УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження, за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 грудня 2021 року, якою відмовлено в задоволені клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6
засуджений ОСОБА_5 ( в режимі відеоконференції з
ДУ «Вознесенська ВК №72»)
захисник ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференції з
Южноукраїнського міського суду Миколаївської області)

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду скасувати. Постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою суду, відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі засуджений, зауважує, що за період відбування покарання зарекомендував себе з позитивного боку, працював, але адміністрація колонії не відобразила його трудову діяльність в характеристиці, яку надали до суду. Не погоджується з рішенням суду, та вважає, що своєю сумлінною поведінкою довів своє виправлення.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Засуджений ОСОБА_5 , який відбуває покарання в ДУ «Вознесенська виправна колонія (№72)», звернувся до суду з клопотанням про застосування відносно нього пільги, передбаченої ст.81 КК України у вигляді умовно-дострокового звільнення, яке він в судовому засіданні підтримав. Зазначив, що не працює, оскільки немає паспорту, а працівники колонії не сприяють йому в отриманні паспорту, вимагають гроші для оформлення паспорту. Вказав, що працював на промзоні без паспорту, але оскільки це незаконно - колонія не відобразила це в матеріалах справи. Вказав, що виправився, тому заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 грудня 2021р. відмовлено у задоволенні клопотанні засудженого ОСОБА_5 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Відмовляючи в задоволенні клопотання суд зазначив, що дані про особу засудженого ОСОБА_5 та його поведінку за весь період відбування ним покарання не свідчать про доведення його виправлення та про наявність визначених ст.81 КК України підстав для застосування умовно-дострокового звільнення.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та захисника, на підтримку вимог апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно дострокове звільнення може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Тобто, єдиною і достатньою підставою умовно - дострокового звільнення ( крім відбуття визначеної в законі частини строку покарання) є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбуття покарання, а також після фактичного відбуття засудженим не менш двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

З матеріалів особової справи засудженого судом встановлено, що ОСОБА_5 засуджений 23.03.2021 року Суворовським районним судом м. Одеси за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70, ч.ч.1, 4 ст.71 КК України до покарання у вигляді 5 років 9 місяців позбавлення волі. Раніше він теж був судимий за вчинення злочинів проти власності.

Згідно із характеристикою, наданою адміністрацією установи відбування покарання, початок строку відбуття покарання засудженим ОСОБА_5 10.09.2020 року, закінчення строку відбуття покарання 05.01.2023 року.
В характеристиці вказано, що засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі знаходиться з 11.09.2020 року. Під час тримання у СІЗО №21 м. Одеса вимог режиму утримання не порушував, стягнень та заохочень не мав. З 13.10.2020 року ОСОБА_5 відбував покарання у ДУ «Вознесенська виправна колонія (№72)», стягнень, заохочень не має. З 23.01.2021 року під час тримання у СІЗО №21 м. Одеса вимог режиму утримання не порушував. Стягнень та заохочень не мав. З 05.08.2021 року ОСОБА_5 відбуває покарання у ДУ «ВК №72». За період відбування покарання характеризується посередньо, стягнень, заохочень не має. 17.11.2020 року ОСОБА_5 розглядався на комісії відповідно до ст.82 КК України. Рішенням комісії було відмовлено, так як засуджений не став на шлях виправлення. Після розгляду комісією у порядку ст.82 КК України засуджений ОСОБА_5 стягнень та заохочень не мав.

Як вбачається із матеріалів провадження, засуджений ОСОБА_5 в майстерні установі не працевлаштований, даних про те, що він залучався до соціально-корисних робіт матеріали особової справи засудженого та характеристика - не містять. Протягом всього періоду відбуття покарання ОСОБА_5 жодного разу не заохочувався. Участі в програмах виховного впливу та соціально-корисному житті відділення засуджений не приймає.Окрім того представник колонії зазначив, що в колоніє є багато робіт, де наявність паспорту, як і офіційного працевлаштування не потрібно, натомість як ОСОБА_5 не приймає участь в таких роботах.

Крім того в судовому засіданні суду першої інстанції, представник ДУ «Вознесенська ВК №72» заперечував проти задоволення клопотання засудженого, зазначивши, що ОСОБА_5 не працевлаштований, бажання працювати не виявляє, участі у суспільно-корисному житті відділення та програмах диференційованого виховного впливу на засуджених до позбавлення волі не приймає, за весь період відбування покарання стягнень, заохочень взагалі не має, що не доводить його виправлення в місцях позбавлення волі та свідчить про відсутність підстав для застосування умовно-дострокового звільнення.

Окрім того представник колонії зазначив, що в колоніє є багато робіт, де наявність паспорту, як і офіційного працевлаштування не потрібно, натомість як ОСОБА_5 не приймає участь в таких роботах.

Відмовляючи у задоволенні заяви засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд першої інстанції обґрунтовано послався на те, що ОСОБА_5 за час відбування покарання не став на шлях виправлення, не відбулось суттєвих змін у його особистості, останній не довів, що готовий до самокерованої, правослухняної поведінки, а тому потребує подальшого виховного впливу.

Доводи засудженого про те, що він довів своє виправлення не підтверджується матеріалами особової справи.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення у відповідності з вимогами статті 81 КК України та статей 537, 539 КПК України.

Ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 грудня 2021 року, якою відмовлено в задоволені клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді