Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/300/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2022 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Олевську кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000001 від 03.01.2022 року по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Олевськ, Житомирської області, українця, громадянина України, освіта середня, неодруженого, не інваліда, не депутата, не працюючого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 22.08.2017 року Олевським районним судом Житомирської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, 16.03.2018 року Олевським районним судом Житомирської області за ч.2 ст. 289, ст. 70 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі без конфіскації майна, 04.10.2018 року Олевським районним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 185, ч. З ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч.ч. 1,4 ст. 70 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна, за ч. 1 ст. 357 КК України до штрафу у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, 07.06.2021 року ухвалою Богунського районного суду м. Житомира умовно-достроково звільнений від подальшого відбування покарання на строк 1 рік 8 місяців 25 днів,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , будучи раніше засудженим за вчинення корисливих злочинів, 04.10.2018 року Олевським районним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, із застосуванням ч.ч. 1,4 ст. 70 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна, за ч. 1 ст. 357 КК України до штрафу у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, відповідно до ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 07.06.2021 року умовно-достроково звільнений від подальшого відбування покарання, строком на 1 рік 8 місяців 25 днів, судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку, на шлях виправлення не став та повторно вчинив умисний, корисливий, злочин при наступних обставинах.
Так, 01.01.2022 року близько 22.00 год. ОСОБА_4 , перебуваючи по вул. Олевської Республіки в м. Олевськ, Коростенського району Житомирської області вирішив вчинити крадіжку чужого майна з магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_5 , з метою таємного викрадення чужого майна, яке б становило для нього матеріальну цінність.
Реалізуючи свій злочинний умисел, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, бажаючи незаконно збагатитись, за рахунок чужого майна, повторно того ж дня, без розриву в часі, ОСОБА_4 , підійшов з тильної сторони будівлі зазначеного магазину, піднявся по металевих сходах до вхідних дверей на горище магазину за допомогою власної фізичної сили зробив отвір у дерев`яній решітці вхідних дверей на горище та через утворений ним отвір проник на горище.
Перебуваючи на горищі магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », ОСОБА_4 за допомогою власної фізичної сили вийняв пластикову вентиляційну трубу із стелі та в подальшому на місці в якому була вмонтована вентиляційна труба вибив дві дерев`яні дошки у стелі та через утворений отвір проник у приміщення магазину.
Перебуваючи у приміщенні магазину «Танюша», ОСОБА_4 підійшов до столу розрахунку покупців, у якому виявив грошові кошти у сумі 367 гривень 66 копійок, які поклав до кишені своєї куртки та крім того останній викрав наступні товари:
-одну пляшку вина білого напівсолодкого «Алазанська долина» торгова марка «Аджарі» об`ємом 1,5 л. вартістю 125 гривень;
-одну пляшку бальзаму «Сім небес» торгова марка «Давній рецепт» об`ємом 0,5 л. вартістю 100 гривень;
-одну пачку цигарок «Ротманс Демі» вартістю 53 гривні 34 копійки, а всього таємно викрав на суму загальну 646 гривень.
В подальшому ОСОБА_4 , після вчинення крадіжки вийшов з магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріального збитку на суму 646 гривень.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, 13.01.2022 року близько 09.00 год. ОСОБА_4 перебуваючи по АДРЕСА_1 вирішив вчинити крадіжку чужого майна з території домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_6 , з метою таємного викрадення чужого майна, яке б становило для нього матеріальну цінність.
Реалізуючи свій злочинний умисел, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, бажаючи незаконно збагатитись, за рахунок чужого майна, повторно того ж дня, без розриву в часі, ОСОБА_4 , підійшов до вхідної хвіртки домоволодіння, переліз через неї, таким чином проник на територію домоволодіння.
Перебуваючи на території домоволодіння ОСОБА_4 підійшов до вхідних дверей господарського приміщення, які були зачинені на металевий навісний замок, маючи намір незаконно проникнути всередину господарського приміщення, за допомогою власної фізичної сили зірвав навісний металевий замок, таким чином незаконно проник всередину господарського приміщення, з якого таємно викрав металеві сани, вартістю 216 гривень та 5(п`ять) скляних банок, вартістю 100 гривень, а всього на загальну суму 316 гривень.
В подальшому ОСОБА_4 , після вчинення крадіжки: з викраденими речами вийшов з території домоволодіння та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріального збитку на суму 316 гривень.
Крім того, 23.01.2022 року близько 22.00 год. ОСОБА_4 перебуваючи по АДРЕСА_1 вирішив вчинити крадіжку чужого майна з магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_7 , з метою таємного викрадення чужого майна, яке б становило для нього матеріальну цінність.
Реалізуючи свій злочинний умисел, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, бажаючи незаконно збагатитись, за рахунок чужого майна, повторно того ж дня, без розриву в часі, ОСОБА_4 , знайшов поряд із вказаним магазином металеву решітку для того, щоб розбити вікно до приміщення магазину, взяв її, зайшов до дерев`яної альтанки магазину та за допомогою металевої решітки відірвав частину металевої решітки на вікні магазину, після чого розбив віконне скло та незаконно проник всередину приміщення.
Перебуваючи у приміщенні магазину ОСОБА_4 розбив скло у вхідних дверях до відділу побутової хімії та через утворений отвір у вхідних дверях незаконно проник до відділу побутової хімії, де підійшов до столу розрахунку покупців у якому виявив грошові кошти у сумі 1500 гривень, які поклав до кишені. Після чого ОСОБА_4 розбив віконне скло до продуктового відділу магазину та через утворений отвір проник всередину продуктового відділу магазину.
Перебуваючи у продуктовому відділі магазину ОСОБА_4 підійшов до столу розрахунку покупців у якому виявив грошові кошти у сумі 7500 гривень, які поклав до кишені, крім того останній викрав одну пляшку алкогольного напою «Віскі BLACK DUCK», об`ємом 0,5 літра, вартістю 95 гривень, а всього таємно викрав на загальну суму 9095 гривень.
В подальшому ОСОБА_4 , після вчинення крадіжки вийшов з магазину «Апельсин на квадраті» та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріального збитку на суму 9095 гривень.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини, які підтвердив наданими у судовому засіданні показами, ознайомлений із обмеженням прав на апеляційне оскарження відповідно до ст. 349 ч. 3 КПК України і згодний на розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку.

