Справа № 444/1657/19
Провадження № 1-кп/444/29/2022
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2022 року Жовківський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

номер кримінального провадження 0000387 внесеного 25.04.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, раніше не судимого, не інвалід, паспорт : НОМЕР_1 , виданий 10.01.2017р., орган, що видав 4628, РНОКПП: НОМЕР_2

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника обвинуваченого ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

представника потерпілого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовква Львівської області зазначене кримінальне провадження, -

ВСТАНОВИВ :

Обвинувачений ОСОБА_6 , 24 квітня 2019 року близько 20 години, керуючи автомобілем марки "БМВ 530", реєстраційний знак НОМЕР_3 по автодорозі «Львів-Рава-Руська» 21км.+720м., Жовківського району Львівської області, порушив вимоги п.п. 1.2; 1.5; 1.10 (в частині значення термінів «безпечна дистанція», «небезпека для руху»); 2.3 (підпункт «б» та «д»); 12.3; 12.9 (підпункт «б») Правил дорожнього руху України, а також розділу 33 ПДР України (в частині вимог заборонного дорожнього знаку 3.29 «70») та розділу 34 ПДР України (в частині вимог дорожньої розмітки 1.1 (вузька суцільна лінія)), які виразились в тому, що він під час руху по смузі руху до м. Рава-Руська проявив неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не врахував дорожню обстановку і стан керованого ним транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух і безпечно керувати ним, перевищивши дозволену максимальну швидкість 70 км/год., на ділянці дороги, де була нанесена на дорожнє полотно вузька суцільна лінія горизонтальної дорожньої розмітки, перетнувши її, без причин технічного характеру, виїхав на смугу зустрічного руху, на якій допустив зіткнення з автомобілем марки "Ауді А4", реєстраційний знак НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_11 , який виконував маневр повороту ліворуч.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, пасажир автомобіля "Ауді А4", реєстраційний знак НОМЕР_4 , ОСОБА_9 отримав наступні тілесні ушкодження: важка поєднана травма тіла, закрита черепно-мозкова травма зі струсом головного мозку, тупа травма живота, розрив селезінки, забій правої нирки; множинні забійні рани на голові, правому плечі, тулубі зліва, які могли утворитись при контакті з тупими предметами салону автомобіля, під час дорожньо-транспортної пригоди 24 квітня 2019 року, були небезпечними для життя в мить спричинення і по цій ознаці відносяться до тяжкого тілесного ушкодження.

У прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_6 Правил дорожнього руху України, а саме: п.п. 1.2; 1.5; 1.10 (в частині значення термінів «безпечна дистанція», «небезпека для руху»); 2.3 (підпункт «б» та «д»); 12.3; 12.9 (підпункт «б») Правил дорожнього руху України, а також розділу 33 ПДР України (в частині вимог заборонного дорожнього знаку 3.29 «70») та розділу 34 ПДР України (в частині вимог дорожньої розмітки 1.1 (вузька суцільна лінія)) .
Таким чином, ОСОБА_6 порушив правила безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненому визнав частково і зазначив, що і дії водія ОСОБА_11 призвели до ДТП.
Не зважаючи на невизнання своєї вини в інкримінованому обвинуваченому кримінального правопорушення суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_9 - за ч. 2 ст. 286 КК України, встановленою на підставі наступних доказів, досліджених в судовому засіданні:
Показами потерпілого ОСОБА_9 , який зазначив, що 24.04.2019р. їхав в автомобілі під керуванням водія ОСОБА_11 , в якості пасажира. В момент коли ОСОБА_11 з правої смуги здійснював маневр повороту ліворуч, наслідок порушення ПДР водієм ОСОБА_6 , відбулася аварія в результаті якої він зазнав фізичних травм.
На підтвердження обвинувачення суду подано також наступні письмові докази, які були досліджені в судовому засіданні:
- протокол огляду місця ДТП від 24.04.2019 із схемою та фототаблицею до нього;
- висновок експерта № 48/2019 від 10.05.2019 згідно якого у гр. ОСОБА_9 при поступленні в лікарню, як свідчать медичні документи, огляді виявлено наступні тілесні ушкодження: важка поєднана травма тіла, закрита черепно-мозкова травма зі струсом головного мозку, тупа травма живота, розрив селезінки, забій правої нирки; множинні забійні рани на голові, правому плечі зліва, тулубі зліва, які могли утворитись при контакті з тупими предметами салону автомобіля під час дорожньо-транспортної пригоди 24 квітня 2019 року, були небезпечними для життя під час отримання і по цій ознаці відносяться до тяжкого тілесного ушкодження;
- протокол огляду місця події від 26.04.2019 з фототаблицею до нього ;
- протокол огляду місця події від 26.04.2019 з фототаблицею до нього ;
- постанова про визнання речовим доказом від 02.05.2019 ;
- ухвала про накладення арешту на майно від 03.05.2019 ;
- постанова про визнання речовим доказом від 02.05.2019 ;
- ухвала про накладення арешту на майно від 03.05.2019 ;
- висновок експерта № 2272 від 26.06.2019 (технічний стан автомобіля) згідно якого враховуючи результати досліджень тих систем автомобіля «БМВ 530»,
реєстраційний номер НОМЕР_3 , які цікавлять слідство, дана експертиза не вбачає обставин
технічного характеру пов`язаних із технічним станом робочої гальмової системи та рульового керування вказаного вище транспортного засобу, які б могли перебувати у причинно наслідковому зв`язку з фактом даної ДТП;
- висновок експерта №2270 від 26.06.2019 (технічний стан автомобіля) згідно якого враховуючи результати досліджень тих систем автомобіля «Ауді А4», реєстраційний номер НОМЕР_4 , які цікавлять слідство, дана експертиза не вбачає обставин технічного характеру пов`язаних із технічним станом робочої гальмової системи та рульового керування вказаного вище транспортного засобу, які б могли перебувати у причинно наслідковому зв`язку з фактом даної ДТП;
- висновок транспортно-трасологічної експертизи №2273 від 21.05.2019 згідно якого місце зіткнення автомобілів БМВ 530, реєстраційний номер НОМЕР_3 , та Ауді А4, реєстраційний номер НОМЕР_4 , знаходиться на правій смузі руху, виходячи з напрямку в сторону м. Львів, в районі початку сліду шини лівого заднього колеса автомобіля Ауді А4 та осипу осколків скла з найбільшою їх концентрацією, тобто на віддалі біля 1,7 м від правого краю проїзної частини дороги;
- протокол проведення слідчого експерименту з ОСОБА_6 від 07.06.2019 ;
- протокол проведення слідчого експерименту з ОСОБА_11 від 07.06.2019 ;
- висновок експерта № 2271 від 26.06.2019 згідно якого У заданій дорожній ситуації водій ОСОБА_6 повинен був, з технічної точки зору, керуватися вимогами п.п. 1.2 ; 1.5; 1.10 (в частині значення термінів «безпечна дистанція» «небезпека для руху» ) ; 2.3 (підпунктів «б» «д») ; 12.3; 12. 9 (підпункт «б») ПДР України 13.1 ПДР України , а також розділу 33 ПДР України (в частині вимог заборонного дорожнього знаку 3.29 «70») та розділу 34 ПДР України (в частині вимог дорожньої розмітки 1.1 (вузька суцільна лінія)), у відповідності до яких вказаний водій повинен був вести свій автомобіль по правій стороні проїзної частини із швидкістю не більше 70 км/год ,
дотримуватись безпечної дистанції до попутних транспортних засобів та не виїжджати на
зустрічну смугу руху в місці , де нанесена суцільна лінія дорожньої розмітки 1.1 ПДР України.
- У заданій дорожній ситуації водій ОСОБА_11 повинен був, з технічної точки зору, керуватися вимогами п.п. 1.5; 2.3 (підпунктів «б» та «д» ) ; 9.2 (підпункт «б»); 9.4; 10.1 ПДР. у відповідності до яких вказаний водій повинен був перед зміною напрямку руху для виконання повороту ліворуч (розвороту) - увімкнути лівий світловий покажчик повороту та переконатися у безпеці виконання цього маневру.
При заданих вихідних даних водій ОСОБА_6 мав технічну можливість зупинити керований автомобіль до місця зіткнення шляхом своєчасного застосування гальмування (як способу зупинки у межах найкоротшої. з можливих, віддалі).
Оскільки водій ОСОБА_11 рухався по правій смузі руху вибраного напрямку ,маючи намір здійснити маневр повороту ліворуч, перед зміною напрямку руху переконався у безпеці виконання вказаного маневру та подивися у дзеркало заднього виду, то вказаний водій, з технічної точки зору, був позбавлений технічної можливості своїми односторонніми діями уникнути скоєння даної ДТП.
При заданих вихідних даних причиною настання даної ДТП , з технічної точки зору, є невідповідність дій водія ОСОБА_6 вимогам п.п. 1.2 ; 1.5; 1.10 (в частині значення термінів «безпечна дистанція»; «небезпека для руху» ); 2.3 (підпункту «д») ; 12.3; 12. 9 (підпункт "б") ПДР України 13.1 ПДР України, а також розділу 33 ПДР України ( в частині вимог заборонного дорожнього знаку 3.29 " 70") та розділу 34 ПДР України ( в частині вимог дорожньоїрозмітки 1.1 ( вузька суцільна лінія)).
Аналізуючи та оцінюючи усі докази надані стороною обвинувачення, стороною захисту та отриманні судом в ході розгляду справи в їх сукупності та кожен зокрема з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що докази досліджені судом є належними, допустимими та достовірними і у своїй сукупності усі ці докази перебувають у логічному та послідовному взаємозв`язку, не є взаємосуперечливими та доповнюють і підтверджують ті об`єктивні обставини, які мали місце під час вчинення пред`явленого обвинувачення обвинуваченому ОСОБА_6 .
Суд також приходить до висновку, що здобутих судом доказів є достатньо для того, щоб прийти до висновку про визнання обвинуваченого винним у вчиненні пред`явленого йому обвинувачення.
Суд кваліфікує дії підсудного ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України, так як він порушив правила безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_9 .
Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.
Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставини, які помякшують відповідальність обвинуваченого ОСОБА_6 є щире каяття у вчиненому злочині .
Обставин, які обтяжують відповідальність обвинуваченого ОСОБА_6 судом не встановлено.
Санкцією ч. 2 ст. 286 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченого за вчинення кримінального правопорушення, суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та відповідно до ст. 65 КК України бере до уваги: ступінь тяжкості вчиненого злочину, що згідно із ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, враховує наслідки та обставини вчиненого злочин, особу винного, його вік, сімейний та матеріальний стан, стан здоров`я, характеризуючі дані, відсутність обставин, що обтяжують покарання, думку потерпілого щодо призначення покарання, а тому, суд приходить до висновку про необхідність обрання обвинуваченому покарання в межах санкції статті 286 ч. 2 КК України, у виді позбавлення волі, що є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та для попередження вчинення ним нових злочинів.
Однак, суд, бере до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_6 за місцем проживання характеризується позитивно, щиро покаявся у вчиненому та активно сприяв розкриттю злочину, а також суд враховує дії водія ОСОБА_11 , приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, і що обвинуваченого слід звільнити від відбуття покарання з іспитовим строком відповідно до ст. 75 КК України, встановивши йому відповідний іспитовий термін та покласти на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, так як таке покарання є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.20, п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.
Згідно з п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» додаткові покарання мають важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів як самими засудженими, так і іншими особами, рекомендувати судам при постановленні вироку обговорювати питання про застосування поряд з основним покаранням відповідного додаткового.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує позицію потерпілого щодо реальної міри покарання, однак в той же час суд враховує і дії водія ОСОБА_11 , а тому суд приходить до висновку про можливість не призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом обвинуваченому ОСОБА_6 .
Вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 , пред`явлений ним до обвинуваченого ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, суд виходить з такого.
Статтею 55 Конституції України закріплене право на судовий захист від протиправних посягань. Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
В матеріалах кримінального провадження міститься цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 про стягнення на його користь відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином в сумі 17 634,92 гривень ( дана сума підтверджена квитанціями на придбання медикаментів), а тому в цій частині позов підлягає задоволенню. Крім цього потерпілий -позивач просив стягнути з обвинуваченого- цивільного відповідача моральну шкоду, яку він оцінює в 300 000,00 гривень.
Обвинуваченому, цивільному відповідачеві, судом роз`яснено процесуальні наслідки визнання позову, які йому зрозумілі.
В судовому засіданні обвинувачений, цивільний відповідач, заявлені позовні вимоги визнав частково, а саме зазначив, що позовні вимоги визнає на суму від 20 000,00 до 30 000,00 гривень.
Щодо моральної шкоди, то суд виходить з того, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості, а тому суд вважає, що цивільний позов в цій частині підлягає частковому задоволенню, а саме з обвинуваченого слід стягнути 70 000,00 гривень компенсації завданої моральної шкоди.
Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України підлягають стягненню із обвинуваченого витрати на залучення експерта в сумі 13502,00 грн. за проведення судових експертиз.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні не обирався і під час судового розгляду клопотань про застосування запобіжних заходів у відношенні до обвинуваченого не заявлено.
Питання щодо накладеного арешту необхідно вирішити у відповідності до положень ст.174 КПК України.

