Номер провадження: 11-кп/813/1168/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 к,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 16.03.2022 року у кримінальному провадженню №0000119 від 30.11.2020, якою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчинені злочину, передбаченої ч.2 ст.307 КК України, продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 15.05.2022 року,
установив

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 16.03.2022 року, задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченій ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Мотивуючи своє рішення, суд врахував обставини, передбачені ст. 177-178 КПК України, відомості про особу обвинуваченої, його вік, стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків, те, що вона обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, тяжкість покарання, що загрожує їй у разі визнання винною, а також існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, тобто підстав для застосування відносно неї іншого більш м`якого запобіжного заходу судом не встановлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, обвинувачена ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ризики, на які посилається прокурор та суд першої інстанції відсутні, нічим не підтверджені.
На підставі цього, обвинувачена просить ухвалу суду скасувати та змінити їй запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на такий, що не пов`язаний із позбавленням волі.
Згідно із ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.
У відповідності до положень ч.4 ст.107, ч.4 ст.405 КПК України апеляційний розгляд проведено за відсутності учасників кримінального провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів, оскільки в апеляційній скарзі питання щодо виклику в судове засідання апеляційного суду обвинуваченим не порушувалось.

Заслухавши суддю-доповідача; обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали провадження; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно п.2 ч.1 ст.372 КПК України в мотивувальній частині ухвали зазначається: суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Частиною 2 ст.331 КПК України встановлено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, суд при постановленні ухвали в повній мірі дотримався та врахував зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону.

Не погоджуючись із доводами апеляційної скарги про те, що ризики, на які вказує суд в оскаржуваному рішенні, не підтверджені, апеляційний суд наголошує на таких обставинах.

У відповідності до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що на даний час не зменшився ризик переховування обвинуваченої від суду, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, який обумовлений тим, що обвинувачена ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у скоєні злочину, який є тяжким, передбаченим ч.2 ст.307 КК України, а саме у незаконному виробництві, виготовленні, придбанні, зберіганні, перевезенні чи пересиланні з метою збуту, а також незаконному збуті наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі до десяти років із конфіскацією майна, враховуючи тяжкість і суспільну небезпеку скоєного, те, що обвинувачена ОСОБА_6 офіційно не працює, без офіційного джерела доходу, не навчається, а також того факту, що вона притягується до відповідальності за аналогічний злочин, що вказує на відсутність у неї міцних соціальних зв`язків та наявність ризику вчинення нею аналогічних злочинів.

Крім того, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

На думку апеляційного суду, наявність у обвинуваченої постійного місця проживання та родинних зв`язків не є настільки міцними та впливовими на поведінку обвинуваченої щоб гарантовано забезпечити виконання нею процесуальних обов`язків.
Апеляційною скаргою не наведено, що встановлений судом ризики, передбачений ч.1 ст.177 КПК України, на цей час припинили існування або зменшились.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів це злочини, що посягають на здоров`я населення. При цьому протягом останніх років спостерігається поширення наркоманії та зростання злочинності, пов`язаної з незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів. Цi злочини набувають усе більших масштабів i стають серйозним соціальним чинником, який негативно впливає на життя, здоров`я та благополуччя людей.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ризики переховування обвинуваченої від суду та вчинення іншого злочину є такими, що продовжують існувати.

Апеляційний суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, колегія суддів вважає, що районний суд об`єктивно врахував обставини справи, дані про особу обвинуваченого та дійшов правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою, тому апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, а ухвала суду є обґрунтованою та відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.

Керуючись ст. ст. 177-178, 331, 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -
постановив
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 16.03.2022 року у кримінальному провадженню №0000119 від 30.11.2020, якою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчинені злочину, передбаченої ч.2 ст.307 КК України, продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 15.05.2022 року - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4