Прокурор у судовому засіданні просить суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 врахувати як пом`якшуючу обставину щире каяття обвинуваченого, відсутність обтяжуючих обставин та призначити покарання обвинуваченому за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Враховуючи, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення під час умовно-дострокового звільнення від відбуття покарання за вироком Олевського районного суду Житомирської області від 04.10.2018 року, тому визначити обвинуваченому остаточне покарання за сукупністю вироків із застосуванням ст. 71 КК України, частково приєднати невідбуту частину покарання та обрати остаточне покарання у виді 5 років 7 місяців позбавлення волі. Речові докази повернути потерпілим та судові витрати на проведення під час досудового розслідування експертиз покласти на обвинуваченого. Також обрати обвинуваченому до вступу вироку в законну силу запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Потерпілі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в судове засідання не з`явились, надали до суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності. Претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не мають. Просять призначити міру покарання на розсуд суду.
Прокурор, обвинувачений вважають за можливе проведення судового розгляду за відсутності потерпілих.
Виходячи з аналізу норм ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права.

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 КПК України).

Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Виходячи з аналізу частини 2 статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

Судом створено необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Оскільки учасники судового провадження не оспорювали фактичні обставини провадження, беручи до уваги те, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, суд, вислухавши думку прокурора, обвинуваченого, які не заперечують проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, визнає недоцільним дослідження доказів поданих на підтвердження події кримінального правопорушення та винуватості обвинуваченого у вчиненні даного кримінального правопорушення, як таких, що ніким не оспорюються, окрім допиту обвинуваченого, дослідженням матеріалів експертних висновків, речових доказів, судових витрат та дослідженням характеризуючих особу обвинуваченого матеріалів.

