Справа № 554/5482/22
Провадження № 1-кп/524/496/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2022 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Кременчуці матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000485 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук Полтавської області, українця, громадянина України, освіта середньо-спеціальна, одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

15.03.1996 року Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч. 3 ст. 140 КК України до 3 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 15.08.1997 року з Божківської ВК Полтавської області №16 за постановою Полтавського районного суду Полтавської області за ст.5 Указу Презтдента України «Про амністію» від 26.06.1997 р.;

11.12.1998 року Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч. 2 ст. 141, ч.1 ст.229-6, 42 КК України до 2 років 6 місяців. Звільнений згідно ухвали Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області умовно-достроково на невідбутий строк 8 місяців 10 днів;

22.12.2005 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області за ч. 3 ст. 187, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 19.02.2010 року з Роменської ВК Полтавської області №56 по відбуттю строку покарання;

10.01.2014 року Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч. 2 ст. 307, 69 КК України до 1 року 10 місяців 2 дні позбавлення волі без конфіскації майна.

21.08.2015 року Автозаводським районним судом м. Кременчука за ч. 2 ст. 190 КК України до 2 років обмеження волі; На підставі ст.75,76 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців;

29.05.20189 року Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч. 2 ст. 190, ч.1 ст.121 КК України до 2 років 8 місяців обмеження волі. Звільнений 19.03.2021 року з Конотопського виправного центру №130 Сумської області по відбуттю строку покарання;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України,

УСТАНОВИВ:

До Автозаводського районного суду м.Кременчука надійшов обвинувальний акт у кримінальному проваджені №0000485 відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Під час підготовчого судового засідання прокурор ОСОБА_3 просив призначити справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом сторін та свідків, а також заявив клопотання про обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що відповідно до ст. 12 КПК України злочин, який інкримінуються обвинуваченим ОСОБА_5 відноситься до категорії особливо тяжкого злочину. Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, оскільки не відпали ризики, що передбачені вище вказаною статею. Також просив прийняти та розглядати разом з матеріалами кримінального провадження цивільний позов про відшкодування майнової шкоди.

Захисник ОСОБА_4 не заперечувала щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду, з клопотанням прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 не погодилась, вважала, що необхідно обрати більш мякий запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_5 пітримав думку свого захисника.

Суд, заслухавши заявлене клопотання, вислухавши думку учасників судового розгляду, дійшов висновку, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, обвинувальний акт складений відповідно до вимог Кримінально-процесуального кодексу України. Підстав для направлення обвинувального акту за підсудністю або повернення прокурору для продовження досудового розслідування, закриття провадження по справі немає, а тому обвинувальний акт слід призначити до судового розгляду.

Вирішуючи клопотання прокурора стосовно обрання міри запобіжного заходу відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняті наступні рішення: 1) затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст. 468-475 КПК України; 2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8 частини першої або частини другої статті 284 цього Кодексу; 3) повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього кодексу; 4) направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встанолвення непідсудності кримінального провадження; 5) призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Відповідно до ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання, суд за клопотанням учасників судового провадження своєю ухвалою має право обрати, змінити чи скасувати запобіжний захід до обвинуваченого.

Вирішення питання про обрання запобіжного заходу судом відбувається в порядку передбаченому главою 18 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбачених ст.177 КПК України.

Згідно зі ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання зазначеним спробам.

Окрім того, статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про запобіжний захід, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, необхідно враховувати в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом. Практика Європейського суду з прав людини, свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

На виконання вказаних вимог Закону судом встановлено, що обвинуваченому ОСОБА_5 інкриміноване кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину. Тому у суду є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_5 у разі визнання останнього винуватим у інкримінованому кримінальному правопорушені, ОСОБА_5 може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, тобто наявні ризики, передбачений п.1,3,4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування». Ця обставина, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.

Після відкриття сторонами доказів, зокрема анкетних даних потерпілого, свідків, спеціалістів, експертів, враховуючи, що судовий розгляд за кримінальним провадженням ще не розпочато, існує велика ймовірності впливу та чинення тиску з боку обвинувачений ОСОБА_5 на потерпілого та свідків, які ще судом не були допитані, тобто існування на даній стадії розгляду вказаного кримінального провадження ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 не одружений, не працює, пред`явлено обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину. Крім того, ризик вчинення обвинуваченим нового кримінального правопорушення, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, на даний час не втратив своєї актуальності.

На даній стадії судового провадження та тяжкості можливого покарання, яке загрожує ОСОБА_5 у разі доведеності вини та визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину за рішенням суду, з урахуванням положень Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини та практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішень ЄС з прав людини «Прокопенко проти України» та «Лабітта проти Італії», суд приходить до висновку про наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Тяжкість злочинів не є єдиною підставою обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , на даний час відсутні докази, які б свідчили про те, що встановлені судом ризики на даний час втратили свою актуальність.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Разом з тим, виходячи з цілей п.1 ст.5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, принципу правової визначеності, суд вважає за доцільне з урахуванням часу, необхідного для судового розгляду кримінального провадження в розумні строки. З метою повного та об`єктивного розгляду кримінального провадження, подальшої доставки обвинуваченого до судового засідання, запобіганню перешкоджанню розгляду кримінального провадження та вчинення іншого кримінального правопорушення, міру запобіжного заходу у відношенні обвинуваченого ОСОБА_5 обрати у вигляді тримання під вартою.

На даний час об`єктивних даних, або документальних підтверджень про зміну підстав та виключення ризиків щодо обрання запобіжного заходу з часу затримання, ні захисником, ні обвинуваченим суду не надано.

Тому, на думку суду, оскільки в цей час продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, обрання обвинуваченому ОСОБА_5 дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.

Враховуючи викладене, існування ризиків доведених прокурором, а також оцінюючи сукупність обставин, застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим.

В зв`язку із чим у відношенні обвинуваченого ОСОБА_5 необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, а саме: до 11 листопада 2022 року включно.

Відповідно до п.1 ч.4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177, 178 КПК України, має право не визначити розмір застави, у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погорозою його застосування.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.15 ч. 1 ст. 115 КК України, а тому суд не визначає розмір застави.

Прокурором Полтавської обласної прокуратури заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_5 про відшкодування коштів витрачених на стаціонарне лікування потерпілого від злочину.

Цивільний позов подано до початку судового розгляду, позовна заява відповідає вимогам, встановленим ст.ст.119,120 ЦПК України, тому його слід прийняти та розглядати одночасно з кримінальним провадженням, та визнати обвинуваченого ОСОБА_5 цивільним відповідачем, прокурора Полтавської обласної прокуратури представником цивільного позивача в інтересах держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 21, ч.ч. 1, 6 ст. 22 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки. Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, створює для цього необхідні умови.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 КПК України сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.

Враховуючи наведене, суд визнає необхідним покласти обов`язок по забезпеченню присутності свідків сторони обвинувачення у судовому засіданні на сторону обвинувачення, надавши повістки про виклик їх у судове засідання.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для призначення даного кримінального провадження до судового розгляду.

Керуючись ст.ст. 27,32,33,177,183,193,194,314-316,369-372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000485 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України на 23 вересня 2022 року о 13 годині 00 хвилин.

Розгляд кримінального провадження здійснювати одноособово суддею.

В судове засідання викликати учасників криміналнього провадження, свідків та повідомити дату, час та місце судового розгляду.

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 - задовольнити.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, визначивши кінцеву дату 11 листопада 2022 року.

Визнати обвинуваченого ОСОБА_5 цивільним відповідачем, а Полтавську обласну прокуратуру представником цивільного позивача в інтересах держави.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала суду в частині обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя Ліна ОБРЕВКО