КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі судових засідань ОСОБА_4

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 червня 2022 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебуває кримінальне провадження № 0000018 по обвинуваченню ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 червня 2022 року обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою по 21 серпня 2022 року.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою суд першої інстанції врахував тяжкість інкримінованого обвинуваченим кримінального правопорушень, конкретні обставини справи та дані про їх особу, на підставі чого дійшов висновку, що інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, не в змозі запобігти існуючим ризикам.
На вказане рішення суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 , адвокат ОСОБА_6 , подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 червня 2022 року скасувати та звільнити її підзахисного з-під варти.
В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною, оскільки постановлена фактично поза межами судового розгляду. Згідно доводів апеляційної скарги, суд першої інстанції, після отримання обвинувального акта щодо ОСОБА_5 , в супереч ч. 2 ст. 347 КПК України, не завершивши стадію підготовчого судового засідання, вирішив питання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу.
Крім того, адвокат ОСОБА_6 , зазначає, що стороні захисту не повідомлено про завершення досудового розслідування та не вручено копію обвинувального акту.
Згідно положень ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.
З огляду на вказані вимоги закону, апеляційний розгляд скарги ОСОБА_9 здійснюється без участі сторін кримінального провадження, оскільки клопотання, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 422-1 КПК України, не заявлялось.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вказана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
В провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебуває кримінальне провадження № 0000018 по обвинуваченню ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 червня 2022 року обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою по 21 серпня 2022 року.
Апеляційну скаргу на рішення суду було подано захисником обвинуваченого ОСОБА_5 , адвокатом ОСОБА_6 ,
У відповідності до ст. 404 КПК України, перевіривши ухвалуБілоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 червня 2022 року в межах поданої апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 колегія суддів вважає її законною, а висновки суду щодо не достатності іншого запобіжного заходу для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, обґрунтованими, зважаючи на наступне.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершено до його спливу.
На думку колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги закону при вирішенні питання про продовження ОСОБА_5 строку тримання під вартою.
Враховуючи, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, характер дій, які інкримінуються ОСОБА_5 , враховуючи обсяг судового слідства, який ще необхідно провести, а також дані про особу обвинуваченого, а саме його вік, стан здоров`я, соціальні зв`язки, спосіб життя взагалі, зокрема те, що він не працює, не одружений, осіб на утриманні не має, обвинувачується у вчиненні ще одного аналогічного кримінального правопорушення, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу наявності підстав для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки інший, більш м`який, запобіжний захід не в змозі забезпечити його належну процесуальну поведінку та запобігти існуючим ризикам.
Таке обмеження права ОСОБА_5 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом неправильно застосовані положення ст. 331 КПК України, є безпідставними.
Як вбачається з наданих суду матеріалів, судом було закінчено підготовче провадження та призначено судовий розгляд. За процедурою судового розгляду суд перебував на стадії підготовчих дій. Саме на цій стадії суд і вирішив питання про продовження запобіжного заходу, що передбачають положення ст. 331 КПК України.
Вирішуючи питання про продовження ОСОБА_5 строку тримання під вартою суд прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання і продовження такого запобіжного заходу та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Матеріали провадження не містять переконливих доказів того, що існуючі у поведінці ОСОБА_5 ризики зменшилися, або, що запобігти їм в змозі інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
Строк тримання обвинуваченого під вартою не виходить за межі визначені КПК України.
Таким чином, за вказаних вище обставин, колегія суддів приходить до висновку про законність і обґрунтованість ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 червня 2022 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , а відтак апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 , задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 червня 2022 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

___________ __________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3