Київський апеляційний суд
Провадження № 11-кп/824/2607/2022 Головуючий в першій інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 760/8129/20 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія справи: ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2022 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Олександрія Кіровоградської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 04 листопада 2009 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі;
- 27 липня 2012 року Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі;
- 17 липня 2017 року Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. ч. 1, 4 ст. 70 КК України на 5 років позбавлення волі,
08 листопада 2019 року звільнився по відбуттю строку покарання,
по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 16 лютого 2022 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком, 20 березня 2020 року приблизно о 21 годині 10 хвилин ОСОБА_6 , знаходячись в торгівельному залі магазину «Фора», що за адресою: м. Київ, бульв. В. Гавела, 54/26, керуючись злочинним умислом, направленим на повторне таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, впевнившись в тому, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає та не завадить у вчиненні крадіжки, взяв зі стелажу належний ТОВ «Фора» товар, а саме 7 плиток шоколаду, загальною вартістю 464,80 гривень (без урахування ПДВ), які сховав під куртку, пройшов з ними через касову зону, не розрахувавшись, та направився до виходу із магазину. Однак ОСОБА_6 не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був викритий працівниками охорони магазину.

Крім того, 31 жовтня 2021 року приблизно о 23 годині 20 хвилин ОСОБА_6 , знаходячись в приміщенні магазину «Сільпо» ТОВ «Сільпо-Фуд», що за адресою: м. Київ, вул. Борщагівська, 154-А, керуючись злочинним умислом, направленим на повторне таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, впевнившись в тому, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає та не завадить у вчиненні крадіжки, взяв зі стелажу належний вказаному товариству товар, а саме 2 кондиціонери, 2 шампуні, 1 брелок, 1 упаковку щіток, загальною вартістю 552,08 гривень (без урахування ПДВ), сховав їх собі під куртку, пройшов з ними через касову зону, не здійснивши розрахунок, та намагався зникнути з місця вчинення кримінального правопорушення. Проте ОСОБА_6 не зміг довести свій злочинний намір до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був викритий працівниками охорони магазину.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, своєї винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень та кваліфікації дій, просить вирок змінити і пом`якшити призначене йому покарання.
На переконання апелянта, суд першої інстанції, не врахувавши належним чином його щирого каяття у скоєному, активного сприяння розкриттю злочину та відсутності матеріальних збитків, обрав для нього занадто суворий захід примусу у виді позбавлення волі на строк 1 рік, який не відповідає ступеню тяжкості, характеру та конкретним обставинам вчинених ним кримінальних правопорушень.

Від інших учасників судового розгляду апеляційних скарг на вирок суду першої інстанції не надійшло.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 в підтримку доводів і вимог апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав призначене судом першої інстанції покарання законним і справедливим, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 розглянуто судом першої інстанції в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

У зв`язку із цим висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні закінчених замахів на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), скоєних повторно, за викладених у вироку фактичних обставин, які ніким з учасників судового розгляду не оспорювалися і докази стосовно яких в судовому засіданні не досліджувалися, апеляційним судом не перевіряються згідно з правилами, передбаченими у ч. 2 ст. 394, ч. 1 ст. 404 КПК України.

За встановлених та викладених судом у вироку обставин вчинення кримінальних правопорушень, дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, що також не оскаржується.

Перевіряючи вирок суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги обвинуваченого, в частині призначеного йому покарання, колегія суддів враховує таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, що регламентовані ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинений дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

При призначенні ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції наведених вище вимог закону дотримався в достатній мірі.

Як вбачається з вироку, призначаючи ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, суд врахував: ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке ст. 12 КК України віднесено до нетяжкого злочину; дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий та стосовно нього наявні ще декілька кримінальних проваджень, що розглядаються іншими судами; відсутність невідшкодованих збитків внаслідок скоєних ним діянь та щире каяття, як обставини, що пом`якшують покарання.

Зваживши в сукупності встановлені у справі обставини в сукупності, суд дійшов висновку про те, що виправлення ОСОБА_6 не можливе без ізоляції від суспільства, та призначив йому покарання в межах санкції закону, за яким він засуджений, у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі з огляду на пом`якшуючі обставини, про які зазначено вище та на яких акцентує увагу обвинувачений у своїй апеляційній скарзі.

Посилання апелянта на активне сприяння у розкритті злочину, що, на його думку, слід також врахувати як обставину, що пом`якшує покарання, є неприйнятими, оскільки не знаходить свого підтвердження в матеріалах кримінального провадження. Разом з тим, виходячи із установлених судом фактичних обставин вчинених кримінальних правопорушень, які обвинуваченим не заперечувалися, злочинні дії ОСОБА_6 були викриті та припинені працівниками магазинів, з яких він намагався викрасти товари. Жодних даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_6 своїми діями сприяв органу досудового розслідування чи суду в установленні суттєвих обставин скоєних злочинів, у справі не міститься. Визнання обвинуваченим своєї провини та щире каяття у вчиненому, що було визнано та враховано судом при призначенні покарання як обставину, що його пом`якшує, не є тотожним активному сприянню у розкритті злочину.

Таким чином, обираючи для ОСОБА_6 захід примусу, суд першої інстанції належним чином врахував всі встановлені та доведені у кримінальному провадженні обставини, що на нього впливають, в тому числі й ті, про які зазначає апелянт.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі в повній мірі відповідає ступеню тяжкості вчинених ним злочинів, характеру та конкретним обставинам їх скоєння, даним про особу обвинуваченого, є справедливим та необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження скоєнню ним нових кримінальних правопорушень.

Приймаючи до уваги те, що: ОСОБА_6 , будучи раніше неодноразово судимим за вчинення аналогічних корисливих кримінальних правопорушень проти чужої власності до реальної міри покарання, після звільнення з місць позбавлення волі у листопаді 2019 року належних висновків для себе не зробив, не працевлаштувався, щоб забезпечити себе законним джерелом заробітку, на шлях виправлення не став та вже в березні 2020 року скоїв перший епізод замаху на повторну крадіжку у даній справі, що є об`єктивним свідченням його стійкої схильності до вчинення умисних корисливих злочинів і обрання ним такого незаконного способу покращення власного матеріального становища за рахунок чужого майна; на час апеляційного розгляду відносно обвинуваченого розглядається ще одне кримінальне провадження Святошинським районним судом міста Києва, колегія суддів не вбачає будь-яких підстав для пом`якшення призначеного йому судом першої інстанції покарання.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які були б підставою для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду кримінального провадження не встановлено.

Таким чином, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 16 лютого 2022 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4