ЄУН № 336/2902/22
пр. № 1-кс/336/511/2022
УХВАЛА

Іменем України

06 серпня 2022 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого відділу поліції №3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_4 по кримінальному провадженню №0000268 від 18.02.2022 р. про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, освіта середня, не одружений, офіційно не працюючого, проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України
ВСТАНОВИВ:

06.08.2022 слідчому судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя надійшло клопотання слідчого, погоджене прокурором Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області ОСОБА_7 , в якому слідчий просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Клопотання обґрунтовує тим, що при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах ОСОБА_5 , маючи умисел на придбання особливо небезпечної психотропної речовини PVP (1-феніл-2-пілолідин-1-іл-пентан-1-он) з метою збуту, придбав речовину білого кольору, яка згідно з висновком судового експерта Запорізького НДЕКЦ МВС України №СЕ-19/108-22/7187-НЗПРАП від 12.07.2022 являється особливо небезпечною психотропною речовиною PVP (1-феніл-2-пілолідин-1-іл-пентан-1-он), яку став незаконно зберігати при собі, з метою подальшого збуту.

05.07.2022 приблизно о 13 годині 50 хвилин ОСОБА_5 , продовжуючи свій злочинний намір на незаконний збут особливо небезпечної психотропної речовини PVP (1-феніл-2-пілолідин-1-іл-пентан-1-он), перебуваючи у приміщенні кв. АДРЕСА_2 , зустрівся з ОСОБА_8 , якому було доручено проведення оперативної закупки особливо небезпечної психотропної речовини PVP (1-феніл-2-пілолідин-1-іл-пентан-1-он), який перебував у приміщенні кімнати вказаної квартири, за грошову винагороду від ОСОБА_8 , у розмірі 400 гривень, ОСОБА_5 збув шляхом передачі останньому із рук в руки зіп-пакет у якому перебувала кристалічна речовина білого кольору, яка згідно з висновком експерта Запорізького НДЕКЦ при МВС України № СЕ-19/108-22/7187-НЗПРАП від 12.07.2022 являється особливо небезпечною психотропною речовиною PVP (1-феніл-2-пілолідин-1-іл-пентан-1-он), маса якої складає 0,34178г в перерахунку на основу, котру у подальшому ОСОБА_8 видав співробітникам поліції.

Своїми умисними діями, котрі виразились у незаконному придбанні та зберігання особливо небезпечної психотропної речовини з метою збуту та збуті особливо небезпечної психотропної речовини, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення (злочин) передбачений ч.2 ст. 307 КК України.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , будучи особою яка раніше вчинила злочин у сфері незаконного обігу психотропних речовин, на шлях виправлення не став та вчинив злочин при наступних обставинах:

Досудовим розслідуванням встановлено, що при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах ОСОБА_5 , маючи умисел на придбання особливо небезпечної психотропної речовини PVP (1-феніл-2-пілолідин-1-іл-пентан-1-он) з метою збуту, придбав речовину білого кольору, яка згідно з висновком судового експерта Запорізького НДЕКЦ МВС України №СЕ-19/108-22/8730-НЗПРАП від 04.08.2022 являється особливо небезпечною психотропною речовиною PVP (1-феніл-2-пілолідин-1-іл-пентан-1-он), яку став незаконно зберігати при собі, з метою подальшого збуту.

03.08.2022 приблизно о 17 годині 00 хвилин ОСОБА_5 , продовжуючи свій злочинний намір на незаконний збут особливо небезпечної психотропної речовини PVP (1-феніл-2-пілолідин-1-іл-пентан-1-он), перебуваючи у приміщенні кв. АДРЕСА_2 , зустрівся з ОСОБА_8 , якому було доручено проведення оперативної закупки особливо небезпечної психотропної речовини PVP (1-феніл-2-пілолідин-1-іл-пентан-1-он), який перебував у приміщенні кімнати вказаної квартири, за грошову винагороду від ОСОБА_8 , у розмірі 400 гривень, ОСОБА_5 збув шляхом передачі останньому із рук в руки зіп-пакет у якому перебувала кристалічна речовина білого кольору, яка згідно з висновком експерта Запорізького НДЕКЦ при МВС України № СЕ-19/108-22/8730-НЗПРАП від 04.08.2022 являється особливо небезпечною психотропною речовиною PVP (1-феніл-2-пілолідин-1-іл-пентан-1-он), маса якої складає 0,0986г в перерахунку на основу, котру у подальшому ОСОБА_8 видав співробітникам поліції.

Своїми умисними діями, котрі виразились у незаконному придбанні та зберігання особливо небезпечної психотропної речовини з метою збуту та збуті особливо небезпечної психотропної речовини, вчиненого повторно, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення (злочин) передбачений ч.2 ст. 307 КК України.

В судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали, з мотивів викладених в ньому, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та недостатність інших запобіжних заходів для запобігання вказаним ризикам.

Підозрюваний ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що він зареєстрований та постійно проживає з мамою, яка має погане здоров`я.

Захисник адвокат ОСОБА_6 повністю заперечував проти клопотання слідчого, зазначивши, що ОСОБА_5 раніше не судимий, має постійне місце проживання та реєстрації, має міцні соціальні зв`язки, а саме: постійно проживає з мамою, допомагає їй, оскільки вона хворіє. Окрім того зазначив, що ризики, на які посилається сторона обвинувачення відсутні, підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відсутні, а тому просив суд застосувати більш м`який запобіжний захід до підозрюваного, а саме цілодобовий домашній арешт.

Заслухавши думки учасників судового засідання, перевіривши клопотання та доводи прокурора наданими доказами, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

18.02.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст.307 КК України (кримінальне провадження №0000268).

05.07.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

03.08.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

03.08.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України.

03.08.2022 ОСОБА_5 був затриманий у порядку ст.208 КПК України за підозрою у вчиненні злочину за ч.2 ст. 307 КК України.

04.08.2022 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України.

Відповідно ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

В судовому засіданні, на думку слідчого судді, встановлена наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, наявними у справі допустимими доказами, а саме: Витягом з ЄРДР, рапортом працівника поліції, протоколом огляду місця події, протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, протоколами допиту свідків, протоколом допиту підозрюваного та іншими доказами по справі в їх сукупності.

При цьому слідчий суддя враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак відповідно до вимог ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, відображеній у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», «термін «обґрунтована підозра» означає те, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182), те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Згідно зі ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, недоторканість і безпека визнаються в Україні найбільшою соціальною цінністю.

Відповідно до ч.1, 2 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як:

п.3) до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що, перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

В судовому засіданні встановлено, що підозрюваний ОСОБА_5 раніше не судимий, неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, разом з тим має зареєстроване місце проживання, де і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , має міцні соціальні зв`язки, зокрема, проживає з мамою, що свідчить про міцність його соціальних зв`язків.

Вирішуючи питання про наявність підстав для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя враховує вимоги п.п.3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

На момент розгляду клопотання про тримання під вартою доказів про те, що, перебуваючи на волі ОСОБА_5 може переховуватися від органу досудового розслідування чи суду, може перешкоджати якимось чином кримінальному провадженню, вчините інше кримінальне правопорушення, впливати на свідків чи очевидців, слідчому судді прокурором та слідчим надано не було.

Тяжкість злочину та суворість можливого покарання, на думку слідчого судді, самі по собі не можуть бути свідченням того, що підозрюваний буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Також прокурором та слідчим, окрім констатації, взагалі не наведено будь-яких доказів на підтвердження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, що позбавляє слідчого суддю можливості навести в ухвалі мотиви обрання запобіжного заходу.

Разом з тим, у справі «Биков проти Росії» 4378/02 від 10 березня 2009 року Європейський суд зазначив, що «у судових рішеннях не наведено нічого більше, окрім переліку цих підстав, що обґрунтовувало б їх відповідними та достатніми мотивами… Що ж до твердження представників уряду про те, ніби обставини справи і особистість заявника є самоочевидним обґрунтуванням його попереднього ув`язнення, то Суд не вважає, що саме по собі це звільняє суддів від обов`язку викладати мотиви, з яких вони доходять такого висновку».

Твердження прокурора про тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, не є достатнім для обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою. У справі «Мамедова проти Росії» 7064/05 від 01 червня 2006 року щодо недостатності посилання на тяжкість злочину та ймовірне покарання Європейський суд зазначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Також у справі «В. проти Швейцарії» 14379/88 від 26 січня 1993 року Європейський суд зазначає, що ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Наведені дані в своїй сукупності дають підстави слідчому судді вважати, що застосування до ОСОБА_5 такого виключного запобіжного заходу як тримання під вартою є невиправдано суворим запобіжним заходом.

На думку слідчого судді, стороною обвинувачення не підтверджено будь-якими доказами зазначені в клопотанні ризики: переховування від органу досудового розслідування чи суду, впливання на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню та вчинення інших кримінальних правопорушень.

Частина 2 статті 194 КПК України передбачає обов`язок слідчого судді постановити ухвалу про відмову у застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, а саме: наявність обґрунтованої підозри, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Таким чином, оскільки стороною обвинувачення доведено обґрунтованість підозри стосовно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, що підтверджується матеріалами клопотання, однак не доведено наявність достатніх підстав вважати, що існують будь-які ризики, передбачені статтею 177 КПК України та не надано доказів про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, слідчий суддя, враховуючи вимоги п.3 ч.2 ст.183 КПК України щодо неможливості застосування до підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, з огляду на дані про особу підозрюваного, його вік, якому 20 років, раніше не судимого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання.

За вищевказаних обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що запобігання будь-яких ризиків, пов`язаних з прибуттям підозрюваного на вимогу слідчого, прокурора, суду, можливе і при застосуванні запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

На підставі викладеного, враховуючи, що оскільки обставин необхідності обмеження права особи на свободу, передбаченого кримінальним процесуальним законом України, ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини в контексті зазначеного кримінального провадження шляхом застосування виняткового запобіжного заходу немає, крім того при здійсненні вибору між залишенням під вартою та звільненням презумпція залишається за звільненням («Bykov v. Russia» п. 61), слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з вимогами ч.3 ст.194 КПК України, оскільки прокурором доведені обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведено обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя вважає за необхідне, відмовляючи у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, оскільки останній має зареєстроване та постійне місце проживання, має міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або в певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч. 6 ст. 181 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому ст. 199 КПК України.

Слідчий суддя вважає, що застосування цього запобіжного заходу із забороною залишати місце свого проживання цілодобово та носити електронний засіб контролю в достатній мірі забезпечить адекватне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст.198 КПК України висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Керуючись ст.ст.3, 176, 177, 178, 181, 183, 184, 193, 194, 195, 196 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому залишати житло за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово та поклавши обов`язки: 1) прибувати до органів досудового розслідування, прокурора та суду у призначений день та час; 2) носити електронний засіб контролю.

Підозрюваного ОСОБА_5 негайно доставити до місця проживання і звільнити з-під варти.

Строк дії ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та покладання зазначених обов`язків становить два місяці, тобто до 06 жовтня 2022 року включно.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , що працівники органів поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених обов`язків. В разі невиконання покладених обов`язків до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню.

Виконання ухвали суду доручити ВП №3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складений 08.08.2022р.

Слідчий суддя ОСОБА_1