У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.09.2022 місто Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області підполковник поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні начальником відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця смт. Міжгір`я, Закарпатська область, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, непрацюючого, одруженого, раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України, у кримінальному провадженні № 0000257, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.09.2022,

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий в особливо важливих справах слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області підполковник поліції ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим прокурором у кримінальному провадженні начальником відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України, у кримінальному провадженні № 0000257, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.09.2022.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що 11.09.2022, приблизно о 21 год. 20 хв., в нічний час доби, водій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та керуючи автомобілем марки «Мерседес Віто», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , разом з пасажиром своєю дружиною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рухаючись по автодорозі сполученням «Нижні Ворота-Колочава-Буштино» в с. Синевир у напрямку с. Негровець, Хустського району, неподалік АЗС «Стелс ОЙЛ», не забезпечив безпеку дорожнього руху та грубо порушив вимоги п. п. 2.3 «б», 2.9 «а», 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001, будучи самовпевненим та самонадійним, нехтуючи особистою безпекою та безпекою інших учасників дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, не урахував дорожню обстановку і дорожні умови та допустив наїзд на неповнолітнього пішохода ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканку АДРЕСА_2 , яка рухалася по правому краю проїзної частини дороги в попутному з автомобілем напрямку.

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди неповнолітня пішохід ОСОБА_8 від отриманих травм померла на місці пригоди.

Своїми діями ОСОБА_4 порушив вимоги п. п. 2.3 «б», 2.9 «а», 12.1, 12.3 Правил дорожнього руку, якими визначено: п. 2.3 для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п. 2.9 водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння; п. 12.1 під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; п. 12.3 у разі виникнення перешкоди або небезпеки для руху, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Невиконання водієм ОСОБА_4 вказаних вимог Правил дорожнього руху знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що наступили, а саме: отриманням неповнолітньою ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, що призвели до її смерті.

Таким чином, як зазначає слідчий, своїми діями ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, вчинені в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, якщо вони спричинили смерть потерпілого.

Крім того, ОСОБА_4 , вчинивши за вказаних обставин дорожньо-транспортну подію, внаслідок якої неповнолітня ОСОБА_8 отримала травми, від яких померла на місці пригоди, нехтуючи моральними і правовими нормами, що зобов`язують надати допомогу людині, яка перебуває у небезпечному для життя стані та позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через отримані нею небезпечні для її життя травми, не намагався вжити заходи щодо надання потерпілій медичної допомоги та транспортування її до медичного закладу, хоча сам поставив потерпілу в небезпечний для життя стан, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, після вчинення даного наїзду з метою уникнення від відповідальності за вчинений ним злочин, не зупинився, а продовжив свій рух на своєму транспортному засобі, де через деякий час за місцем свого проживання був затриманий працівниками поліції та доставлений до відділення поліції № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області.

Разом з тим, ОСОБА_4 , грубо порушуючи вимоги п. 2.10 ПДР (згідно з яким водій у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди зобов`язаний: а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди; б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил; в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди; г) вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілим, викликати карету швидкої медичної допомоги, а якщо це неможливо, звернутися за допомогою до присутніх і відправити потерпілих до лікувального закладу; ґ) у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті «г» пункту 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди; д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи підрозділ поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття працівників поліції; е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди; є) до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки), завідомо залишив без допомоги у небезпечному для життя стані травмовану неповнолітню ОСОБА_8 , не надав їй допомогу та не доставив у медичний заклад, хоча сама поставив потерпілу в небезпечний для життя стан.

Таким чином, як вказує слідчий, своїми діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 135 КК України, тобто завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані, коли вона сама поставила потерпілого в небезпечний для життя стан.

12.09.2022 органом досудового розслідування у відповідності до ст. ст. 40, 104, 131, 132, 208-211, 213 КПК України було затримано ОСОБА_4 .

12.09.2021 ОСОБА_4 у встановленому ст. ст. 276, 277, 278 КПК України порядку повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України.

Як зауважує слідчий, вина підозрюваного ОСОБА_4 обґрунтовано підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 11.09.2022 та схемою до нього; протоколом огляду транспортного засобу автомобіля марки «Мерседес Віто», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 ; висновком медичного обстеження з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння; допитом неповнолітнього свідка ОСОБА_9 та допитом свідка ОСОБА_10 .

Слідчий у клопотанні зазначає, що згідно з п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому в сторони обвинувачення виникла необхідність у застосуванні відносно ОСОБА_4 найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), оскільки злочини, які інкримінуються ОСОБА_4 , зокрема злочин, передбачений ч. 3 ст. 286-1 КК України, є тяжким і передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду;

2) незаконно впливати на свідків, експерта, спеціаліста у кримінальному провадженні (п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України), виходячи з того, що ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків, які вже встановлені, та осіб, які володіють відомостями щодо обставин вчинення кримінального правопорушення. Крім того, ОСОБА_4 , з урахуванням відомих йому обставин кримінального правопорушення та матеріалів кримінального провадження, зможе вступати у поза процесуальні відносини із свідками та схиляти їх до зміни даних слідству показань. Аналогічним чином ОСОБА_4 зможе впливати ще на понятих, експертів та спеціалістів, які залучені у кримінальному провадженні при проведенні слідчих дій та до проведення судових експертиз, що негативно вплине на хід досудового розслідування та/або до підбурювання надання ними неправдивих показань, або відмови від надання таких.