Питання щодо речових доказів - у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки без позбавленням права керувати транспортними засобами .

У відповідності до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробовуванням строком на 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить новий злочин і виконає покладені на нього судом обовязки.

Згідно ст. 76 КК України зобов"язати ОСОБА_6 періодично з"являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов ОСОБА_9 задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт: НОМЕР_1 , виданий 10.01.2017р., орган, що видав 4628) в користь ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель с.Комарівка, Бродівський район, Львівська область, паспорт: НОМЕР_5 ) - 17 634,92 грн. матеріальної шкоди завданої злочином та 70 000,00 грн. моральної шкоди.

Речові докази: автомобіль марки "БМВ 530" реєстраційний номер НОМЕР_3 та автомобіль марки "Ауді А4" реєстраційний номер НОМЕР_4 - залишити в користуванні власників.

Стягнути з ОСОБА_6 в дохід держави витрати на проведення експертиз в сумі 13502 грн.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Жовківського районного суду Львівської області від 03.05.2019 року в межах кримінального провадження № 0000387 від 03.05.2019 року про накладення арешту на автомобіль марки "БМВ 530" реєстраційний номер НОМЕР_3 - скасувати.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Жовківського районного суду Львівської області від 03.05.2019 року в межах кримінального провадження № 0000387 від 03.05.2019 року про накладення арешту на автомобіль марки "Ауді А4" реєстраційний номер НОМЕР_4 - скасувати.

Копію вироку після його проголошення вручити засудженому, потерпілій та прокурору.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги учасниками судового провадження протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому ст. 395 КПК України.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1