ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/763/22 Справа № 192/593/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі матеріали досудового розслідування № 0000199 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2022 року про задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2022 року було задоволено клопотання старшого слідчого ВП №9 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 погоджене з прокурором Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_9 у кримінальному провадженні № 0000199 від 17.05.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, про арешт майна.

Накладено арешт на автомобіль «MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI», номерний знак НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 20 квітня 2021 року належить ОСОБА_7 , АДРЕСА_1 та який знаходився у фактичному користуванні ОСОБА_10 шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування вказаним автомобілем.
Накладено арешт на причіп «IIГМФ», номерний знак НОМЕР_3 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 07 грудня 2021 року належить ОСОБА_7 , АДРЕСА_1 та який знаходився у фактичному користуванні ОСОБА_10 шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування вказаним причепом.
Рішення суду обґрунтовано тим, що слідчим доведено, наявність достатніх підстав вважати, що автомобіль та причіп можуть зберігати на собі сліди кримінального правопорушення, а також враховуючи необхідність в подальшому провести ряд експертиз, з метою збереження речового доказу, слідчий суддя вважав необхідним накласти арешт на майно шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою в задоволенні клопотання слідчого відмовити.
Вказує, що ухвала є незаконною та необгрунтованою.
Слідчий суддя під час розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно не врахував, що транспортні засоби Мерседес «Віто» 2015 р. д/н НОМЕР_1 і причіп «ПГМФ», д/н НОМЕР_5 , належать на праві власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_7 . Останній жодного відношення до зазначеного кримінального провадження не має і не підозрюється у скоєнні злочину за ч. 1 ст.286 КК України і не є особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
У зазначеному кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України ОСОБА_7 є третьою особою, щодо вилученого майна у розумінні ст. 64-2 КПК України.
Крім того, цивільна відповідальність водія автомобіля Мерседес «Віто» 2015 р. д/н НОМЕР_1 і причіпа «ПГМФ», д/н НОМЕР_5 ОСОБА_10 , який керував автомобілем застрахована в ПрАТ «СК Український страховий стандарт».
ОСОБА_7 , як власник автомобіля марки Мерседес «Віто» 2015 р. д/н НОМЕР_1 гарантує, що у разі повернення йому автомобіля він у будь-який час добровільно буде наданий слідчому органу для проведення буд-яких процесуальних дій, в тому числі експертиз та для проведення слідчого експерименту. Крім того звертаємо увагу, що транспортний засіб за спеціалізацією є вантажним фургоном і у будь-який час може бути використаним власником для потреб в умовах військового часу.
В судове засідання апеляційного суду прокурор, який відповідно до ч. 1 ст. 135 КПК України, був належним чином повідомлений про місце, дату та час розгляду апеляційної скарги засобами телефонного зв`язку, не з`явився, причин неявки суду не повідомив.
Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч. 2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутністю прокурора, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.
Заслухавши доповідь судді, доводи адвоката, яка підтримала вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Надаючи оцінку правильності висновків слідчого судді, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року (тут та далі - Закону) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно наданих матеріалів, 17 травня 2022 року до ЄРДР було внесено відомості за № 0000199 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження. Досудове розслідування здійснюється ВП №9 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 16.05.2022 близько 16.10 години в с. Новоолександрівка, по вул. Паркова, поблизу б. 18-Б, Дніпровського району, Дніпропетровської області, сталася дорожньо-транспортна пригода, а саме: наїзд автомобілем «MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI» реєстраційний номер НОМЕР_1 з причепом «ПГМФ» реєстраційний номер НОМЕР_6 під керуванням ОСОБА_10 на пішохода ОСОБА_11 .
В результаті дорожньо-транспортної пригоди, пішохід ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження.
За даним фактом 17.05.2022 було розпочато кримінальне провадження №0000199 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Згідно з протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 16.05.2022 встановлено, що на автомобілі «MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI» реєстраційний номер НОМЕР_1 та причепі «ПГМФ» реєстраційний номер НОМЕР_6 відсутні будь-які пошкодження. В ході огляду автомобіль «MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI» реєстраційний номер НОМЕР_1 та причеп «ПГМФ» реєстраційний номер НОМЕР_6 вилучені до відділення поліції № 9 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області.
