ЄУН № 337/2081/22
Провадження 1-кп/337/172/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2022р. Хортицький районний суд м. Запоріжжя

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжі обвинувальний акт кримінального провадження № 00002224, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 квітня 2022 року відносно ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України,

В С Т А Н О В И В :
В провадженні суду перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі ч.4 ст.309 КК України, посилаючись на ті обставини, що вона добровільно пройшла лікування від наркоманії, що підтверджено довідкою, виданою 7 липня 2022 року ФОП лікарем-наркологом С.Залозним та копію ліцензії серії АГ № 603443 від 07.10.2011 року.

Обвинувачена ОСОБА_4 підтримала клопотання, заявлене прокурором, на поставлені питання суду уточнила, що вона вживала раніше психотропні речовини, тому після порушення провадження знайомі їй порадили звернутися до лікаря-нарколога, інформацію про ФОП ОСОБА_5 , вона знайшла з Інтернет ресурсів, також телефон лікаря надали її знайомі. Лікування почала добровільно, за призначенням лікаря вживала пігулки «Амоксіл» та вітаміни, які за порадою лікаря продовжує вживати і надалі. Діагноз «Наркоманія» лікарської комісією їй ніколи не ставився. Просить звільнити її від відповідальності, так як добровільно пройшла лікування.

Суд, вислухавши учасників провадження, приходить до наступного.

Положеннями ч. 4 ст. 309 КК України передбачено, що особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені ч. 1 ст. 309 КК України.

За змістом роз`яснень наданих в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 № 4 «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів» вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з цієї підстави, суду необхідно з`ясовувати, чи дійсно особа страждала на наркоманію і потребувала лікування від неї, чи дійсно вона звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування добровільно, а не вимушено і чи дійсно ставить за мету вилікуватися від наркоманії, а не ухилитись у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною ВС в постанові Верховного Суду справа № 184/2324/19 провадження № 51-5377 км 20), згідно якого вирішуючи питання про таке звільнення, суду необхідно з`ясувати чи дійсно особа страждала на наркоманію і потребувала лікування від неї, чи дійсно вона звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування добровільно, а не вимушено, і чи дійсно ставить за мету вилікуватися, а не ухилитися в такий спосіб від відповідальності за вчинене кримінальне правопорушень.

Статтею 1 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» визначено, що наркоманія - це психічний розлад, зумовлений залежністю від наркотичного засобу або психотропної речовини внаслідок зловживання цим засобом або цією речовиною; особа, хвора на наркоманію, - особа, яка страждає на психічний розлад, що характеризується психічною та (або) фізичною залежністю від наркотичного засобу чи психотропної речовини, і якій за результатами медичного обстеження, проведеного відповідно до цього Закону, встановлено діагноз "наркоманія".

В свою чергу, ч.3 ст.12 згаданого Закону передбачено, що діагноз "наркоманія" встановлюється лікарсько-консультаційною комісією.

Згідно ст. 14 згаданого Закону лікування залежності від наркотичних засобів або психотропних речовин здійснюється в лікувальному закладі незалежно від форми власності за наявності ліцензії центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я на такий вид діяльності. Нагляд за лікуванням такої особи покладається на установи, визначені центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я. На період добровільного лікування хворому видається лікарняний лист, а після закінчення лікування, на його прохання, - довідка із зазначенням мети лікування.

Відповідно до листа ФОП лікаря-нарколога С.Залозного від 07.07.2022 року вбачається, що лікар-нарколог повідомляє ОСОБА_4 , що вона пройшла основний курс добровільного лікування, що полягав у детоксикації, усуненні стану відмін і відновлюваної терапії в амбулаторному порядку з 24.06.2022 року по 07.07.2022 року за місцем перебування пацієнта (на дому). Діагноз: «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання психостимуляторів (Метилендіоксиметамфетамін. Метамфетамін). Синдром залежності».

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 , не страждала на наркоманію та не потребувала лікування від неї, оскільки їй не встановлено діагноз у визначений законом спосіб.

Згідно ст. 14 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» якщо в результаті медичного огляду чи медичного обстеження встановлено, що особа, яка зловживає наркотичними засобами або психотропними речовинами і відносно якої встановлено діагноз "наркоманія", потребує лікування, у тому числі в стаціонарних або амбулаторних умовах, лікар-нарколог зобов`язаний запропонувати такій особі пройти курс добровільного лікування і видати направлення до наркологічного закладу для такого лікування.

Як зазначалося вище, показань для обов`язкової видачі ОСОБА_4 , направлення до наркологічного закладу не було через відсутність потреби у лікуванні. Амбулаторне лікування обвинувачена проходила з власної ініціативи, а не за результатами медичного обстеження чи рекомендаціями лікаря. Зазначені обставини у своїй сукупності, свідчать про те, що ОСОБА_4 , ставила за мету не вилікуватися від залежності, а ухилитися від відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, тому суд приходить до висновку щодо відсутності умов та підстав для її звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України.

Твердження прокурора ОСОБА_3 , та обвинуваченої про те, що ОСОБА_4 , добровільно звернулася до лікувального закладу і пройшла амбулаторне лікування на дому, а тому на підставі ч.4 ст.309 КПК України підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, не заслуговують на увагу суду. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 309 КК України.

Керуючись ч.1,4 ст.309 КК України, ст. ст.285, 314 КПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_3 про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_4 та закриття кримінального провадження № 00002224, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 квітня 2022 року відносно ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України - відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1