справа № 462/6793/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2022 року
Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувшиу відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0003099 від 03.10.2019 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Рудки, Самбірського району, Львівської області,

громадянина України, проживаючий за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше

не судимого згідно п. 4 ст. 6 КПК України (в редакції 1960 року)

за ч. 1 ст. 186 КК України

встановив:

ОСОБА_4 03.10.2019 року близько 09 год. 50 хв. маючи умисел на заволодіння чужим майном, з метою протиправного збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, знаходячись в приміщенні залу очікування Приміського залізничного вокзалу (Львів-Приміський), що за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 112, наблизився до потерпілого ОСОБА_6 , який в цей момент спав на лавці, та таємно викрав у нього із кишені куртки гаманець вартістю 300 гривень, в якому знаходилися грошові кошти в розмірі 2500 гривень, дві банківські картки "ПриватБанк", після цього, продовжуючи свій злочинний умисел, викрав із барсетки, що була на плечі потерпілого, срібну печатку вартістю 800 гривень, золотий ланцюжок вартістю 1500 гривень, паспорт громадянина України, виданий на ім`я потерпілого, зарядний пристрій до мобільного телефону вартістю 750 гривень, зарядний пристрій до мобільного телефону вартістю 650 гривень, зарядний пристрій до мобільного телефону вартістю 300 гривень та зняв із шиї срібний ланцюжок вартістю 800 гривень, під час чого був викритий потерпілим та, незважаючи на вимоги останнього зупинитися та повернути викрадене майно, із місця події втік. Своїми умисними діями ОСОБА_4 заподіяв ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 7600 гривень.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 1 ст. 186 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав вину у вчиненому правопорушенні. Зазначив, що повністю погоджується з кваліфікацією та кількістю викраденого майна у потерпілого, як зазначено в обвинувальному акті. Також додав, що при викраденні майна потерпілий бачив його протиправні дії. У вчиненому щиро кається, просить суворо не карати.

Потерпілий в судове засідання не з`явився, будучи неодноразово повідомленим про час та місце розгляду справи. Учасники не заперечили проти розгляду справи у його відсутності.

Враховуючи те, що обвинувачений не заперечував фактичні обставини та судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, переконавшись у добровільності та істинності його позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав не доцільним дослідження інших доказів по справі, обмежився допитом обвинуваченого.

Крім повного визнання вини обвинуваченим, його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення повністю і об`єктивно стверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, показаннями обвинуваченого, доказами, що характеризують особу обвинуваченого.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкриміноване, доведена повністю.

Виходячи з вимог ст.337 КПК України, зокрема те, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд, розглянувши дане кримінальне провадження, дійшов висновку, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 186 КК України є правильною, оскільки він вчинив відкрите викрадення чужого майна.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7 «Про практику призначення судами покарання» (із змінами станом на 6 листопада 2009 р.) при призначенні покарання в кожному випадку суди мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п. 3 вказаної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

У відповідності до ст.12 КК України злочин, скоєний обвинуваченим ОСОБА_4 є нетяжким злочином.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире каяття.

Обставинами, які обтяжують покарання ОСОБА_4 відсутні.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, при яких його вчинено та особу обвинуваченого. Зокрема те, що ОСОБА_4 щиро розкаявся у вчиненому, на обліку у наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, думку прокурора про можливість призначення покарання у виді щтрафу щодо обвинуваченого, а тому суд дійшов висновку, що достатнім обвинуваченому буде покарання у виді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 186 КК України, оскільки його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.

При цьому, суд враховує те, що Законом України № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав чинності з 1 липня 2020 року, внесено зміни до Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України, які в даному випадку, посилюють кримінальну відповідальність обвинуваченого.

Відповідно до частини 2 ст. 5 КК України в даному випадку підлягає застосуванню закон про кримінальну відповідальність, який діяв на час вчинення кримінального правопорушення, оскільки він пом`якшує кримінальну відповідальність обвинуваченого.

Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні обвинуваченому не продовжувався.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні відсутній.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368-370, 371, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України та призначити покарання за ч. 1 ст. 186 КК України у виді штрафу у розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (тисяча сімсот) гривень.

Речові докази: паспорт громадянина України, виданий на ім`я ОСОБА_6 , серія НОМЕР_1 вилучений 03.10.2019 року в ході затримання ОСОБА_4 повернути потерпілому ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржено сторонами до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Залізничний районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя/підпис/

З оригіналом згідно:

Суддя: ОСОБА_1 к