Справа № 569/2678/22
УХВАЛА

16 червня 2022 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1
з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
слідчого ОСОБА_4
представника власника майна ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засідання в м.Рівне клопотання представника власника майна ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про скасування арешту на транспортний засіб та повернення його на відповідальне зберігання,-

В С Т А Н О В И В:
До Рівненського міського суду з клопотання про скасування арешту на транспортний засіб та повернення його на відповідальне зберігання звернулася представник власника майна ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 .
В обґрунтування клопотання зазначено, що Начальником відділення розслідування злочинів у сфері транспорту СВ Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області капітана поліції ОСОБА_4 (далі - слідчий) погодженого прокурором Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_3 в рамках кримінального провадження № 0000371 від 15.02.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
15.02.2022 року о 18:32 год. (в темну пору доби), в м. Рівне, по вул.Кавказька, 67, на ділянці дороги, що взагалі не освітлюється, водій ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем BMW 530D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул.Кавказька зі сорони вул.С.Петлюри в напрямку вул.Міцкевича, об`їжджаючи собачку, яка бігла по пішохідному переходу без нагляду, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; яка випустила з рук собаку та не переконавшись у безпечності руху на пішохідному переході та відсутності поблизу транспортних засобів, почала бігти по пішохідному переходу, здоганяючи собачку, внаслідок своєї необачності і потрапила у ДТП. В результаті ДТП пішохід ОСОБА_8 , отримала тілесні ушкодження, а транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень.
Цього ж дня, тобто 15.02.2022 року, автомобіль BMW 530D, реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу за ОСОБА_5 було вилучено слідчим Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області в ході проведення огляду місця події та поміщено на спеціальний майданчик для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів що за адресою: м. Рівне, вул. Дворецька.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 17 лютого 2022 року у справі № 569/2678/22 на вказаний транспортний засіб було накладено арешт. Арешт накладався без участі та повідомлення власника майна.
В якості правового обґрунтування необхідності накладення арешту на вказаний транспортний засіб, власником якого є не водій ОСОБА_7 , а ОСОБА_5 , людина пенсійного віку, у свою чергу у зв`язку із необхідністю заміни акумулятора, ОСОБА_7 виключно переганяв зазначений автомобіль у зв`язку у зв`язку із наведеною метою, слідчим суддею було зазначено, що дане майно є засобом вчинення кримінально протиправних дій, яке зберегло на собі сліди кримінального правопорушення та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а відтак з метою проведення детального огляду вилученого майна та вирішення питання про призначення та проведення судових експертиз, що має істотне доказове значення у даному кримінальному провадженні задовольнив подане слідчим клопотання та наклав арешт на майно.
Разом з тим, власник транспортного засобу ОСОБА_5 , як особа, що не володіє будь-якими знаннями у галузі права, є не обізнаним у цих питаннях, правовою допомогою не скористався, оскільки про його права йому ніхто не зазначав, довгий період часу останній взагалі не знав, куди саме поміщений його транспортний засіб у межах даного кримінального провадження, оскільки останній взагалі не є учасником даного чи будь-якого іншого кримінального провадження, чим знову ж таки були порушені його права.
У свою чергу, власник оспорюваного транспортного засобу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є особою похилого віку, окрім того, є таким, що постраждалий від Чорнобильської катастрофи, пенсіонер, має ряд хронічних хвороб, більше того, його дружина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є також особою похилого віку, має проблеми з серцем, потребує постійного стаціонарного та/або амбулаторного лікування, у тому числі диспансерного сімейного лікаря, кардіолога, що стверджується епікризом № 8026, а відтак вказаний транспортний засіб марки «BMWe60» є вкрай необхідний для сім`ї власника.
Більше того, власник вказаного транспортного засобу, який і звернувся до суду із вказаним клопотання взагалі жодного відношення до справи немає, не є учасником даного кримінального провадження, у свою чергу, у даному кримінальному провадженні був проведений огляд автомобіля, у тому числі усі необхідні та достатні експертизи та експертні дослідження, а відтак потреба в арешті на вказаний автомобіль відпала.
Представник власника майна ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні клопотання підтримала та просила його задоволити.
Слідчий та прокурор в судовому засіданні заперечили з приводу задоволення клопотання. Пояснили, що клопотання не обґрунтоване та безпідставне тому до задоволення не підлягає.
Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши надані матеріали кримінального провадження, слід прийти до висновку, що клопотання підлягає до задоволення.
Судом встановлено, що начальником відділення розслідування злочинів у сфері транспорту СВ Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області капітана поліції ОСОБА_4 (далі - слідчий) погодженого прокурором Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_3 в рамках кримінального провадження № 0000371 від 15.02.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 17 лютого 2022 року у справі № 569/2678/22 на вказаний транспортний засіб було накладено арешт. Арешт накладався без участі та повідомлення власника майна.
Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до частини першої статті 174 Кримінального процесуального кодексу України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
