Справа № 352/536/22
Провадження № 1-кп/352/177/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2022 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000019 від 17.02.2022 р. про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Липівка, Тисменицького району, Івано-Франківської області, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, працюючого неофіційно на приватних новобудовах, розлученого, утриманця двох неповнолітніх дітей, комісованого з лав ЗСУ, депутатом не обирався, українця, громадянина України, не судимого, якому пам`ятку про його права та обов`язки вручено, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 164 ч. 1 КК України,-

в с т а н о в и в :

Підсудний ОСОБА_4 , будучи батьком, починаючи з 28.01.2021 р. злісно ухиляється від утримання неповнолітніх дітей, які перебувають на його утриманні та сплати встановлених рішенням суду коштів (аліментів) на утримання неповнолітніх дітей дочки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вказаний проступок підсудний вчинив при таких обставинах:

рішенням Галицького районного суду від 09.06.2021р. ухвалено стягувати аліментні платежі з ОСОБА_4 , на користь ОСОБА_7 , на утримання малолітніх дітей, дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3 500 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Стягнення аліментів розпочато з 28.01.2021 р.

На виконання вказаного рішення суду, 04.08.2021 р. державним виконавцем Тисменицького ВДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) було відкрито виконавче провадження № 66385083.

Однак, ОСОБА_4 , достовірно знаючи про свій обов`язок сплачувати аліменти та виконувати рішення Галицького районного суду, не маючи обмежень до фізичної праці та протипоказань по стану здоров`я, не перебуваючи на лікуванні, на облік, як безробітний, у Тисменицькому центрі зайнятості не став, хоча тимчасово та неофіційно працював у невстановлених слідством суб`єктів господарювання, за що отримував грошові кошти і мав змогу сплачувати аліменти. Тобто, не існувало жодних обставин, які свідчили б про поважність причин чи вимушеність несплати аліментів на утримання дітей, тобто злісно ухилився упродовж січня 2021 р. по січень 2022 р. від утримання неповнолітніх дітей.

Таким чином, ОСОБА_4 , з моменту винесення судом рішення про стягнення аліментів, а саме з січня 2021 року по даний час аліментні платежі не здійснював, чим грубо порушив вимоги ст. 51 Конституції України, де закріплено обов`язок батьків утримувати свою дитину до досягнення її повноліття, а також ст. ст. 150, 155 Сімейного кодексу України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», згідно чого ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 з 28.01.2021 р. по 01.02.2022 р. внаслідок умисної бездіяльності, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своєї бездіяльності, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи ухилитись від сплати аліментів, незважаючи на неодноразові вимоги та повідомлення Тисменицького ВДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), систематично, наполегливо, тобто злісно, не сплачував кошти на утримання неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_5 та сина ОСОБА_6 .

В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть однакову відповідальність за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько або інша особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Крім того, ОСОБА_4 , як батько малолітніх дітей: дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не надавав їм необхідних для існування коштів, їжі та одягу, а також не брав участь у їхньому вихованні.

Таким чином, ОСОБА_8 з 28.01.2021 р. по 01.02.2022 р. проживаючи окремо від своїх неповнолітніх дітей дочки ОСОБА_9 та сина ОСОБА_10 , будучи їх батьком, всупереч вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України, маючи обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття, та всупереч вимог Закону України «Про охорону дитинства» - 2001 року, умисно життям дітей не цікавився, вихованням не займався, з дітьми не спілкувався, матеріально не забезпечував.

Виходячи з вище наведеного ОСОБА_8 у період з 28.01.2021 р. по 01.02.2022 р. злісно ухилявся від сплати аліментів та утримання неповнолітніх дітей, що перебувають на його утриманні, а також злісно ухилявся від батьківського обов`язку щодо утримання неповнолітніх дітей.

Загальна сума заборгованості по аліментних платежах боржника ОСОБА_4 , станом на 01.02.2022 р. становить 84 903,22 грн.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_4 свою вину у вчиненні пред`явленого йому в обвинувальному акті проступку визнав повністю, в скоєному щиро розкаявся і дав суду показання про те, що дійсно знаючи про покладене на нього згідно рішення суду зобов`язання по сплаті аліментів в користь потерпілої ОСОБА_7 на утримання його неповнолітніх дітей дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , від проведення сплати аліментів ухилявся, проте мав матеріальну можливість таку сплату здійснювати, оскільки працював та регулярно отримував грошову винагороду в формі заробітної плати. Просить суд суворо його не карати.

Потерпіла ОСОБА_7 подала до суду письмову заяву в якій просила суд кримінальне провадження відносно обвинуваченого розглядати за її відсутності та призначати останньому покарання на власний розсуд.

Під час розгляду кримінального провадження суд забезпечив принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду свої доказів, передбачений ч. 2 ст. 22 КПК України, згідно якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні вину визнав повністю, а також те, що він не оспорює фактичні обставини вказані в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів, розуміє неможливість в подальшому оскаржувати дані фактичні обставини в апеляційному порядку, а тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, дослідження доказів відносно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, судом визнано недоцільним та обмежено обсяг доказів, що підлягають дослідженню, допитом підсудного та дослідженням доказів, які характеризують його особу. Обвинувачений та учасники процесу не заперечували проти обмеженого порядку дослідження доказів, при цьому суд переконався, що останні правильно розуміють зміст ст. 349 КПК України.

Таким чином, аналізуючи здобуті в судовому засіданні докази, суд вважає, що дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковано за ст. 164 ч. 1КК України, так як він будучи батьком, починаючи з 28.01.2021 р. злісно ухиляється від утримання неповнолітніх дітей, які перебувають на його утриманні та сплати встановлених рішенням суду коштів (аліментів) на утримання неповнолітніх дітей дочки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує характер і ступінь суспільної небезпечності скоєного проступку, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що покарання має бути необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, як і те, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених

Обтяжуючі відповідальність підсудного обставини відсутні.

До пом`якшуючих обставин суд відносить те, що підсудний у вчиненому щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю проступку.

Окрім того, вирішуючи питання про призначення покарання підсудному, суд також

враховує і думку потерпілої, яка просила суд покарати останнього на власний розсуд, як і те, що ОСОБА_4 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності; має постійне місцю проживання за яким характеризується позитивно; працюючи хоч і неофіційно проте займається суспільно-корисною працею; на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває; його поведінку до і після вчинення злочину, відношення до вчиненого злочину, тобто є особою із належним рівнем соціальної зрілості, яка має регулярний дохід та міцні соціальні зв`язки, що применшує передумови для подальшої його протиправної поведінки.

Таким чином, беручи до уваги всі вищеперелічені обставини, дані про особу винного, суд вважає доцільним призначити підсудному покарання у виді громадських робіт, яке буде необхідним і достатнім для виправлення і перевиховання підсудного та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень.

Крім того, на переконання суду, призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідає також принципу співрозмірності конкретного неправомірного діяння, вчиненого ним, з покаранням призначеним останньому.

Цивільний позов по даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Питання щодо обрання та заміни запобіжного заходу обвинуваченому до вступу вироку в законну силу судом не вирішується, оскільки учасниками процесу відповідних клопотань не заявлялось.

Питання про речові докази по даному кримінальному провадженні суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Судові витрати по даному кримінальному провадженні відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 342-376 КПК України, суд -

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні проступку, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, та призначити йому покарання у виді ста двадцяти годин громадських робіт.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався, як і підстави для його обрання останньому до вступу вироку в законну силу відсутні.

Речові докази по даному кримінальному провадженні: копію матеріалів виконавчого провадження № 66385083, відкритого Тисменицьким ВДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) зберігати при матеріалах даного кримінального провадження.

Судові витрати по даному кримінальному провадженні відсутні.

На вирок протягом 30 днів з моменту його проголошення може бути подана апеляційна скарга до судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду через Тисменицький районний суд з підстав, передбачених ч. 3 ст. 394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги, якщо така скарга не буде подана учасниками провадження у вказаний строк. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку суду вручити прокурору та обвинуваченому негайно, після його проголошення.

Суддя ОСОБА_11