Справа № 720/1664/22
Провадження № 1-кп/720/161/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2022 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1
з участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000081 від 09 червня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 254 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що в жовтні 2010 року на своїй земельній ділянці, яка належить йому на праві власності, кадастровий номер :01:006:0037, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,5745 га., всупереч вимогам пунктів «а» та «ґ» ч. 1 ст. 91 Земельного Кодексу України, достовірно знаючи про вид цільового призначення земельної ділянки, без відповідних дозвільних документів на проведення робіт та без проведення зміни цільового призначення земельної ділянки зняв ґрунтовий покрив - родючий шар ґрунту, тим самим створив штучну водойму (ставок), площею 0,1119 га.
Використання ОСОБА_4 вказаної вище земельної ділянки, призвело до виведення земельної ділянки із сільськогосподарського обороту та неможливості використання її в подальшому за цільовим призначенням - вирощування сільськогосподарських культур, чим своїми діями порушив вимоги ст. 19, ст. 61, ч. 2 ст. 168. ч. 1 п. «г», «и» ст. 211 Земельного кодексу України та ст. 37 Закону України «Про охорону земель».
Внаслідок самовільного облаштування ОСОБА_4 штучної водойми (ставку) площею 0,1119 га, без зміни цільового призначення земельної ділянки, кадастровий номер :01:006:0037, призначеної для ведення особистого селянського господарства, завдано екологічної шкоди (збитків) довкіллю на суму 8633 гривень 29 копійок.
Такі дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 254 КК України, як безгосподарське використання земель, що спричинило виведення земель з сільськогосподарського обороту.
Під час судового засідання обвинувачений заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження відносно нього, у зв`язку із закінченням строків давності.
Суд, вислухавши думку прокурора, який підтримав заявлене обвинуваченим клопотання, вважає, що воно підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності.
Згідно ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
У зв`язку з тим, що ст. 254 КК України із змінами 19 грудня 2019 року, які вступили в дію 29 грудня 2019 року, має чотири частини і може погіршувати становище обвинуваченого, суд при вирішенні даної справи застосовує ст. 254 КК України (в редакції із змінами за 2010 рік), диспозиція якої є тотожною із диспозицією ч. 1 ст. 254 КК України.
Частиною 2 статті 4 КК України передбачено, що злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Норми ч. 2 ст. 5 КК України вказують, що закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
Відповідно до обвинувального акту інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення за ст. 254 ч. 1 КК України було вчинено в жовтні 2010 року.
Слід зазначити, що кримінальне правопорушення за ст. 254 КК України станом на жовтень 2010 року було злочином невеликої тяжкості, а після змін, які набрали чинності 29 грудня 2019 року, кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 254 КК України стало кримінальним проступком, яке передбачає покарання у виді обмеження волі, тому в обох випадках розповсюджується строки давності, передбачені ст. 49 ч. 1 п. 2 КК України.
Таким чином, із урахуванням положень п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України строки давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за ст. 254 ч. 1 КК України закінчилися 31 жовтня 2013 року.
До аналогічного правового висновку щодо обчислення строків давності по кримінальним правопорушенням за ст. 254 КК України дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 16 березня 2021 року, справа № 742/1669/17, провадження № 51-197км21.
Судом належним чином роз`яснені обвинуваченому підстави та наслідки закриття провадження у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності за закінченням строку давності, безумовної можливості продовження судового розгляду провадження з його вирішенням по суті, останній не заперечував проти закриття провадження з відповідних підстав.
Обвинуваченому роз`яснено, що звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України не є реабілітуючою обставиною.
Суд приходить до висновку про те, що обвинувачений, розуміючи зміст процесуальних дій, що відбувались під час судового засідання, маючи безумовне та гарантоване законодавством право на судовий розгляд провадження та перевірку судом обґрунтованості підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, таким правом не скористався та не заперечував проти закриття провадження з нереабілітуючих підстав.
Обвинувачений заявив, що підстави та наслідки звільнення за ст. 49 КК України йому зрозумілі і просив суд розглянути подане ним клопотання, звільнивши його від кримінальної відповідальності.
Приймаючи до уваги, що з часу вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення і по день розгляду справи минуло більше трьох років, в матеріалах справи відсутні будь-які дані, які б свідчили про його ухилення від слідства та суду після вчинення ним зазначеного кримінального правопорушення або про скоєння ним нових кримінальних правопорушень, суд вважає, що під час судового засідання встановлено наявність законних підстав для закриття провадження зі звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності за закінченням строку давності.
Одночасно, суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті.
Так, у постанові від 17 червня 2020 року за № 598/1781/17, Велика Палата Верховного Cуду зробила правовий висновок про те, що КПК не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат виключно обвинувальним вироком.
Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
За вказаних обставин, із обвинуваченого в дохід держави підлягають стягненню судові витрати за проведення судової експертизи по справі, оскільки провадження у справі підлягає закриттю з нереабілітуючих підстав.
Долю речових доказів кримінального провадження слід вирішити в порядку ч. 9 ст. 100 КПК України.
На підставі ст. 49 ч. 1 п. 2 КК України, суд керуючись ст.ст. 100, 284, 286, 371, 372 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідності за ч. 1 ст. 254 КК України на підставі ст. 49 ч. 1 п. 2 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Кримінальне провадження № 0000081 від 09 червня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 254 КК України, закрити.
Речові докази по справі технічну документацію на земельну ділянку кадастровий номер :01:006:0037, яка знаходиться в матеріалах кримінального провадження, після вступу ухвали в законну силу, залишити в справі.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави судові витрати за проведення судової експертизи по справі в розмірі 1887 (одної тисячі вісімсот вісімдесят сім) гривень 80 копійок.
На ухвалу може бути подана апеляція до Чернівецького апеляційного суду через Новоселицький районний суд протягом семи днів з дня її винесення.

Суддя ОСОБА_1