Прокурором в судовому засіданні надано суду копію вироку Олевського районного суду Житомирської області від 22.08.2017 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, копію вироку Олевського районного суду Житомирської області від 16.03.2018 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч.2 ст. 289, із застосуванням ст. 70 КК України до покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі без конфіскації майна, копію вироку Олевського районного суду Житомирської області від 04.10.2018 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, із застосуванням ч.ч. 1,4 ст. 70 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна, за ч. 1 ст. 357 КК України до штрафу у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, копію ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 07.06.2021 року , якою ОСОБА_4 умовно-достроково звільнений від подальшого відбування покарання на строк 1 рік 8 місяців 25 днів.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив факти неодноразового засудження його Олевським районним судом Житомирської області за вчинення кримінальних правопорушень.
Відповідно до ст. 32 КК України повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу. Повторність, передбачена частиною першою цієї статті, відсутня при вчиненні продовжуваного кримінального правопорушення, яке складається з двох або більше тотожних діянь, об`єднаних єдиним кримінально протиправним наміром. Вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених різними статтями цього Кодексу, визнається повторним лише у випадках, передбачених в Особливій частині цього Кодексу. Повторність відсутня, якщо за раніше вчинене кримінальне правопорушення особу було звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, установлених законом, або якщо судимість за це кримінальне правопорушення було погашено або знято, а також після відбуття покарання за вчинення кримінального проступку.
Тому оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 своїми умисними діями, які виразились у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у інше приміщення, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України.
Частиною 1 ст. 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Відповідно до ч. 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ефективність покарання визначається тим, наскільки воно є законним, обґрунтованим і справедливим. Правильне призначення покарання є не тільки важливим засобом боротьби зі злочинністю, а й запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими та іншими особами.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до вимог п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно з якими досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого: за місцем проживання характеризується з негативної сторони, не працює, неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, на диспансерному обліку у нарколога та психіатра не перебуває, раніше неодноразово судимий, 07.06.2021 року умовно-достроково звільнений на підставі ст. 81 КК України на невідбутий строк 1 рік 8 місяців 25 днів та вчинив нове кримінальне правопорушення у цей період.
Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_4 згідно ст.ст. 66, 67 КК України , судом не встановлено.

Тому суд вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції частини третьої статті 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки, оскільки суд переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 вказаного Кодексу, визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження інших кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 4 ст. 81 КПК України у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового кримінального правопорушення суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

При цьому остаточне покарання по сукупності вироків, суд призначає у виді позбавлення волі на певний строк, у відповідності до вимог ч.4 ст.71 КК про те, що остаточне покарання має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Як вбачається з копії вироку Олевського районного суду Житомирської області від 04.10.2018 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, із застосуванням ч.ч. 1,4 ст. 70 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна, за ч. 1 ст. 357 КК України до штрафу у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, яке підлягало виконанню окремо від основного покарання призначеного судом. Також ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 07.06.2021 року ОСОБА_4 умовно-достроково звільнений від подальшого відбування покарання на строк 1 рік 8 місяців 25 днів. Тобто покарання у виді позбавлення волі за даним вироком суду на час скоєння нового злочину є невідбутим, тому суд вважає, що при призначенні остаточного покарання обвинуваченому слід керуватись вимогами ч. 1 ст. 71 КК України та частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не обирався.
Цивільний позов не був заявлений, арешт на майно обвинуваченого не накладався.

Витрати на проведення під час досудового розслідування експертиз становлять: судової дактилоскопічної експертизи - 1544 гривень 58 копійок, судової трасологічної експертизи - 1372 гривні 96 копійок, судової товарознавчої експертизи - 1372 гривні 88 копійок, судової дактилоскопічної експертизи - 2745 гривень 92 копійки, що підтверджується матеріалами справи. Зазначені витрати слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 .

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.
Крім того, суд вважає, що в даному випадку наявні підстави щодо обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання до вступу вироку в законну силу, оскільки наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_4 може переховуватись від суду або учинити інше кримінальне правопорушення та прокурором в судовому засіданні не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою для запобігання ризику або ризикам передбачених ст. 177 КПК України.
На підставі наведеного та керуючись : ст.ст. 50, 65, 66, 67, 71, ч. 3 ст. 185 КК України ; ст.ст. 81, 100, 177, 179, 194, 349, 370, 373, 374, 376, 392, 393, 395 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Олевського районного суду Житомирської області від 04.10.2018 року та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 5 (п`яти ) років 7 (семи) місяців позбавлення волі.

Обрати запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили у виді особистого зобов`язання.

У відповідності до ч.5 ст.194 КПК України до набрання вироком законної сили покласти на ОСОБА_4 обов`язки:

1) прибувати за кожною вимогою до суду;

2) не відлучатися з населеного пункту , в якому він проживає без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання .

Роз`яснити ОСОБА_4 наслідки невиконання покладених на нього обов`язків, а саме: у разі, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до суду, без поважних причин, не повідомить про причину своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, запобіжний захід відносно нього може бути змінено на більш суворий.

Початок строку відбування ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі відраховувати з дня його фактичного затримання після набрання вироком суду законної сили.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення судової дактилоскопічної експертизи в розмірі 1544 гривень 58 копійок.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення судової трасологічної експертизи в розмірі 1372 гривні 96 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення судової товарознавчої експертизи в розмірі 1372 гривні 88 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення судової дактилоскопічної експертизи в розмірі 2745 гривень 92 копійки.

Речові докази: металеві сани - повернути законному власнику ОСОБА_6 .
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Олевський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя: ОСОБА_1