ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 квітня 2022 року слідчий суддя Фастівського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23.12.2021, в рамках кримінального провадження №0002194 від 11.12.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, -
встановила:
22 лютого 2022 року до Фастівського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23.12.2021, в рамках кримінального провадження №0002194 від 11.12.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, в обґрунтування якого заявник зазначив наступне.

10.12.2021 близько 22 год. 55 хв. на АД М-05 Київ - Одеса 21 км. + 847 в напрямку міста Київ, за участі його підзахисного ОСОБА_4 відбулася дорожньо транспортна пригода, в результаті якої він здійснив наїзд на залізобетонний блок.

23.12.2021 року ухвалою слідчого судді Фастівського міськрайонного суду Київської області було накладено арешт на автомобіль марки ТОYOTA RAV 4 ідентифікаційний номер т/з НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 , у зв`язку з необхідністю забезпечення збереження речових доказів та можливості проведення відповідного експертного дослідження.

Заявник у клопотанні зазначає, що в межах кримінального провадження проведено судову автотехнічну експертизу автомобіля ТОYOTA RAV 4 ідентифікаційний номер т/з НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , а тому вважає що відсутні правові підстави для подальшого застосування арешту майна.

У той же час, вказав, що станом на день звернення з цим клопотанням, у кримінальному провадженні №0002194 від 11.12.2021 жодній особі не повідомлено про підозру, а ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні має статус свідка.

Крім того, заявник звертає увагу, що з часу накладення арешту на автомобіль пройшло два місяці, доказів, що автомобіль може бути об`єктом спеціальної конфіскації чи може застосуватися конфіскація майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру немає. Матеріальна чи моральна шкода нікому не заподіяна, цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Відтак, заявник вважає, що в подальшому в арешті належного ОСОБА_4 майна відпала потреба, оскільки органом досудового розслідування проведено ряд судових експертиз для встановлення важливих обставин в кримінальному провадженні, та як наслідок відсутня потреба у подальшому застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна третьої особи.

Представник власника майна адвокат ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, але по тексту клопотання просив його задовольнити та провести судовий розгляд за його відсутності.

Уповноважений прокурор та слідчий у кримінальному провадженні №0002194 від 11.12.2021 в судове засідання на неодноразові виклики не з`явилися, про розгляд клопотання повідомлені завчасно та належним чином. Прокурор направила до суду матеріали кримінального провадження для вивчення в судовому засіданні.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання про скасування арешту майна та матеріали кримінального провадження , вважає, що воно підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно до ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення,пересування, передачі майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.2 ст.173 ПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт накладався у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння,що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт накладається у випадках, передбачених п.3, 4 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із ст.1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні Фастівського РУП ГУ НП у Київській області перебуває кримінальне провадження №0002194 від 11.12.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Ухвалою слідчого судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23.12.2021 року, було накладено арешт на автомобіль марки ТОYOTA RAV 4 ідентифікаційний номер т/з НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 .

Зі змісту вказаної ухвали слідчого судді вбачається, що арешт на зазначений автомобіль було накладено з метою забезпечення його збереження як речового доказу та можливості проведення відповідно авто-технічної експертизи.

Між тим, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, то станом на даний час жодної експертизи, в тому числі авто-технічної по вказаному автомобілю призначено не було, підозра не оголошена, жодних інших слідчих дій також не проводилось.

Відтак, мета накладення арешту на автомобіль не досягнута, що вказує на необхідність скасування такого арешту.

Слідчий суддя приймає до уваги та враховує ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як прокурор не представив слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що віднесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Також, слідчий суддя звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Згідно з практикою Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСі" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108. п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Отже, оскільки жодних доказів, які б спростовували доводи клопотання заявника та підтверджували обставини, які є підставою для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, до суду не надано, слідчий суддя вважає, що доводи, зазначені в клопотанні, є обґрунтованими.

Слідчому судді не наведено та не надано додаткових доводів в обґрунтування наявних ризиків, як підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Таким чином, аналіз наявних у розпорядженні слідчого судді матеріалів, свідчить про відсутність на даний час підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, а так само, розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, та наслідки арешту майна для третіх осіб.

Викладені обставини в сукупності свідчать про те, що ризики, що стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, а саме арешту автомобіля марки ТОYOTA RAV 4 реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 , на час розгляду клопотання про скасування арешту майна відпали.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність у кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у правомірне володіння ОСОБА_4 належним йому майном на підставі зазначених обставин, оскільки представником власника майна доведено, що у подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба, а тому вважає за доцільним скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23.12.2021, оскільки не вбачається потреби для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження, а відтак клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного в рамках кримінального провадження №0002194 від 11.12.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, підлягає задоволенню.

Керуючись вимогами ст. ст.170, 171, 173, 174, 309 КПК України, слідчий суддя,

ухвалила:
Клопотання адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23.12.2021, задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23.12.2021, в рамках кримінального провадження №0002194 від 11.12.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, а саме на автомобіль марки ТОYOTA RAV 4, ідентифікаційний номер т/з НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1