ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 643/11976/20

провадження № 51-5658км21

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_8.,

суддів ОСОБА_9., ОСОБА_10.,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_11.,

прокурора ОСОБА_12.,

засудженого ОСОБА_1 (у режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_7. (у режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002569, за обвинуваченням

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ), в порядку ст. 89 КК раніше несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за касаційними скаргамизахисника ОСОБА_7. в інтересах засудженого ОСОБА_1 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 19 липня 2021 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року та прокурора ОСОБА_13., яка брала участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Харківського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини

За вирокомМосковського районного суду м. Харкова від 19 липня 2021 рокуОСОБА_1 засуджено за ч. 4 ст. 296 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 75 КК звільнено ОСОБА_1 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК.

Скасовано арешт, накладений ухвалами слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 09 червня 2020 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 20 000 грн.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 судові витрати в дохід держави за проведення автотоварознавчої експертизи № 11166 від 06 07 2020 року у розмірі 4903,20 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави на користь Харківського НДЕКЦ за проведення судово-балістичних експертиз витрати у розмірі 980,70 грн. та 1144,15 грн., всього ж 2124,85 грн.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано судом першої інстанції за ч. 4 ст. 296 КК, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю (хуліганство), вчинене із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.

Вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_1 18 травня 2020 року, близько 08:50, рухаючись на власному транспортному засобі HondaCivic, д.н.з. НОМЕР_1 , у попутному напрямку по вул. Героїв Праці в м. Харкові до перехрестя вул. Героїв Праці та вул. Академіка Павлова в м. Харкові створив небезпеку на дорозі для іншого учасника дорожнього руху, раніше йому не знайомого, ОСОБА_2 , який також рухався у попутному напрямку на власному транспортному засобі RenaultSandero, д.н.з. НОМЕР_2 .

ОСОБА_1 ,. рухаючись на транспортному засобі, перебуваючи на другій полосі дорожнього руху по вулиці Героїв Праці в м. Харкові, знизивши швидкість, зрівнявся з водієм автомобіля RenaultSandero ОСОБА_2 , який в свою чергу знизив швидкість, рухаючись у попутному напрямку на першій полосі вищевказаної вулиці навпроти будинку 26-А в м. Харкові.

В подальшому, ОСОБА_1 , маючи умисел, направлений на вчинення хуліганських дій, з мотивів явної неповаги до суспільства, які виразились у нахабному прояві зневажливого ставлення до громадського порядку, та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, прагненні самоствердитись за рахунок приниження інших осіб, та саме в такий спосіб протиставити себе суспільству, демонструючи байдуже ставлення до суспільних відносин, які забезпечують спокійний відпочинок громадян та дотримання правил поведінки в суспільстві, а саме під час дорожнього руху, маючи на меті показати свою винятковість та розгнузданість самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи та людської гідності, використовуючи малозначний, нікчемний привід, а саме конфлікт, пов`язаний з порушенням, на думку ОСОБА_1 , ОСОБА_2 правил дорожнього руху, усвідомлюючи той факт, що він знаходиться у денний час в громадському місці, де перебувають сторонні особи, а саме інші учасники дорожнього руху, водії, пішоходи, розташовані торгівельні об`єкти, діючи з особливою зухвалістю, яка виразилась у пошкодженні в подальшому майна потерпілого ОСОБА_2 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, та бажаючи їх настання, розуміючи що він знаходиться в полі зору сторонніх осіб, перебуваючи за кермом власного автомобіля, демонстративно дістав з полиці, розташованої на водійських дверях, спеціально пристосований предмет для спричинення тілесних ушкоджень, а саме 9-ти зарядний револьвер калібру 4 мм моделі «Екоnрythоn 3» № НОМЕР_3 виробництва Туреччини, який згідно з висновком судово-балістичної експертизи № 10/3/325СЕ-20 від 30 червня 2020 року, призначений виробником для тренування стрільби поза спеціальних приміщень та майданчиків патронами Флобера калібру 4 мм і до категорії вогнепальної зброї не відноситься, виготовлений промисловим способом, справний та придатний для використання за призначенням, який був споряджений патронами у кількості 2 штук, які згідно з висновком судово-балістичної експертизи № 10/3/326СЕ-20 від 30 червня 2020 року, є патронами небойового призначення калібру 4 мм (Флобер) і до категорії боєприпасів не відносяться.

