Справа № 305/2133/21
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

01.08.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду : прокурорки ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/279/22, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Рахівського районного суду Закарпатської області від 07 квітня 2022 року,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначено йому покарання у виді арешту строком на 4 (чотири) місяці.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України обвинуваченому ОСОБА_6 до покарання за цим вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком Рахівського районного суду від 18.06.2021 та за вироком Рахівського районного суду від 28.12.2021 і остаточно обвинуваченому ОСОБА_6 призначено покарання у виді арешту строком на 6 (шість) місяців.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

У період часу з 07 січня 2021 року до 16 травня 2021 року, ОСОБА_6 , перебуваючи у домоволодінні АДРЕСА_1 , де мешкає разом із своєю матір`ю ОСОБА_7 та вітчимом ОСОБА_8 , упродовж тривалого часу, систематично, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою приниження та залякування осіб із якими перебуває у сімейних відносинах, з особистих мотивів, маючи прямий умисел на вчинення домашнього насильства, вчиняв по відношенню до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 психологічне насильство, тобто дії, виражені у словесних образах, погрозах, нецензурних висловлюваннях на їх адресу, приниженні та залякуванні, що призвело до їх психологічних страждань. Зокрема, 07 січня 2021 року, приблизно о 23 годині, ОСОБА_6 , перебуваючи у вказаному будинку, умисно вчинив стосовно свого вітчима ОСОБА_8 психологічне насильство, що виразилося у безпричинній сварці та погрозах фізичною розправою, чим викликав у потерпілого побоювання за власну безпеку та заподіяв йому психологічні страждання. У подальшому, ОСОБА_6 , 05 квітня 2021 року, приблизно о 08. 00 годині, перебуваючи за тією ж адресою, повторно, умисно, вчинив стосовно своєї матері - ОСОБА_7 психологічне насильство, що виразилось у безпричинній сварці з матір`ю, під час якої він ображав її нецензурними словами та погрожував позбавити житла, чим спричинив їй психологічні страждання. Окрім цього, 16 травня 2021 року, приблизно об 11 годині 15 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи за тією ж адресою, повторно, умисно вчинив стосовно своєї матері ОСОБА_7 , психологічне насильство, що виразилось у безпричинній сварці з матір`ю, під час якої ображав її нецензурними словами, виганяв з будинку та намагався вдарити, чим спричинив їй психологічні страждання.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 вказує на те, що вирок є необґрунтованим, незаконним, тому підлягає скасуванню. Стверджує, що він визнав свою вину, щиро розкаявся і сприяв розслідуванню справи, тому призначене судом покарання у виді арешту строком на 6 місяців вважає занадто суворим. Просить вирок скасувати.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду: обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу; прокурорки ОСОБА_5 , яка заперечила щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності захисника та потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності захисника та потерпілих береться до уваги те, що: захисник та потерпілі належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи; клопотань чи заяв про відкладення її розгляду не подавали; апеляційним судом обов`язковість явки потерпілих та захисника на розгляд кримінального провадження не визнавалась; обвинувачений та прокурорка не заперечували щодо розгляду кримінального провадження без участі захисника та потерпілих, обвинувачений ОСОБА_6 не просив забезпечити участь адвоката у розгляді справи апеляційним судом.

Приймаючи рішення колегія суддів бере до уваги таке.

Під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 вину в скоєнні інкримінованого йому злочину визнав повністю, пояснив, що вчинив кримінальне правопорушення за встановлених судом першої інстанції обставин і просив пом`якшити йому покарання. Також обвинувачений ОСОБА_6 пояснив, що його позиція є добровільною, свідчить про його каяття.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що під час розгляду кримінального провадження суд першої інстанції, врахувавши думку учасників судового розгляду, роз`яснивши їм права та обов`язки, а також положення ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та потерпілого, а також дослідженням даних, що характеризують особу обвинуваченого.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції дотримані положення ст. 349 КПК України. Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги показання ОСОБА_6 у суді першої інстанції, відповідно до яких він повністю визнав вину у скоєному, підтвердивши час, місце та обставини, за яких систематично вчиняв психологічне насильство щодо своєї матері та вітчима.

