Справа № 355/600/22
Провадження № 1-кп/355/91/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2022 року Баришівський районний суд Київської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду смт. Баришівка кримінальне провадження яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000076 від 11.01.2022 року за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України у відношенні обвинуваченого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Баришівка, Київської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не працюючого, раніше судимого,-
ВСТАНОВИВ:
08 липня 2022 року до Баришівського районного суду Київської області надійшов обвинувальний акт з додатком у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000076 від 11.01.2022 року за фактом вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

08 липня 2022 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні за фактом вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення був прийнятий до провадження Баришівським районного суду Київської області та призначений до підготовчого судового засідання на 11 липня 2022 року.

Захисник ОСОБА_6 надав клопотання про відкладення підготовчого судового засідання у зв`язку із його зайнятістю в інших справах.

Інші учасники судового розгляду проти відкладення підготовчого судового засідання не заперечують.

До суду звернулася прокурор ОСОБА_3 з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 строком до 60 днів.

Своє клопотання обґрунтовує тим, що обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується у нанесенні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілої, а саме - 10 січня 2022 року близько 20 години (більш точного часу під час розслідування не встановлено) між ОСОБА_4 та його дружиною ОСОБА_7 , які перебували за місцем свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті раптових неприязних відносин виникла сварка, під час якої у ОСОБА_4 виник умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .

Відразу реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх суспільно-небезпечні наслідки, та бажаючи їх настання, з мотивів сварки, перебуваючи в квартирі будинку за вищевказаною адресою, ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що ОСОБА_7 вагітна, підійшов до неї та наніс їй не менше 15 ударів кулаками рук та ногами по обличчю, голові та тулубу, спричинивши останній відповідно до висновку експерта тілесні ушкодження у виді множинних синців та саден на обличчі, забійної рани на спинці носа, крововиливів в слизову оболонку верхньої губи, крововиливів в слизову оболонку нижньої губи з забійною раною на його тлі, крововиливів в м`які покриви голови зі сторони їх внутрішньої поверхні, крововиливів під оболонки та речовину головного мозку, множинних синців на грудях та спині, множинних двобічних переломів ребер з ушкодженнями парієтальної плеври правої плевральної порожнини, розривів правої легені, множинних синців та саден на верхніх та нижніх кінцівках, значних розмірів синців на лівій та правій сідниці з переходом на промежину та статеві губи, розриву слизової оболонки передвір`я піхви, множинних розривів слизової оболонки прямої кишки та преанальної ділянки.

Виявлені тілесні ушкодження у сукупності мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння та знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_7 .

Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_7 через деякий час померла.

Смерть ОСОБА_7 настала від поєднаної тупої травми тіла з ушкодженням внутрішніх органів, що супроводжувалось крововтратою та розвитком шоку.

Нанесення ОСОБА_4 ударів у життєво-важливі органи людини в області тулуба та голови і наявний причинно-наслідковий зв`язок між цими ударами та отриманими ОСОБА_7 тілесними ушкодженнями свідчать про спрямованість умислу ОСОБА_4 на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується в нанесенні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто, умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, а саме, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

10.01.2022 о 22 годині 05 хвилин ОСОБА_4 було затримано у порядку ст. 208 КПК України та цього ж дня повідомлено про підозру в умисному нанесенні тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння та спричинили смерть потерпілої, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 13.01.2022 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 10.03.2022, строк якого продовжено ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 04.03.2022 до 11.04.2022, ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 08.04.2022 до 06.06.2022, та ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 02.06.2022 до 11.07.2022 включно.

Запобіжний захід у вигляді тримання під варту обрано обвинуваченому ОСОБА_4 на підставі п.п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України.

Ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на підставі яких ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на даний час продовжують існувати та не могли зникнути, оскільки ОСОБА_4 утримувався в ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Так, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, покарання за яке передбачене у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

Беручи до уваги особу обвинуваченого, його спосіб життя, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, вищевикладені обставини, у кримінальному провадженні існують ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, зокрема, обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого чи свідка, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Так, ризик того, що ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду підтверджується наступним:

ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України, санкція за яке передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, а відтак розуміючи, що у разі визнання його винним у вчиненні вказаного злочину, йому загрожує покарання виключно у виді позбавлення волі, через що останній може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

ОСОБА_4 до затримання не працював, не навчався, проживав тривалий час із ОСОБА_7 за місцем її мешкання, однак після вчинення злочину, міцність соціальних зв`язків у обвинуваченого за місцем проживання останнього до затримання значно зменшилась.

Вищевказане свідчить про те, що у ОСОБА_4 на даний час відсутні будь-які життєві обставини (робота, власне житло, сім`я, будь-які громадські обов`язки), котрі могли б завдати йому без зайвих труднощів змінити своєї місце проживання, чи тривалий час не з`являтися за місцем свого проживання, або взагалі на території, що перебуває під юрисдикцією правоохоронних органів та суду, а відтак наявні всі підстави вважати, що без запобіжного заходу у виді тримання під вартою, ОСОБА_4 під острахом отримання реального покарання у виді позбавлення волі може переховуватися від суду, що унеможливить виконання завдань кримінального провадження, які визначені у ст. 2 КПК України, а тому щодо останнього необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Ризик того, що ОСОБА_4 може незаконно впливати на потерпілого чи свідків підтверджується наступним:

ОСОБА_4 вчинив злочин, пов`язаний із застосуванням насильства та може незаконно впливати на свідків та потерпілу у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки гарно знайомий з ними, потерпіла та свідки надають показання про причетність ОСОБА_4 до вчинення злочину, таким чином обвинувачений без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зможе впливати будь-яким чином (фізичний чи психологічний тиск) на свідків та потерпілу, щоб останні змінили показання, а обвинувачений ухилився від відповідальності у даному кримінальному провадженні.