Після цього, ОСОБА_1 , тримаючи у руках вищевказаний револьвер, продовжуючи свої умисні протиправні хуліганські дії, незважаючи на присутність сторонніх осіб навколо, почав направляти револьвер в бік потерпілого ОСОБА_2 , який в цей час перебував за кермом автомобіля RenaultSandero, тим самим, маючи на меті спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_2 , бажаючи показати свою ніби вищість, здійснив два постріли у зачинене праве переднє вікно автомобіля, достовірно знаючи, що в салоні за кермом перебуває раніше не знайомий йому потерпілий ОСОБА_2 , чим пошкодив майно потерпілого та завдав останньому матеріального збитку.

Згідно з судовою автотоварознавчою експертизою № 11166 від 06 липня 2020 року, вартість матеріальної шкоди, завданої злочинними діями ОСОБА_1 потерпілому ОСОБА_2 в результаті пошкодження автомобілю RenaultSandero, д.н.з. НОМЕР_2 (18 травня 2020 року) становить: 1219,56 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобілю RenaultSandero, д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті пошкодження (18 травня 2020 року) становить: 2417,70 грн.

У результаті злочинної діяльності ОСОБА_1 , було грубо порушено громадський порядок, а саме суспільні відносини, які забезпечують спокійний відпочинок громадян і дотримання правил поведінки в суспільстві, а також заподіяно шкоду особистим інтересам потерпілого ОСОБА_2 , наданих йому Конституцією України, правам на повагу до гідності, свободу та особисту недоторканність, а також завдано матеріальної шкоди.

Після чого, ОСОБА_1 на власному автомобілі з місця скоєння кримінального правопорушення зник у попутному напрямку по вул. Героїв Праці в м. Харкові.

Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог та узагальнені доводи особи, яка її подала

В уточненій касаційній скарзі захисник просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та закрити кримінальне провадження.

На обґрунтування своїх доводів захисник посилається на те, що:

- суд першої інстанції не відобразив у своєму вироку докази, які були надані стороною захисту, не дав їм належної оцінки та не співставив з іншими доказами у кримінальному провадженні, що є, на його переконання, грубим порушенням ст. 9, ст. 94 КПК;

- стороною захисту ще під час досудового розслідування було надано диск з відеозаписом з відеореєстратора автомобіля ОСОБА_1 , на якому записані вище зазначені події. Органом досудового розслідування цей диск було приєднано до матеріалів кримінального провадження та визнано його речовим доказом по справі. Під час судового розгляду цей диск було відтворено, але в супереч вимогам ст. 94 КПК оцінки змісту цього диску в судовому рішенні суд першої інстанції не дав;

- вирок Московського районного суду м. Харкова від 19 липня 2021 року, на його переконання, є необґрунтованим, бо ухвалений судом не на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК;

- розгляд справи в суді першої інстанції, на його переконання, був неповним, а висновки суду не відповідали фактичним обставинам кримінального провадження, через що рішення суду він вважає незаконним та необґрунтованим. Не зважаючи на явні протиріччя доказів у кримінальному провадженні суд першої інстанції не дав їм належної оцінки, виніс необґрунтоване та невмотивоване рішення, а суд апеляційної інстанції всупереч п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК, встановивши невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, не скасував вирок, а дійшов до висновку про правильність висновків суду першої інстанції та не побачив процесуальних порушень;

- суд апеляційної інстанції не усунув порушення, допущені місцевим судом, а судовий розгляд провів із суттєвим порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, оскільки всупереч ч. 2 ст. 419 КПК в ухвалі не надав чітких та достовірних відповідей на питання, які були поставлені в апеляційній скарзі, та не спростував правомірність доводів, зазначених у ній. На переконання захисника ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 370 КПК, оскільки суд апеляційної інстанції своїх висновків належним чином не мотивував, не навів вичерпних доводів щодо необґрунтованості апеляційної скарги, обмежившись перерахуванням доказів, покладених в основу вироку, та загальним формулюванням про доведеність винуватості засудженого у вчиненні інкримінованого йому злочину;

- крім того, як вважає захисник, при тому, що не було доведено мотиву явної неповаги до суспільства, що супроводжувалася особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, який є обов`язковим елементом складу злочину передбаченого ст. 296 КК, суди першої та апеляційної інстанцій застосували до ОСОБА_1 ч. 4 ст. 296 КК, яка, за відсутності в його діянні складу кримінального правопорушення, не підлягала застосуванню, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Прокурор у своїй уточненій касаційній скарзі просить скасувати ухвалу Харківського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року щодо ОСОБА_1 у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а саме ст. 419 КПК, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність у формі застосування закону, який не підлягає застосуванню, а саме ст. 75 КК, що потягло за собою неправильне та безпідставне звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, та призначити новий розгляд вказаного кримінального провадження у суді апеляційної інстанції.

