Справа № 567/876/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.08.2022 м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

з участю

прокурора ОСОБА_3

захисника - адвоката ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000096 по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого: 20.12.2001 Острозьким районним судом Рівненської області за ч.3 ст.185, ч.3 ст.186, ч.1 ст.194 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, з застосуванням ст.75 КК України зі встановленням іспитового строку 3 роки; 07.05.2003 Острозьким районним судом Рівненської області за ч.3 ст.185 КК України, з застосуванням ст.71 КК України до покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі; 18.03.2008 Острозьким районним судом Рівненської області за ч.1 ст.162 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки, з застосуванням ст.75 КК України зі встановленням іспитового строку 3 роки; 23.07.2008 Острозьким районним судом Рівненської області за ч.3 ст.186 КК України, з застосуванням ст.71, 72 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років; 11.05.2016 Острозьким районним судом Рівненської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, з застосуванням ст.75 КК України зі встановленням іспитового строку 3 роки; 24.01.2018 ухвалою Острозького районного суду Рівненської області скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлено для відбування покарання; 07.08.2020 звільненого з Катеринівської виправної колонії №46 на підставі ухвали Сарненського районного суду Рівненської області від 30.07.2020 умовно-достроково на 5 місяців 24 дні; 15.03.2022 Острозьким районним судом Рівненської області за ст.126-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, з застосуванням ст.75 КК України зі встановленням іспитового строку 1 рік;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

встановив:

ОСОБА_5 , будучи раніше судимим 20.12.2001 Острозьким районним судом Рівненської області за ч.3 ст.185, ч.3 ст.186, ч.1 ст.194 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, з застосуванням ст.75 КК України зі встановленням іспитового строку 3 роки; 07.05.2003 Острозьким районним судом Рівненської області за ч.3 ст.185 КК України, з застосуванням ст.71 КК України до покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі; 18.03.2008 Острозьким районним судом Рівненської області за ч.1 ст.162 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки, з застосуванням ст.75 КК України зі встановленням іспитового строку 3 роки; 23.07.2008 Острозьким районним судом Рівненської області за ч.3 ст.186 КК України, з застосуванням ст.71, 72 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років; 11.05.2016 Острозьким районним судом Рівненської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, з застосуванням ст.75 КК України зі встановленням іспитового строку 3 роки; 24.01.2018 ухвалою Острозького районного суду Рівненської області скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлено для відбування покарання; 07.08.2020 звільненого з Катеринівської виправної колонії №46 на підставі ухвали Сарненського районного суду Рівненської області від 30.07.2020 умовно-достроково на 5 місяців 24 дні; 15.03.2022 Острозьким районним судом Рівненської області за ст.126-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, з застосуванням ст.75 КК України зі встановленням іспитового строку 1 рік, 17.06.2022 приблизно о 11 год. 00 хв., тобто в умовах воєнного стану, введеного в дію Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, яким введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, після чого неодноразово продовжено, востаннє Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 17.05.2022 №341/2022, яким продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 25.05.2022 строком на 90 діб, ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів з метою власного збагачення, через незамкнені двері проник до підвального приміщення житлового будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1 , звідки таємно викрав грошові кошти в сумі 2000 грн. та скляну банку із консервованим салом ємністю 3 л. вартістю 400 грн., які на праві власності належали ОСОБА_6 , викравши майна потерпілої на загальну суму 2400 грн.

Під час судового розгляду між прокурором Острозького відділу Здолбунівської окружної прокуратури, якій на підставі ст.36, 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000096 від 17.06.2022 та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_5 , за участі захисника ОСОБА_4 02.08.2022 було укладено угоду про визнання винуватості, у відповідності до вимог ст.468, 469, 470, 472 КПК України. Потерпілою надано письмову згоду на укладення такої угоди.

Згідно умов вказаної угоди прокурор ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_5 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч.4 ст.185 КК України, щодо обставин, викладених в обвинувальному акті від 21.07.2022, ОСОБА_5 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, вчинення якого ставиться йому у провину.

Сторони угоди за взаємною згодою визначили вид та міру покарання, яке повинен понести ОСОБА_5 у разі затвердження такої угоди, а саме за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком 5 років, на підставі ч.1, 4 ст.71 КК України визначити остаточне покарання ОСОБА_5 за сукупністю вироків у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги КК України та КПК України, просить угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.

Обвинувачений в підготовчому судовому засіданні підтримавши угоду, повністю визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України в обсязі обвинувачення, підтвердив фактичні обставини справи та пояснив, що розуміє права, надані йому законом, наслідки укладення та затвердження угоди, вид покарання, який буде застосовано до нього у разі затвердження угоди судом та дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання. Зазначив, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Захисник в підготовчому судовому засіданні проти затвердження угоди про визнання винуватості не заперечив, зазначивши, що його підзахисний свою вину у вчинені кримінального правопорушення як під час досудового розслідування, так і в судовому засіданні визнає, угоду про визнання винуватості уклав добровільно, зауважень до правильності кваліфікації дій обвинуваченого немає.

Потерпіла в підготовче судове засідання не з`явилась. В поданій на адресу суду заяві надала згоду на затвердження угоди про визнання винуватості. Наслідки укладення та затвердження угоди їй зрозумілі.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Відповідно до ч.4 ст.468 КПК України, укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення угоди.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_5 визнав себе винуватим, відносяться до тяжких злочинів, санкція якого не передбачає інших видів покарання, окрім позбавлення волі.
Міра покарання, узгоджена сторонами угоди, відповідає санкції, яка передбачена ч.4 ст.185 КК України.

Потерпілою надано письмову згоду на укладення прокурором угоди про визнання винуватості.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.
Відповідно до ст.66 КК України, суд враховує, що обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, повне відшкодування завданого збитку.

Відповідно до ст.67 КК України, обставинами, які обтяжують покарання є рецидив злочинів, вчинення злочину щодо особи похилого віку та особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Водночас, ч.4 ст.67 КК України визначено, що якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака кримінального правопорушення, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує. У зв`язку з тим, що ознака повторності щодо дій ОСОБА_5 , впливає на кваліфікацію його дій, то при призначенні покарання ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК України, її не слід враховувати як таку, що його обтяжує.

Водночас, з урахуванням всіх обставин справи, ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність у нього попередніх судимостей, суд приходить до висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого лише в умовах ізоляції від суспільства, при цьому дані про особу обвинуваченого не свідчать про можливість його виправлення без відбування покарання чи є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, та враховуються судом при призначенні йому покарання в межах визначених санкцією ч.4 ст.185 КК України.

Дане покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст.75 КК України, або ж застосування ст.69 КК України, чи ст.69-1 КК України до обвинуваченого, судом не встановлено, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми можуть бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, оскільки передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання відповідають один одному, а також те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Окрім того, при призначенні покарання суд враховує, що 15.03.2022 Острозьким районним судом Рівненської області ОСОБА_5 було засуджено за ст.126-1 КК України до покарання у виді позбавлення строком на 2 роки, з застосуванням ст.75 КК України зі встановленням іспитового строку 1 рік, тобто новий злочин ним вчинено під час іспитового строку, а тому покарання йому слід призначити за сукупністю вироків з застосуванням ч.1 ст.71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Отже, міра покарання, яка узгоджена сторонами є достатньою для виправлення обвинуваченого та відповідає загальним засадам призначення покарання.

Оцінюючи зміст угоди та суб`єктивне сприйняття угоди сторонами, судом встановлено, що ОСОБА_5 цілком розуміє положення ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а також усвідомлює наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, які передбачено ст.476 КПК України.

При цьому судом з`ясовано, що укладення угоди сторонами є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Судом також встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам КПК України, КК України та інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди відповідають вимогам КПК України, КК України та інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, суд, враховуючи заслухані доводи сторін кримінального провадження, дійшов до висновку про те, що ОСОБА_5 слід визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій в умовах воєнного стану, повторно та поєднаній з проникненням у житло чи інше приміщення та про наявність правових підстав для затвердження угоди про визнання винуватості.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог п.5 ч.9 ст.100 КПК України, згідно якої гроші, цінності та інше майно, які були об`єктом кримінального правопорушення, повертаються законним володільцям та відповідно до вимог п.7 ч.9 ст.100 КПК України, згідно якої документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

При вирішенні питання про відшкодування процесуальних витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1, 2 ст.122 КПК України, витрати, пов`язані із залученням експертів, несе сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про залучення експерта. Залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Згідно ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що витрати на проведення судової трасологічної експертизи по даному кримінальному провадженню становлять 3020,48 грн., а відтак суд приходить до висновку про наявність фактичних та правових підстав для стягнення з ОСОБА_5 витрат, пов`язаних з проведенням експертизи.

При вирішенні питання запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 суд виходить з того, що ухвалою слідчого судді Острозького районного суду Рівненської області від 07.07.2022 щодо ОСОБА_5 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави в межах двадцяти п`яти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 52000 грн.

При обранні запобіжного заходу було враховано, що ОСОБА_5 підозрювався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років і перебуваючи на волі він може знищити документи, які мають істотне значення для кримінального провадження, незаконно впливати на потерпілу та свідків, вчинити нове кримінальне правопорушення, тобто наявні ризики, передбачені п.2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Суд враховує, що на даний час відсутні докази відсутності ризиків, передбачених п.2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.
З урахуванням призначеного покарання у виді позбавлення волі, а також з метою уникнення ризиків, передбачених п.2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України та забезпечення належного виконання вироку, суд приходить до висновку про доцільність продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При цьому суд вважає, що запобіжний захід обраний ОСОБА_5 надає можливість запобігти перешкоджанню інтересам правосуддя.

Керуючись ст.314, 374, 475, 100, 122, 124 КПК України, суд

з а с у д и в:

затвердити угоду від 02.08.2022 про визнання винуватості, укладену між прокурором Острозького відділу Здолбунівської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , за участю захисника ОСОБА_4 .

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити узгоджене сторонами угоди покарання у виді позбавлення волі строком п`ять років.

На підставі ч.1 ст.71 КК України призначити остаточне покарання ОСОБА_5 за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Острозького районного суду Рівненської області від 15.03.2022 у виді позбавлення волі строком п`ять років один місяць.

Строк відбування покарання відраховувати ОСОБА_5 з моменту затримання з 12:25 год. 07.07.2022, зарахувавши у строк відбування покарання строк перебування під вартою.

Продовжити застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою з утриманням в ДУ "Рівненський слідчий ізолятор" строком на 60 днів до 30.09.2022 до 12:25 год.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи в розмірі 3020,48 грн.

Речові докази у справі 5 слідів пальців рук, які зберігаються в камері схову ВП №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області - зберігати при матеріалах кримінального провадження, скляну банку з консервованим салом ємністю 3 л. та грошові кошти в сумі 700 грн. номіналом 500 грн. з номером УЖ2605216 та 200 грн. з номером КЙ3608762, передані на відповідальне зберігання потерпілій вважати повернутими потерпілій ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд Рівненської області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_1