Справа № 369/1206/22
Провадження № 1-кп/369/1509/22
В И Р О К
іменем України
06.07.22 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0005266 від 02 листопада 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Білогородка Бучанського району Київської області, українця, громадянина України, який має середню-спеціальну освіту, працює неофіційно різноробочим на будівництві, не одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК України),

встановив:

01 листопада 2019 року близько 18:00 год. (більш точного часу не встановлено) ОСОБА_4 маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, корисливий мотив та мету незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, скориставшись відсутністю власника та інших осіб поблизу, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , на прилеглій території поблизу першого під`їзду шляхом вільного доступу таємно викрав дитячу коляску марки «ADAMEX», моделі «Prince X-14», сірого кольору, належну ОСОБА_5 , після чого, ОСОБА_4 з місця скоєння кримінального проступку зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_5 матеріального збитку в розмірі 7649,15 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненому визнав повністю та додав, що за вказаних в обвинувальному акті обставин дійсно вчинив даний проступок. Зазначив, що перебував в стані алкогольного сп`яніння побачив коляску викрав її та продав, а зранку, коли приїхали поліція, то зрозумів, що накоїв і повернув потерпілій коляску. Про вчинене дуже жалкує, щиро розкаюється, просив призначити покарання у виді штрафу, в судових дебатах та під час проголошення останнього слова завіряв суд, що подібне більше не вчинятиме.

Прокурор в судових дебетах просив визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді штрафу із застосуванням ст. 69 КК України у розмірі 110 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, вирішити питання про речові докази.

Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась про дату місце та час повідомлена у встановленому законом порядку. При цьому, на адресу суду надіслала заяву в якій просила розглядати кримінальне провадження за її відсутності, оскільки претензій до обвинуваченого не має, так як майно їй повернуто.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють фактичних обставин справи, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, роз`яснивши учасникам судового провадження положення ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються, та судовий розгляд було проведено із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують його особу.

Беручи до уваги що обвинувачений визнав себе винуватим та добровільно повідомив суду обставини вчинення кримінальних правопорушень, дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши думку прокурора, враховуючи заяву потерпілої про розгляд справи за її відсутності та відшкодування обвинуваченим заподіяної шкоди, шляхом повернення викраденого майна, вислухавши останнє слово обвинуваченого, суд дійшов такого висновку.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння ним обставин вчиненого, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи викладене, суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а саме: таємному викраденні майна (крадіжці) за обставин, викладених в обвинувальному акті, доведена поза розумним сумнівом та кваліфікує дії останнього за ч. 1 ст.185 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, майновий стан обвинуваченого, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України відноситься до проступків, дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце реєстрації та проживання, працює неофіційно різноробочим на будівництві, де характеризується посередньо, у лікаря нарколога та лікаря психіатра на обліку не перебуває, раніше не судимий, відсутність заподіяної шкоди та претензій потерпілої, згідно з заявою потерпілої.

Обставинами, що пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, яке полягає у відвертому осуді обвинуваченим своєї протиправної поведінки, готовності нести відповідальність за вчинене, вчинення кримінального правопорушення, а також відсутність заподіяної шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Наведені вище обставини у своїй сукупності пом`якшують покарання та суттєво знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального проступку, а тому з урахуванням даних про особу обвинуваченого та обставин вчиненого ним кримінального правопорушення, наявності обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 основне покарання за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 1 ст. 185 КК України.

Суд зазначає, що згідно з положеннями статей 50, 65 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Призначене ОСОБА_4 покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді штрафу у вказаному розмірі, є необхідним й достатнім для його виправлення та запобігатиме вчиненню нових кримінальних правопорушень в майбутньому.

Заходи забезпечення кримінального провадження в ході досудового розслідування не застосовувалися.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує згідно з ч. 9 ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 100, 369, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України,

ухвалив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального простпку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України в редакції від 04 червня 2009 року та призначити йому покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі сорока п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 765 гривень.

Речові докази: дитячу коляску марки «ADAMEX», моделі «Prince X-14», сірого кольору, належну ОСОБА_5 , яка передана потерпілій, залишити в розпорядженні потерпілої ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення виключно з підстав, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України, та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити ОСОБА_4 та прокурору.

Суддя ОСОБА_1