Вимоги в касаційній скарзі прокурор обґрунтувала тим, що суд апеляційної інстанції, приймаючи рішення про обґрунтованість звільнення ОСОБА_1 судом першої інстанції від призначеного покарання з випробуванням не надав належної оцінки доводам апеляційної скарги прокурора в частині безпідставності такого звільнення, незаконності застосування ст. 75 КК, зважаючи в першу чергу на характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, а також дані про особу засудженого.

При цьому, прокурор вважає, що судом не враховано дані, що характеризують особу засудженого та характер вчинених ним дій, а саме те, що його хуліганські дії по відношенню до потерпілого, які носили характер виняткового цинізму та зухвалості, мали на меті протиставити себе нормам і правилам, встановленим у суспільстві, становили небезпеку для потерпілого та оточуючих, свідчили про повне нехтування ОСОБА_1 існуючими законами як держави так і людського співіснування. Перевезення ж засудженим у власному автомобілі револьверу може свідчити про те, що саме таким способом ОСОБА_1 і збирався вирішувати сумнівні ситуації та конфлікти на дорозі - шляхом залякування інших учасників дорожнього руху, шляхом самоствердження, шляхом спричинення пошкодження майна чи завдання тілесних ушкоджень.

Прокурор також зауважив в касаційній скарзі про те, що відповідно до свідчень потерпілого ОСОБА_2 . ОСОБА_1 намагався влучити пострілом з револьвера саме йому в обличчя.

Вважає, що наведене характеризує ОСОБА_1 , як особу, що становить реальну загрозу для оточуючих.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні:

- прокурор заперечувала щодо задоволення касаційної скарги захисника, а касаційну скаргу прокурора підтримала і просила задовольнити вимоги її касаційної скарги;

- засуджений та його захисник вимоги касаційної скарги захисника підтримали, а в задоволенні вимог касаційної скарги прокурора просили відмовити.

Мотиви Суду

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПКсуд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції згідно зі ст. 438 КПКє істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

За правилами ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ст. 94 КПК, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Доводи захисника в касаційній скарзі про те, що суд першої інстанції ухвалив вирок з порушенням ст. 94 КК не є такими, що в цілому спростовують обґрунтованість судових рішень з огляду на наступне.

Під час перевірки матеріалів кримінального провадження касаційний суд установив, що висновки про доведеність винуватості ОСОБА_1 у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, та про кваліфікацію його дій за ч. 4 ст. 296 КК суд першої інстанції зробив на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у вироку відповідно до ст. 374 КПК наведено докладні мотиви.

Оцінка доказів згідно з вимогами ст. 94 КПК є виключною компетенцією суду, що постановив вирок. Отже при перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій.

Так, Суд першої інстанції, проаналізувавши докази, а саме показання обвинуваченого, який по суті не заперечував того факту, що він дійсно здійснив постріли у бік водія автомобіля марки RenaultSandero, який рухався по вул. Героїв Праці у м. Харкові, потерпілого, свідка та письмові докази, дійшов висновку, що стороною обвинувачення доведена вина ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК.

Суд не взяв до уваги суперечливу позицію обвинуваченого ОСОБА_1 і визнав її такою, що має на меті уникнути відповідальності за вчинення кримінального правопорушення та спростовується дослідженими судом доказами.

З урахуванням зазначеного суд першої інстанції констатував наявність у діях ОСОБА_1 мотиву явної неповаги до суспільства, що є обов`язковою юридичною ознакою кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 КК.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції за апеляційною скаргою захисника колегія суддів дійшла висновку, що висновки районного суду є правильними, а доводи захисника в апеляційній скарзі щодо відсутності у діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК, спростовуються матеріалами справи, зокрема:

- поясненнями потерпілого ОСОБА_2 , який в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що 18 травня 2020 року їхав на автомобілі RenaultSanderoStepway, номерний знак НОМЕР_2 , до родичів за сімейними обставинами. Приблизно о 08:55, коли під`їжджав до перехрестя вул. Героїв Праці та вул. Валентинівської в м. Харкові його підрізала машина чорного кольору з тонованим склом, потім поїхала вперед. Він перетнув перехрестя вул. Героїв Праці та вул. Академіка Павлова, через 200-300 м, в районі станції метро «Героїв Праці», чорний автомобіль порівнявся з його автомобілем, відкрилося вікно та пролунали два постріли, а машина поїхала вперед. Ствол чи пістолета, чи револьвера був направлений йому в обличчя. Скло в його автомобілі було тоноване, тому не розсипалося. Він зупинився, увімкнув аварійний сигнал та викликав поліцію. В його автомобілі було пошкоджено праве переднє скло. Тілесні ушкодження він не отримав. В залі судового засідання він впізнав особу, яка була за кермом іншого автомобіля та здійснила в його бік постріли, це обвинувачений ОСОБА_1 . В авто ОСОБА_1 він нікого більше не бачив. За відеореєстратором встановили машину, з якої були зроблені постріли, та її державний номер. Дружина обвинуваченого компенсувала йому матеріальну шкоду у вигляді пошкодженого скла у розмірі 2400 грн. Цивільний позов про відшкодування моральної шкоди в розмірі 50000 грн підтримав в повному обсязі;

- поясненнями свідка ОСОБА_3 про те, що він знайомий з потерпілим ОСОБА_4 . У травні 2020 року, біля 09:00 вони домовилися зустрітися на перехресті вул. Героїв Праці та вул. Академіка Павлова в м. Харкові. Свідок в той день забув телефон, тому не міг подзвонити та уточнити місце зустрічі. Приблизно в 40-50 м від нього по проспекту проїхали дві машини, одна марки Хонда чорного кольору, друга Рено Сандеро - червоного, така як у його знайомого, вони маневрували і він почув два постріли. Свідок злякався та зайшов за ріг будівель, що були поруч. Водіїв він не бачив. Повз також проїжджали інші машини, по тротуару йшли люди, в 50 м знаходилась зупинка громадського транспорту. Потім він вийшов з-за рогу, побачив, що червоний Рено Сандеро стояв із ввімкненим аварійним сигналом, він підійшов та побачив на правому передньому склі невеликі отвори, їх кількість не знає та на вогнепальні постріли вони не були схожі. ОСОБА_5 пояснив, що була «товкотня» на дорозі.

Суд апеляційної інстанції констатував, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК відповідає обставинам, з`ясованим судом, встановленим під час кримінального провадження; підтверджений ретельно перевіреними у судовому засіданні і детально наведеними у вироку доказами, яким суд першої інстанції дав належну оцінку, і є обґрунтованим.

Також за результатами апеляційного перегляду апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого та закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_1 не вбачається.

Так, зі змісту ухвали суду апеляційної інстанції вбачається, що колегія суддів погодилася з висновками суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у тому числі з зазначенням про те, що посилання захисника на наявність у матеріалах кримінального провадження таких документів, як: копії листа дізнавача відділу спеціальної поліції ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_1 про направлення постанови про закриття кримінального провадження № 000087; копії відповіді начальника департаменту патрульної поліції УПП в Харківській області від 5 лютого 2021 року щодо причин не притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності та копії відповіді ОСОБА_6 на адвокатський запит ОСОБА_7 від 10 лютого 2021 року щодо результатів розгляду матеріалів щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, не спростовують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Разом з тим, посилаючись у касаційній скарзі на те, що у вироку не було зазначено доказів сторони захисту, які були досліджені у судовому засіданні, а також не надано оцінки змісту диску з відеозаписом з відеореєстратора автомобіля ОСОБА_1 захисник не наводить належних обґрунтувань того, яким чином зазначене в цілому суттєво вплинуло на законність та обґрунтованість судових рішень при тому, що з огляду на положення, передбачені ст. 75 КК, зі змісту яких вбачається, що при вирішенні питання щодо їх застосування, крім іншого, також враховуються обставини кримінального провадження, суди прийшли до висновку про можливість виправлення ОСОБА_1 без відбування покарання.

Що стосується доводів захисника в касаційній скарзі про те, що у діях ОСОБА_1 було відсутнє грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, оскільки його протиправні дії були викликані протиправною поведінкою потерпілого, для припинення якої ОСОБА_1 і застосував зброю, то аналогічні доводи були предметом апеляційного перегляду і суд апеляційної інстанції оцінив їх як помилкові та позбавлені правових підстав, з огляду на таке.

З матеріалів кримінального провадження, встановлено, що на час вчинення ОСОБА_1 протиправних дій щодо потерпілого ОСОБА_2 , обвинувачений був обізнаний про його перебування у громадському місці, а саме на проїзній частині, а саме перехресті двох вулиць Героїв Праці та Академіка Павлова, яке є вільним у доступі, на якому в цей час проїжджали інші автомобілі та зі свідчень очевидця ОСОБА_3 , по тротуару йшли люди, в тому числі неподалік перебував і він особисто, ставши свідком вказаних вище подій. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що порядок та характер дій, вчинення протиправних дій, поза розумним сумнівом свідчив про наявність умислу у обвинуваченого на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю у виді спричинення шкоди особистим інтересам потерпілого ОСОБА_2 , шляхом посягання на його особисту недоторканість, і як наслідок спричинення останньому матеріальних збитків у виді пошкодження автомобіля.

Судом апеляційної інстанції також враховано показання потерпілого про те, що після того, як пролунали два постріли він зупинився, увімкнув аварійний сигнал та викликав поліцію.

Суд погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій, з урахуванням того, що у деяких випадках посягання на особу, у тому числі неприязних стосунків з мотивів помсти або інше, може трансформуватися в мотив явної неповаги до суспільства.

Водночас, з огляду на висновки судів попередніх інстанцій, за наявності можливості вирішення конфлікту у спосіб, передбачений законом, застосування револьвера не свідчить про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК.

Що стосується доводів касаційної скарги прокурора, щодо неправильного застосування ст. 75 КК до призначеного ОСОБА_1 покарання, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином, під час вирішення питання щодо можливості застосування положень, передбачених ст. 75 КК, за вищезазначених умов суд повинен врахувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи.

Призначаючи ОСОБА_1 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, який: раніше в силу ст. 89 КК не судимий, працює, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, має постійне місце мешкання, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, визнавши при цьому відшкодування матеріальної шкоди потерпілому обставиною, що відповідно до положень ст. 66 КК пом`якшує його покарання.

Обставин же, які б обтяжували покарання обвинуваченого, місцевий суд не встановив.

Покарання, призначене ОСОБА_1 , у виді позбавлення волі на строк 4 роки відповідає його особі та ступеню тяжкості кримінального правопорушення, є справедливим за видом та розміром, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Переглядаючи вирок суду в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції встановив, що з травня 2020 року ОСОБА_1 більше до кримінальної відповідальності не притягувався, а також не було надано стороною обвинувачення і офіційних даних про порушення ОСОБА_1 обов`язків, покладених на останнього відповідно положень ст. 76 КК.

З урахуванням вказаних обставин апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції при досить повному та ретельному вивченні особистості обвинуваченого, обґрунтовано зробив висновок про те, що дані, які характеризують обвинуваченого поряд із наявністю обставини, яку можна визнати пом`якшуючою, дають підстави дійти висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Таким чином, з урахуванням положень, передбачених ст. 75 КК, та з огляду на обставини цього кримінального провадження, Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для звільнення ОСОБА_1 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням та вважає їх обґрунтованими, а ті обставини, на які посилається прокурор у касаційній скарзі, в цілому, з огляду на тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, не спростовують правильності застосування до засудженого інституту звільнення від відбування покарання.

Таким чином переконливих доводів, які б свідчили про неможливість виправлення ОСОБА_1 без відбування покарання, і були б безумовними підставами для зміни чи скасування судових рішень щодо нього, Судом не встановлено.

З огляду на обставини кримінального провадження посилання захисника на невідповідність ухвали суду апеляційної інстанції вимогам ст. 419 КПК Суд вважає такими, що в цілому не спростовують обґрунтованість рішення суду в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання та не свідчать про допущення таких істотних порушень вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

З огляду на викладене, за результатами перевірки доводів касаційної скарги та матеріалів кримінального провадження, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування оскаржуваних рішень або ставили б під сумнів їх законність та обґрунтованість, Суд не вбачає.

Урахувавши наведене, Суд дійшов висновку, що касаційні скарги захисника та прокурора не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 369, 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Вирок Московського районного суду м. Харкова від 19 липня 2021 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, а касаційні скарги захисника ОСОБА_7. та прокурора - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10