З-поміж наведеного, відповідно до п. 81 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду (в новій редакції), затвердженої спільним наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, державної податкової адміністрації України, Служби безпеки України, Верховного суду України та Державної судової адміністрації України № 51/401/649/471/23/125 від 27.08.2010 року при затвердженні обвинувального висновку, постанови про направлення справи до суду для застосування примусових заходів медичного характеру, а також при направленні справи до іншого органу досудового слідства або дізнання, до іншого суду прокурор, начальник слідчого підрозділу, начальник органу дізнання, керівник апарату суду зобов`язані перевірити наявність у справі документів, у яких відображено місцезнаходження речових доказів, предметів і цінностей, вилучених у справі, звірити їх із записами в книзі обліку речових доказів, чого в даному випадку зроблено не було, відповідні документи у матеріалах справи відсутні, будь-які докази, що вказують на протилежне у матеріалах кримінального провадження відсутні.
Окрім вище вказаного, прокурори, начальники слідчих підрозділів, начальники органів дізнання, керівники апаратів судів, за обов`язковою участю особи, відповідальної за збереження речових доказів, зобов`язані не рідше одного разу на рік перевіряти стан та умови зберігання речових доказів, правильність ведення документів по їх прийому, обліку, передачі відповідно до цієї Інструкції, чого також в даному випадку зроблено не було.
При цьому, за результатами такої перевірки складається акт, що надсилається керівникам вищого рівня прокуратур, слідчих підрозділів, органів дізнання та керівникам апаратів вищестоящих судів, які зобов`язані вживати заходів до обладнання спеціальних приміщень і сховищ для речових доказів, цінностей та іншого майна, вимагати забезпечення належних умов їх зберігання.
Незабезпечення належного обліку та умов зберігання, передачі речових доказів, цінностей та іншого майна, яке спричинило їх втрату, пошкодження, є підставою для притягнення до передбаченої законом відповідальності осіб, з вини яких настали вказані наслідки.
У свою чергу, у даному випадку, транспортний засіб знаходиться під відкритим небом, без руху, оскільки територія автомобільної стоянки, куди поміщений автомобіль не містить закриті опалювальні бокси для зберігання автотранспорту для його належного зберігання з метою уникнення природної корозії металу, тобто для належних умов зберігання, що в кінцевому результаті призводить до його пошкодження та може призвести і до повної його втрати, що вказує на відсутність належних умов зберігання автомобіля стороною кримінального провадження, у володінні якої у даному випадку перебуває транспортний засіб, а відтак є нагальна потреба у поверненні такого транспортного засобу його володільцю на відповідальне зберігання, при цьому зволікання органом досудового розслідування з прийняттям відповідного рішення щодо автомобіля є обґрунтовано невиправданим.
Як встановлено в судовому засіданні, що власник ОСОБА_5 , вказаного транспортного засобу, який і звернувся до суду із вказаним клопотання жодного відношення до справи немає, не є учасником даного кримінального провадження, у свою чергу, у даному кримінальному провадженні був проведений огляд автомобіля, у тому числі усі необхідні та достатні експертизи та експертні дослідження, а відтак потреба в арешті на вказаний автомобіль відпала.
Положення даної норми КПК України узгоджуються із ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
Нормою ст. 41 Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.
Втручання держави в право на мирне володіння своїм майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь іншої особи загалом є предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Перший протокол, Конвенція), що ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року.
Стала практика ЄСПЛ (серед багатьох інших рішень ЄСПЛ у справах «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти сполученого королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/WestAllianceLimited» проти України» від 23 січня 2014 року) свідчить про наявність трьох критеріїв, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним зазначеним цілям.
Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.
Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінально-процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява 31107/96, п. 58). Вимога, щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994рр.; справа «Кушог проти Болгарії» від 10 травня 2007р.).
Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982р. у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986р. у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).
У рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».
Таким чином, необхідність скасування накладеного арешту майна обумовлені такими обставинами як невідповідність майна, на яке накладено арешт, критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України, та (або) накладення арешту на майно особи, яка у кримінальному провадженні не має процесуального статусу підозрюваного або обвинуваченого, не належить до осіб, які в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого, тощо.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
З урахуванням викладеного, в цілях не порушення гарантованого права власності особи, слідчий суддя приходить до переконання, що необхідності в подальшій дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна не має, а тому клопотання підлягає до задоволення.
На підставі вищенаведеного та керуючись ст. 170, 171,174 КПК України, -

УХВАЛИВ :
Клопотання представника власника майна ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про скасування арешту на транспортний засіб та повернення його на відповідальне зберігання задоволити.
Скасувати арешт на транспортний засіб марки BMW 530D, легковий седан-В, № кузова (шасі) НОМЕР_2 , 2006 року випуску, що вилучений 15.02.2022 року в ході огляду місця події та поміщений на зберігання на територію спеціального майданчика для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів, що за адресою: м. Рівне, вул. Дворецька, накладений ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 17 лютого 2022 року у справі № 569/2678/22, та повернути вказаний автомобіль, а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу його власнику - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 безоплатно.
Ухвала , відповідно до ст.309 КПК України, оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1