Беручи до уваги викладене та те, що підозрюваний ОСОБА_4 , перебуваючи на волі з метою переховування від органів досудового розслідування та суду може виїхати за межі України, чим ухилятися від виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, вчинив тяжкий злочин, а застосування більш м`яких запобіжних заходів як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт та застава, будуть не достатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання ризикам порівняно із триманням під варту, а тому, слідчий просить застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 .

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підтримала та просила задовольнити з підстав, викладених у клопотанні, зауваживши на наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: можливість підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування та суду; впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.
Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання про обрання щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрати щодо нього запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту і застосуванням спеціальних технічних засобів, посилаючись на обставини, викладені у письмових запереченнях на клопотання. Зазначив, що органом досудового розслідування передчасно повідомлено про підозру ОСОБА_4 саме за ч. 3 ст. 286-1 КК України за вчинення ДТП у стані алкогольного сп`яніння на підставі сумнівних доказів. Після ДТП підозрюваний ОСОБА_4 був освідчений у КНП «Міжгірська районна лікарня» на стан алкогольного сп`яніння та було встановлено наявність легкого ступеню алкогольного сп`яніння. Однак таке ОСОБА_4 пояснює тим, що алкоголь він вжив уже після ДТП вдома, будучи в стані психологічного стресу. На час ДТП він був тверезим та алкогольних напоїв до ДТП не вживав. Наведене буде розглядатися та установлюватися під час судового розгляду справи, а тому на даний час вважати, що ОСОБА_4 на час ДТП був у стані сп`яніння є передчасним та орган досудового розслідування тільки припускає це. Однак в разі не доведення даної обставини справи, така буде підлягати на перекваліфікацію за ч. 2 ст. 286 КК України, санкція якої є значно меншою за санкцію злочину, що інкримінується. Також у справі ще не проведено відповідних автотехнічних експертиз, які можуть вплинути на результати розгляду даної справи. Крім того, захисник звертає увагу на те, що ОСОБА_4 має власну сім`ю та одружений із ОСОБА_7 , яка на даний час перебуває на п`ятому місяці вагітності та потребує підтримки свого чоловіка. Просить врахувати також позитивну характеристику підозрюваного, який повністю співпрацює з органом досудового розслідування. Щодо зазначених органом досудового розслідування ризиків, які не стосуються ступеню тяжкості інкримінованого ОСОБА_4 злочину, сторона захисту заперечує наявність даних ризиків та стверджує, що слідчим та прокурором такі не доведені належними і допустимими доказами. Вказані у клопотанні ризики (незаконно впливати на потерпілого, свідків, експерта, спеціаліста у даному кримінальному провадженні) є тільки припущеннями прокурора, які жодним доказом не підтверджені. Захисник просить при вирішенні питання щодо обрання виду запобіжного заходу ОСОБА_4 взяти до уваги та врахувати наступні дані про нього: підозрюваний ОСОБА_4 є не судимою особою; він має міцні соціальні зв`язки та постійне місце проживання; за місцем проживання характеризується позитивно; за час досудового розслідування надав повні та вичерпні покази у справі; є необхідність у наданні ним догляду за своєю вагітною дружиною. Також вказує, що злочин, передбачений ч. 3 ст. 286-1 КК України, є неумисним злочином. Всі покладені на його підзахисного обов`язки останній зобов`язується виконувати у повній мірі і в подальшому та не буде ухилятися від їх виконання. Сторона захисту вважає, що слідчим та прокурором згідно з матеріалами клопотання не доведено, що до підозрюваного необхідно застосувати саме цей найбільш суворий вид запобіжного та що інший, більш м`який запобіжний захід не може запобігти ризикам, на які вказує у клопотанні орган досудового розслідування. А тому захисник вважає, що запобіжний захід у виді тримання під вартою при зазначених вище обставинах є занадто суворим та до підозрюваного слід було б застосувати менш суворий запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту. На думку захисника запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту в повній мірі зможе запобігти ризикам, якими слідчий та прокурор обґрунтовують своє клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Підозрюваний у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника.
Заслухавши позицію прокурора з приводу внесеного клопотання, пояснення підозрюваного та його захисника, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, переглянувши відеозапис, наданий прокурором, а також документи, надані стороною захисту, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Як встановлено у судовому засіданні, слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000257, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.09.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України.

12.09.2022 у рамках даного кримінального провадження повідомлено про підозру ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України.

