддів враховує рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України» (Kharchenko v. Ukraine), заява № 40107/02), де Суд зазначив, що «розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно. Вона має оцінюватись в конкретному випадку залежності від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, привалює над принципом поваги до свободи особистості».

До цього слід зазначити про необґрунтованість доводів захисника ОСОБА_8 про застосування положень ч.3 ст. 197 КПК України до обвинуваченого, оскільки вказана норма встановлює обмеження сукупного строку тримання під вартою на стадії досудового розслідування.

Стосовно доводів сторони захисту щодо неконкретного викладення обставин в яких обвинувачується ОСОБА_6 та відсутність доказів, колегія суддів зазначає, що належність, допустимість і достатність доказів може бути оцінено при ухваленні судом вироку чи іншого судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження, а тому колегія суддів не уповноважена надавати оцінку доказам які були досліджені на даній стадії судового розгляду та не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, і може вирішувати тільки питання щодо наявності передбачених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків та необхідності (доцільності) тримання під вартою обвинуваченого для їх запобігання.

Як вірно зазначала сторона захисту, відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

В той же час, судом на даний час тільки розпочато дослідження доказів, не заслухано показань обвинуваченого, потерпілих та свідків, тобто в суді на даний час не досліджено обставин обвинувачення настільки, що можна було б судити про істотне зменшення ризиків, які стали підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Зазначені обставини свідчать про актуальність існуючих ризиків та недостатність будь-яких інших запобіжних заходів на даний час для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, уникненню встановлених ризиків та виправдовують його подальше тримання під вартою.

Розглядаючи можливість зміни запобіжного заходу обвинуваченому на домашній арешт в нічний час доби згідно клопотання захисника ОСОБА_9 , колегія суддів зазначає, що дане клопотання ґрунтується на мотивах неможливості обґрунтування продовження тримання під вартою тяжкістю майбутнього можливого покарання, дослідженням характеристик особи обвинуваченого, необґрунтованістю продовження існування ризиків, і цим доводам вже надана оцінка вище.

Стосовно незадовільного стану здоров`я обвинуваченого та неможливості його лікування в СІЗО, що на думку сторони захисту становить ознаки жорстокого поводження з особою, суд зазначає наступне.

З наданої СІЗО довідки вбачається, що ОСОБА_6 оглядався рядом лікарів, та йому було призначено відповідне лікування, яке він отримує, але продовжує скаржитися на стан здоров`я. Також в довідці зазначено, що виконання певних аналізів є неможливим з огляду на відсутність укладеної з сімейним лікарем декларації, однак обвинувачений не позбавлений можливості укласти відповідну декларацію, отримати відповідні електронні направлення та виконати необхідні обстеження. Водночас, з довідки не вбачається наявність у ОСОБА_6 захворювань, за яких його перебування в СІЗО є неможливим.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не забезпечить запобігання встановленим ризикам, що є виправданим та необхідним елементом з огляду на інші обставини і визначає потребу в триманні обвинуваченого під вартою.

Крім того, відповідно ст. 183 КПК, суд не визначає розмір застави.

Керуючись ст.ст. 177-179, 183-184, 199, 331 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Відмовити в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 .

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк дії обраного обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 16 грудня 2022 року включно без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим з моменту вручення її копії.

Судді