Провадження № 1-кп/537/35/2022
Справа № 537/3764/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.05.2022 Крюківський районний суд м.Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді : ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

адвокат ОСОБА_7 ,

перекладач ОСОБА_8 ,

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області кримінальне провадження № 0001123 від 13.07.2020року про обвинувачення ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, азербайджанцю, уродженцю с. Яйджи Джульфа район Азербайжан, освіта середньо-технічна, учасником бойових дій, ліквідатором аварії на ЧАЕС не являється, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не маючому, не одруженому, працюючому приватним підприємцем, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Суд визнав доведеним, що обвинувачений ОСОБА_11 вчинив злочин за наступних обставинах:
12.07.2020 приблизно о 19 годині 50 хвилин, в світлий час доби, в ясну суху погоду, по сухому асфальтобетонному покриттю проїзної частини дороги вул. Леонова м. Кременчука Полтавської області, яка має по одній смузі руху в кожному напрямку, які між собою визначені переривчатою лінією горизонтальної дорожньої розмітки 1.5, зі сторони перехрестя вулиць Леонова Черниша, в напрямку перехрестя вулиць Леонова Локомотивна, в межах своєї смуги руху, з перевищенням максимально допустимої швидкості для населеного пункту (50 км/год) 69 км/год, рухався автомобіль марки «Toyota» моделі «Camry» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_10 , який перевозив в якості пасажира переднього сидіння ОСОБА_9 .

В цей же час в попутному напрямку попереду автомобіля марки «Toyota» моделі «Camry», в межах тієї ж смуги руху, рухалася колона автомобілів, в кількості двох транспортних засобів, а саме: автомобіль марки «Chevrolet» моделі «Nubira», за яким попереду рухався автомобіль марки «ВАЗ» моделі «21150» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_11 , який мав намір в межах нерегульованого перехрестя нерівнозначних доріг вулиць Леонова Локомотивна, виконати маневр повороту ліворуч, який полягав у перетині зустрічної смуги руху.

В подальшому на стадії зближення в повздовжньому напрямку, за умови різниці в швидкостях автомобіля марки «Toyota» моделі «Camry» та вищевказаних автомобілів в колоні, котрі рухалися повільніше попереду, водій ОСОБА_10 , за умови невідповідного забезпечення безпеки дорожнього руху на перехресті вулиць Леонова Локомотивна, а саме за наявності дорожньої розмітки 1.5, яка інформує учасників дорожнього руху про відсутність попереду перехрестя, замість встановленого перед перехрестям, по ходу руху транспортних засобів, дорожнього знаку 2.3 «Головна дорога» «Правил дорожнього руху України» та відсутності нанесеної дорожньої розмітки 1.6 (лінія наближення переривчата лінія, в якій довжина штрихів утричі перевищує проміжки між ними), яка попереджає про наближення до розмітки 1.1 (вузька суцільна лінія), яку заборонено перетинати, тим самим будучи дезорієнтованим стосовно наявності попереду вказаного перехрестя, виконав маневр виїзду на зустрічну смугу руху з метою виконання обгону автомобіля марки «Chevrolet» моделі «Nubira» та відповідно автомобіля марки «ВАЗ» моделі «21150».

В той момент як водій ОСОБА_12 , керуючи автомобілем марки «Toyota» моделі «Camry», знаходився в межах зустрічної смуги руху в стадії маневру обгону, водій ОСОБА_11 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ» моделі «21150», наблизившись в повздовжньому напрямку до перехрестя вулиць Леонова Локомотивна, порушуючи вимоги п. 10.1. «Правил дорожнього руху України», де вказано, що:

?10.1. «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»,

перед зміною напрямку руху та початком маневру повороту ліворуч не переконався в безпеці даного маневру, змінив напрямку свого руху ліворуч, виїхав на зустрічну смугу руху, чим створив небезпеку для руху водію ОСОБА_10 та допустив зіткнення лівою бічною частиною автомобіля марки «ВАЗ» моделі «21150» з передньою правою частиною автомобіля марки «Toyota» моделі «Camry».