12.09.2022, о 00.30 год., ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

Відповідно до ст. 131 КПК України запобіжний захід є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Згідно з ч. 2 цієї ж статті підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені статтею 178 КПК України: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

За приписами ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Під час розгляду клопотання встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, вчинені в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, якщо вони спричинили смерть потерпілого, та нетяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані, коли вона сама поставила потерпілого в небезпечний для життя стан.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя виходить з практики Європейського суду з прав людини та вважає, що дані, які вказують на обґрунтовану підозру, та навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів щодо вчинення підозрюваним ОСОБА_4 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, містяться в їх сукупності в матеріалах, здобутих під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000257 та долучених до клопотання, зокрема: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 11.09.2022 та схемою до цього протоколу від 11.09.2022; протоколом огляду місця події від 12.09.2022; лікарським свідоцтвом про смерть № 45/м від 12.09.2022; протоколом допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_9 від 12.09.2022; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 12.09.2022; висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 11.09.2022.

Беручи вказані дані з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, слідчий суддя вважає їх достатніми для визначення поняття обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень на даній стадії досудового розслідування.

Між тим, поняття «обґрунтована підозра» з позиції Європейського суду з прав людини (справа «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04), рішення від 21.04.2011) означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справах «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).
Водночас слідчий суддя зауважує, що під час вирішення питання щодо застосування запобіжних заходів оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб встановити чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Оцінюючи наявність ризиків у кримінальному провадженні суд виходить з того, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.

Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя враховує: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень, тяжкість покарання за ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України, що загрожує ОСОБА_4 в разі визнання його винуватим у вказаних кримінальних правопорушень, характер пред`явленої підозри у вчиненні інкримінованих йому злочинів, що має підвищений ступінь суспільної небезпеки, наявність якої потребує забезпечення не лише його прав, але й високих стандартів охорони загальносуспільних інтересів; вік підозрюваного, який є молодою особою, та стан здоров`я; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, зокрема наявність постійного місця проживання, родини, підозрюваний є одруженим, його дружина перебуває на п`ятому місяці вагітності; майновий стан підозрюваного, який офіційно не працевлаштований; відсутність судимостей у підозрюваного.

Крім того, слідчий суддя бере до уваги ту обставину, що злочин, передбачений ч. 3 ст. 286-1 КК України, у вчиненні якого ОСОБА_4 підозрюється, відноситься до категорії необережних.

Беручи до уваги наведене та обґрунтування сторони обвинувачення, слідчий суддя вважає доведеними під час розгляду даного клопотання наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, враховуючи тяжкість злочинів, у вчиненні яких обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 та суворість покарання, що загрожує йому в разі визнання його винуватим, що оцінені в сукупності з даними про особу підозрюваного; можливість незаконного впливу ОСОБА_4 на свідків у цьому кримінальному провадженні, виходячи з того, що докази у повному обсязі не зібрано, а тому існує ризик незаконного впливу на них, які під тиском підозрюваного можуть змінити показання.

Виходячи з вимог ст. ст. 177, 178, 183 КПК України, зважаючи обґрунтованість повідомленої підозри, тяжкість ймовірного покарання, конкретні обставини кримінального правопорушення, встановлені ризики, що оцінені в сукупності із даними про особу ОСОБА_4 , слідчий суддя вважає, що належний контроль за поведінкою підозрюваного та дієве запобігання встановленим в провадженні ризикам неможливе шляхом застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, а відтак клопотання сторони обвинувачення про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є підставним та підлягає до задоволення у межах строку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000257.

Доводи сторони захисту зазначених висновків слідчого судді не спростовують.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії)). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови)).

На підставі викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, слідчий суддя приходить до висновку про доведеність стороною обвинувачення у клопотанні ризиків можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а також незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах провадження відсутні.

Наявність характеризуючих даних про особу підозрюваного, на які посилається сторона захисту, не можуть бути безумовними підставами для застосування відносно останнього більш м`якого запобіжного заходу, оскільки не спростовують висновки слідчого судді про те, що ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Разом з тим, слідчий суддя також враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

За таких обставин, оскільки на даному етапі розслідування лише такий запобіжний захід як тримання під вартою зможе дієво запобігти ризикам, доведеним стороною обвинувачення, що виключає собою можливість застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, слідчий суддя дійшов висновку, що підстав для застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу немає.

Доводи сторони захисту зазначених висновків слідчого судді не спростовують та посилання захисника щодо відсутності ризиків у даному кримінальному провадженні є необґрунтованими, оскільки наявність існуючих ризиків підтверджуються матеріалами провадження.

Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Враховуючи вказану норму кримінального процесуального закону, обставини кримінального правопорушення, відомості про особу підозрюваного, а також те, що він підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, який спричинив загибель людини, має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства в цілому, наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, ту обставину, що кримінальне правопорушення вчинене підозрюваним нехтуючи ним правилами дорожнього руху та безпекою інших осіб, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, та наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку, що в даному випадку є неможливим застосування до підозрюваного ОСОБА_4 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 205, 309, 369, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Обрати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з 12 вересня 2022 року 00 год. 30 хв., тобто з моменту його фактичного затримання.

Строк дії ухвали закінчується 10 листопада 2022 року, включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали 16 вересня 2022 року о 15 год. 50 хв.

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області ОСОБА_1