17 травня 2022 року автомобіль «MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI» реєстраційний номер НОМЕР_1 з причепом «ПГМФ» реєстраційний номер НОМЕР_6 , долучені до провадження як речовий доказ та залишені на зберіганні на території відділення поліції № 9 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, розташованого в смт. Солоне по вул. Строменко, 1, Дніпровського району, Дніпропетровської області.
Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 20.04.2021 автомобіль «MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI» реєстраційний номер НОМЕР_1 належить ОСОБА_7 , зареєстрований м. Дніпро, ж/м Сокіл, 10, 2, 68.
Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 09.12.2021 причеп «ПГМФ» реєстраційний номер НОМЕР_6 належить ОСОБА_7 , зареєстрований м. Дніпро, ж/м Сокіл, 10, 2, 68.
Постановою старшого слідчого ВП №9 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_12 від 17 травня 2022 року вилучений під час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди по даному кримінальному провадженню, автомобіль «MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI» реєстраційний номер НОМЕР_1 , визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні № 0000199.
Оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що майно, вилучене під час огляду, має значення для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, є речовим доказом у кримінальному провадженні, а також може містити сліди залишені на ньому, для забезпечення проведення необхідних оглядів за участі відповідних спеціалістів, призначення в подальшому експертиз, зокрема експертизи технічного стану транспортного засобу, арешт на це майно слідчим суддею накладено обґрунтовано, за наявності для цього достатніх правових підстав.
Доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 стосовно того, що відсутні підстави та мета накладення арешту, є безпідставними.
Колегією суддів встановлено, що відомості внесенні до ЄРДР за №0000199 від 17.05.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на теперішній час досудове розслідування перебуває на початковій стадії і для забезпечення доказів у кримінальному провадженні звернення до суду слідчим з клопотанням про накладення арешту на майно є цілком обґрунтованим.
Згідно із вимогами ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна.
Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.
Слідчий суддя, встановив належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1, 2, 3,10, 11 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вищевказане майно, вилучене під час огляду, має значення для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, є речовим доказом у кримінальному провадженні, а також може містити інші відомості, які будуть використані, як доказ факту чи обставин, під час розслідування кримінального провадження.
Беручи до уваги, що існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вказане майно є доказом злочину у даному провадженні, а також необхідність проведення низки слідчих та інших процесуальних дій для встановлення обставин, які підлягають доказуванню відповідно до ст. 91 КПК України, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді, що на даному етапі досудового розслідування є виправданим таке втручання в право власності особи та накладення арешту шляхом застосування заборони відчуження, розпорядження та користування майном, про яке слідчий зазначає в клопотанні.
Колегія суддів звертає увагу, що згідно практики ЄСПЛ, втручання держави у володіння майном є виправданим, якщо воно здійснюється для задоволення суспільного інтересу, у визначенні якого Суд надає державам право користуватися значною свободою розсуду з огляду на те, що національні органи влади краще знають потреби власного суспільства і перебувають у кращому становищі, ніж міжнародний суддя для оцінки того, що становить суспільний інтерес.
Правомірним є арешт за умови одночасного існування критеріїв правомірності цього втручання (зокрема, законності, суспільного інтересу та справедливого балансу).
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що арешт майна це тимчасовий захід, а тому власник майна не позбавлений права звернутися з клопотанням про зняття арешту в разі не проведення слідчих дій з транспортним засобом протягом тривалого часу.
Таким чином, доводів, які б були безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді апелянтами не наведено.
Колегія суддів вважає, що слідчим суддею дотримано вимоги правомірності втручання у право власності фізичних осіб, таке втручання є законним, відповідає суспільному інтересу та при цьому враховано розумність та співмірність (справедливий баланс) обмеження права власності завданням кримінального провадження, передбаченим ст. 2 КПК України, оскільки іншим чином неможливо збереження речових доказів.
За таких обставин, ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно є такою, що відповідає вимогам ст.ст. 170-173 КПК України, тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 310, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2022 року року про задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4