Оскільки висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 в умисному систематичному вчиненні психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи, сторонами кримінального провадження не оспорюється, а тому апеляційним судом, з огляду на положення ст. 404 КПК України, не перевіряється і визнається таким, що відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на вимогах кримінального та кримінального процесуального закону, а також наявних у матеріалах справи доказах.

Апеляційний суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ст. 126-1 КК України кваліфіковані правильно.

З огляду на вищенаведене, вирок переглядається у межах апеляційної скарги, тобто в частині призначення покарання.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинуваченому ОСОБА_6 призначено занадто суворе покарання, колегія суддів відхиляє з таких підстав.

Так, згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними статтею 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно п. 2 вказаної Постанови, усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.

Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання вимоги вказаних вище статтей кримінального кодексу були дотримані, оскільки при призначенні покарання судом першої інстанції у достатній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі йому покарання обставини.

Так, з вироку вбачається, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання судом першої інстанції взято до уваги, що передбачене ст. 126-1 КК України кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до нетяжких злочинів; дані про особу обвинуваченого раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, негативно характеризується за місцем проживання, на спеціальних обліках у лікарів не перебуває; обставини, що обтяжують покарання повторність та вчинення злочину щодо особи похилого віку; обставини, що пом`якшують покарання щире каяття; досудову доповідь органу пробації, відповідно до якої ризик вчинення ОСОБА_6 повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, а його виправлення неможливе без позбавлення волі на певний строк та може становити небезпеку для суспільства, у тому числі окремих громадян.

Тому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 обґрунтовано призначено покарання у виді арешту на строк 4 місяці.

Разом із тим, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги те, що ОСОБА_6 засуджений згідно вироку Рахівського районного суду від 28.12.2021 за ч. 1 ст. 309 та ч. 1 ст. 310 КК України із призначенням покарання на підставі ч. ч. 1, 4 ст. 70 цього Кодексу у виді арешту на строк 4 місяці, яке ним не відбуто, а також те, що у цьому вироку відсутнє посилання на приєднання ОСОБА_6 покарання за вироком Рахівського районного суду від 18.06.2021 у виді громадських робіт.

У зв`язку з цим, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано при призначенні покарання застосував положення ч. 4 ст. 70 КК України, частково приєднавши до призначеного ОСОБА_6 за ст. 126-1 КК України покарання невідбуте ним покарання відповідно до вироків Рахівського районного суду від 18.06.2021 та 28.12.2021, і призначив обвинуваченому ОСОБА_6 остаточне покарання у виді арешту на строк 6 місяців.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_6 остаточне покарання колегія суддів вважає таким, що відповідає як характеру та ступеню вчинених ОСОБА_6 кримінально-карних діянь, так і особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, сприятиме досягненню основної мети виховання обвинуваченого у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, у тому числі й із застосуванням положень ст. ст. 69, 75, 76 КК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений визнає свою вину, щиро кається, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, - апеляційний суд визнає такими, що жодним чином не впливають на вид та розмір призначеного ОСОБА_6 покарання як за ст. 126-1 КК України, так і остаточного із застосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України покарання, і у свою чергу не дають підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_6 покарання.
Разом із тим, істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість ухваленого у кримінальному провадженні судового рішення (вироку), та які б слугували безумовною підставою для його зміни чи скасування, у тому числі й із призначенням нового судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.

Тому, апеляційна скарга, доводи якої є безпідставними та необґрунтованими, задоволенню не підлягає, а вирок як законний та обґрунтований підлягає залишенню без зміни.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав обвинувачений ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Вирок Рахівського районного суду Закарпатської області від 07 квітня 2022 року, щодо обвинуваченого за ст. 126-1 КК України ОСОБА_6 , залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_6 , який утримується під вартою, - у той самий строк із моменту вручення йому копії даної ухвали.

Судді: