УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 червня 2022 року

м. Київ
справа № 197/1371/19
провадження №51-1717ск22
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 14 квітня 2022 року щодо ОСОБА_5 ,
встановив:
За вироком Широківського районного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2021 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК), з застосуванням ст. 69 цього Кодексу, до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 залишено без розгляду.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та долі речових доказів.
Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_5 29 липня 2019 року приблизно о 22:00 рухаючись вул. Соборною у напрямку вул. Радгоспної, що в смт Широке, на автомобілі «ВАЗ 21104» р.н. НОМЕР_1 , застосував небезпечний та необґрунтований відворіт ліворуч змінюючи напрямок свого руху, виконуючи маневр обгону попутного автомобіля, грубо порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 б), 2.3 д), 10.1 та 14.2 в) Правил дорожнього руху України, виїхав на зустрічну смугу руху де допустив зіткнення з мотоциклом «Loncin CR6S» р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_4 отримав ряд тілесних ушкоджень, а саме: закриту травму грудної клітки, перелом 3 ребра праворуч, закритий уламковий перелом правої лопатки зі зміщенням, розрив правої легені, гемоторакс, садна передньої черевної стінки праворуч, відкритий вивих правої стопи, перелом таранної кістки праворуч, які в сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 14 квітня 2022 року цей вирок в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_4 скасував, і призначив новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. У решті вирок залишив без змін.
У касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді, через істотне порушення вимог кримінального процесуального кодексу. Вважає, що при постановленні судових рішень судами обох інстанцій не було дотримано положень статей 50, 65 КК, оскільки при призначенні ОСОБА_5 покарання районний суд, з чим погодився і суд апеляційної інстанції, безпідставно визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та часткове відшкодування завданих збитків, обставинами, які значно пом`якшують ступінь тяжкості вчиненого ним правопорушення. Акцентує, що рішення суду апеляційної інстанції щодо його цивільного позову не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону та призведе до невиправданого затягування провадження і порушення прав учасників процесу, передбачених п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 28 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), на здійснення судового розгляду впродовж розумного строку.
Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Згідно положень п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Ухвалою апеляційного суду вирок районного суду в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_4 скасовано, і призначено новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. Зважаючи на приписи кримінального процесуального законодавства Верховний Суд позбавлений можливості перевірити доводи потерпілого ОСОБА_4 щодо обґрунтованості поданого ним цивільного позову, адже такий буде предметом ретельного аналізу і дослідження під час його розгляду в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до визначених кримінальним законом загальних засад призначення покарання, значення заходу примусу для досягнення його мети (ст. 50 КК), визначається не лише його суворістю, а й справедливістю.
Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому підлягають врахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.
Відповідно до ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
Як убачається з наданих копій судових рішень, дотримуючись вимог ст. 65 КК районний суд при призначенні покарання засудженому ОСОБА_5 разом із ступенем тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК відноситься до категорії необережних тяжких, урахував дані про його особу, який не судимий, одружений, має неповнолітню дитину 2006 року народження, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває

При цьому, судом першої інстанції також було взято до уваги й обставини справи, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , а саме щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину, а також часткове відшкодування завданої потерпілому шкоди (3500 доларів США та 12500 грн). На думку суду першої інстанції виправлення ОСОБА_5 з врахуванням кількох обставин, що пом`якшують покарання, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з врахуванням його особи, висновку досудової доповіді, можливе лише в умовах ізоляції, однак з застосуванням положень ст. 69 КК, вважав за необхідне перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 2 ст. 286 КК, та призначив ОСОБА_5 покарання у виді обмеження волі.
Таким чином, при призначенні покарання засудженому суд першої інстанції дотримався приписів статей 50, 65 КК. Призначене покарання є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення й попередження нових злочинів.
Підстав вважати таке покарання явно несправедливим унаслідок м`якості колегія суддів не вбачає.
При перегляді вироку за апеляційними скаргами прокурора, потерпілого та сторони захисту апеляційний суд погодився з висновками місцевого суду щодо виду і розміру покарання, призначеного ОСОБА_5 вказавши, що таке відповідає вимогам статей 50, 65 КК і є справедливим, співрозмірним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Враховуючи наведене правових підстав стверджувати про м`якість призначеного ОСОБА_5 покарання Верховний Суд не знаходить.
Таким чином, касаційна скарга потерпілого ОСОБА_4 та додані до неї матеріали не дають підстав для її задоволення, а тому колегія суддів вважає необхідним відмовити у відкритті касаційного провадження відповідно до ч. 2 ст. 428 КПК.
На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 428, ст. 441 КПК, Верховний Суд

постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 14 квітня 2022 року щодо ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

___________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3