У свою чергу, ризик того, що ОСОБА_4 може продовжувати вчиняти нові злочини підтверджується наступним:

ОСОБА_4 раніше судимий за скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 185 КК України, отримував покарання у вигляді позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України був звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим терміном, яке він не виконував, іспитовий строк був скасований та обвинуваченого направлено до місць виконання покарань, таким чином будь-якого превентивного впливу на ОСОБА_4 застосування ст. 75 КК України, а також відбуття покарання у виді позбавлення волі, не здійснило, та він знову вчинив тяжкий злочин, що вказує, що обвинувачений схильний до вчинення різного роду злочинів та може вчиняти інші кримінальні правопорушення у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 178 КПК України в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні встановлено наступне:

- зібрані у ході досудового розслідування докази є вагомими та підтверджують вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення;

- тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні (злочині), у вчиненні якого він обвинувачується, є достатньою для обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою;

- вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_4 дозволяє йому перебувати під вартою в слідчому ізоляторі.

Разом з цим, ОСОБА_4 під час вчинення кримінального правопорушення проявив агресію щодо людини, про що свідчать обставини вчиненого кримінального правопорушення та механізм нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .

Застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання не забезпечить належної поведінки обвинуваченого, зважаючи на його особу.

Неможливе і застосування до обвинуваченого і запобіжного заходу у виді особистої поруки, оскільки на даний час до органу досудового розслідування, прокурора не надійшло жодної заяви від осіб, які заслуговують на довіру, про обрання щодо обвинуваченого саме такого запобіжного заходу.

Ураховуючи відсутність законних та постійних джерел заробітку у обвинуваченого, а також спосіб вчинення злочину (із застосування насильства), до нього неможливо застосувати запобіжний захід у вигляді застави.

Застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту не зможе унеможливити залишення обвинуваченим місця його проживання та в подальшому вчинювати протиправні дії, оскільки він не має постійного місця роботи та є значна вірогідність отримання їх злочинним шляхом. Крім цього, він проживав до затримання за місцем мешкання дружини ОСОБА_7 разом з нею за адресою: АДРЕСА_2 , місце проживання за вказаною адресою є також місцем вчинення злочину. Власного житла ОСОБА_4 не має.

Викладене вище унеможливлює застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Єдиним запобіжним заходом, який здатен забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та унеможливить реалізацію вищевикладених ризиків є запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні просила задовольнити її клопотання та продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 до 60 днів пославшись на вище означені обставини.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник у судовому засіданні просять відмовити прокурору у задоволенні клопотання та обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем реєстрації.

Вислухавши сторони по справі, суд приходить до думки про задоволення клопотання прокурора та необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 ..

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого чи свідка, вчинити інше кримінальне правопорушення чи перешкодити кримінальному провадженню іншим чином. Таким чином, закон передбачає застосування запобіжного заходу з метою запобігання саме спробам переховуватися від органів досудового розслідування, незаконно впливати на потерпілого чи свідка та вчинити інший злочин.

Згідно ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого.

Суд вважає доведеним прокурором наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на даний час є реальними та дійсними, та неможливість обрання ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу у зв`язку з наступним.

Суд вважає, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що обвинувачений обгрунтовано обвинувачується у тяжкому злочині, строк покарання за який передбачено від 7 до 10 років позбавлення волі, через що ОСОБА_4 може переховуватись від суду.

Враховуючи, що потерпіла та свідок не були опитані судом, існує ризик того, що обвинувачений може вчинити на них вплив з метою зміну показів в суді, що є ризиком, передбаченим п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Той факт, що ОСОБА_4 неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, даний злочин вчинив через три місяця після звільнення з місць позбавлення волі, на даний час не має доходів та джерел до існування, вказує на те, що ризик вчинення обвинуваченим нового злочину є дійсним та реальним.

Інший, більш м`який запобіжний захід, зокрема домашній арешт, про який клопоче обвинувачений, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_4 з огляду на вищевикладене та на особу обвинуваченого.

Як зазначено в п. 17 Листа № 511-550/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п.79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лабіта проти Італії», тримання під вартою є виправданим у певному випадку, якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що, попри презумпцію невинуватості, переважає над повагою до особистої свободи; національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави стверджувати про наявність публічного інтересу, який превалює над загальною нормою про повагу до свободи людини.

В даному випадку, обставинами, які дають підстави стверджувати про наявність публічного інтересу, що виправдовує виняток із загальної норми про повагу до свободи людини, є непоправні наслідки вчиненого, оскільки, відповідно до статті 3 Конституції України, людина, її життя та здоров`я є найвищою соціальною цінністю.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно ст.5 Конвенції про захист прав людини та практики Європейського суду з прав людини, рішення ЄСПЛ від 09 жовтня 2014 року у справі «Чанаєв проти України» обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, не допускається тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого без судового рішення, що виключає можливість, в тому числі і «автоматичного» продовження застосування такого запобіжного заходу.

Двомісячний строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , закінчується 11 липня 2022 року.

Враховуючи положення частини 4 статті 183 КПК України, а саме те, що злочин у даному кримінальному провадженні було вчинено із застосуванням насильства, що призвело до загибелі людини, суд не визначає розмір застави відносно обвинуваченого ОСОБА_4 ..

Керуючись ст.ст. 177,183,194,199,314,372,532 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора Баришівського відділу Броварської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на термін 60 днів до 08 вересня 2022 року включно.

Підготовче судове засідання відкласти на 04 серпня 2022 року, 10-00 год.

До судового засідання викликати обвинуваченого, прокурора, захисника, потерпілу.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга в частині оскарження продовження тримання під вартою протягом 7 днів до Київського апеляційного суду.

Суддя Баришівського районного суду ОСОБА_1