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 та ОСОБА_9 отримали тілесні ушкодження.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 756 від 15.10.2020 у гр. ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закрита тупа травма грудей у вигляді: саден на грудях зліва, в проекції реберної дуги; розриву лівого куполу діафрагми; забою легень. Вищевказана травма грудей у своєму перебігу ускладнилась розвитком гідротораксу та гідроперикарду. Перелом шийки лівого стегна; перелом тіла лівої сідничної кістки. Закрита тупа травма грудей за ступенем тяжкості, має ознаки ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, згідно (п. п. 2.1.1 «а», 2.1.2, 2.1.3 «о») «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р. Перелом шийки лівого стегна та перелом тіла лівої сідничної кістки за ступенем тяжкості, мають ознаки ушкоджень СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості (п. п. 2.2.1 «а», «б», «в», 2.2.2.) «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1037 від 01.12.2020 у гр. ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку середнього ступеню та переломами кісток черепу та кісток лицевого скелету зліва, переломів лівої ключиці, 4-5го ребер зліва, забійних ран та саден шкіри, забоїв м`яких тканин голови, тулубу, кінцівок, кваліфікуються, як ТЯЖКІ тілесні ушкодження по ознаці небезпеки для життя (п. 2.1.2., 2.1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу № 6 МОЗ України від 17.01.95р.).

Відповідно до висновку комплексної судової дорожньо-технічної, автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № 17940/17941/17942 від 24.03.2021 в момент первинного контакту правий передній кут автомобіля марки «Toyota» моделі «Camry» був повернутий до лівої бічної частини кузова автомобіля марки «ВАЗ» моделі «21150», в районі розташування задньої частини лівого переднього крила. Кут між повздовжніми осями автомобілів марки «Toyota» моделі «Camry» та марки «ВАЗ» моделі «21150» в момент первинного контакту був близьким 30°+5°. Швидкість руху автомобіля марки «Toyota» моделі «Camry» перед початком гальмування, з урахуванням витрат кінетичної енергії на утворення пошкоджень на автомобілях марки «ВАЗ» моделі «21150» та марки «Toyota» моделі «Camry» та кінцевого їх розташування становила близько 69 км/год. В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля марки «ВАЗ» моделі «21150» ОСОБА_11 повинен був діяти у відповідності з вимогами п. 10.1 Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість уникнути зіткнення транспортних засобів для водія автомобіля марки «ВАЗ» моделі «21150» ОСОБА_11 визначалася шляхом виконання ним вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, для чого в нього не було перешкод технічного характеру. В даній дорожній ситуації дії водія автомобіля марки «ВАЗ» моделі «21150» ОСОБА_11 не відвідали, вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України та знаходилися з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди. В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля марки «Toyota» моделі «Camry» ОСОБА_10 повинен був діяти у відповідності з вимогами п. п. 12.3, 124 та 14.6 (а) Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо-транспортній ситуації водій ОСОБА_10 не мав технічної можливості уникнути даної ДТП шляхом виконання ним вимог п. п. 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо-транспортній ситуації в діях водія автомобіля марки «Toyota» моделі «Camry» ОСОБА_10 не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які б, з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв`язку з виникненням даної ДТП. Дії водія автомобіля марки «Toyota» моделі «Camry» ОСОБА_10 , який рухався зі швидкістю яка була більша ніж допустима в населеному пункті, не відповідали вимогам п. 12.4 Правил дорожнього руху України, однак дані невідповідності з технічної точки зору не знаходилися у причинному зв`язку з ДТП.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 свою вину у вчиненні необережного злочину визнав , цивільний позов визнав частково, пояснивши про обставини вчиненого, що дійсно 12.07.2020року він керував транспортним засобом та рухався по вул. Леонова в м.Кременчуці. Коли він проїжджав магазин Диліжанс по вул..Леонова в м.Кременчуці то вимкнув лівий поворот та почав маневр. В цей час він почув удав та втратив тяму. Обставини ДТП не пом*ятає. Розуміє що вчинив злочин з необережності, дуже жалкує. З потерпілим давно знайомі, підтримає добрі стосунки.

Потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що 12.07.2020року приблизно о 18.00 він керував автомобілем ТОЙОТА КАМРИ, рухався по вул.Леонова в м.Кременчуці. В салоні його автомобіля був потерпілий ОСОБА_9 . Н а вул.Леонова в м.Кременчуці він вимкнув лівий поворот і почав здійснювати маневр обгону. Попереду , в попутному напрямку рухався інший автомобіль, який почав різкий маневр вліво. Пом*ятає був удар. Було світло. Попереду рухався ШЕВРОЛЕ. Знаков не було. Лінія була преривисною, удар в передне ліве колесо. Передок його автомобіля був розбитий вщент. Рухалися з Крюкова в бік Молодіжного. Його пасажир отримав тілесні ушкодження. Більше нічого не пом*ятає.Від заявленого цивільного позову відмовляється. Прохав суд суворо не карати обвинуваченого, тому що вони самі знайшли порозуміння між собою. Прохав суд не позбавляти обвинуваченого свободи та прав водія. Претензій матеріального та матеріального характеру до обвинуваченого не має.

Потерпілий ОСОБА_9 в останні судові засідання не з*явився, направив клопотання про розгляд справи без його участі, при визначенні покарання полагається на розсуд суду, цивільний позов підтримує.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що 12.07.2020року близько 20.00 він керував транспортним засобом по вул..Леонова в м.Кременчуці. Попереду нього рухався автомобіль ВАЗ. Біля магазину Дилижанс його обігнав автомобіль ТОЙОТа . В цей час автомобіль який хухався попереду почав маневр вліво. В результаті сталося ДТП. Потім він зупинився та почав витягувати пасажирів з автомобіля ТОЙОТА. Викликали поліцію та швидку. Більше він не пом*ятає, тому що одразу уїхав.

Безпосередньо дослідивши та перевіривши в судовому засіданні зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого йому злочину повністю доведена та підтверджується наступними доказами:

-Рапорт заява про ДТП від 12.07.2020року;

-Протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 12.07.2020року відповідно до якого встановлено місце вчинення ДТП, обставини справи, місцезнаходження транспортних засобів після ДТП, схема до протоколу огляду місця ДТП, фото таблиця;

-Довідка екстреної медичної допомоги №2 м.Кременчука про реєстрацію виклику з приводу ДТП;

-Висновок Експерта №756 09.09.2020року яким встановлені тілесні ушкодження отримані потерпілим ОСОБА_10 , безпосередній механізм заподіяння тілесних ушкоджень;

-Висновок Експерта №1037 від 22.09.2020року яким встановлені тілесні ушкодження отримані потерпілим ОСОБА_9 , безпосередній механізм заподіяння тілесних ушкоджень;

-Висновок проведення слідчого експерименту від 12 грудня 2020року, яким встановлені обставини ДТП, визначено видимість перехрестя, проведенні відповідні замірі;

-Протокол проведення слідчого експерименту від 16 грудня 2020року за участі свідка ОСОБА_14 ;

-Протокол проведення слідчого експерименту від 23 грудня 2020року за участі свідка ОСОБА_11 ;

-Висновок Експертів №17940/17941/17942 за результатами проведення комплексної судової дорожньо-технічної, авто технічної та транспортно-трасологічної експертизи від 24.03.2021року;

та іншими матеріалами в їх сукупності дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Отже, аналізуючи та оцінюючи досліджені в судовому засіданні письмові докази та документи, суд вважає, що винуватість ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю доводиться дослідженими в судовому засіданні доказами, які є взаємопов`язаними, повністю узгоджуються між собою та в своїй сукупності є достатніми для доведення винуватості обвинуваченого.
З урахуванням викладеного, допитавши обвинуваченого, потерпілих, свідків та дослідивши письмові докази, суд прийшов до переконання, що своїми діями ОСОБА_11 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення за обставин, викладених у вироку, його дії суд кваліфікує за ч.2 ст. 286 КК України, оскільки своїми необережними діями він вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли тяжкі тілесні ушкодження потерпілим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином; також положення ст.. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не лише кару, а й виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим так і іншими особами, та згідно до положень ст. 65 КК України відповідно до якої особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого відповідно до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст.67 КК України, суд не вбачає.
Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що досліджуючи дані про особу, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле, склад сім`ї, його матеріальний стан тощо.
Обвинувачений ОСОБА_11 відповідно до інформаційної довідки раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання - зарекомендував себе виключно позитивно, з сусідами підтримує добросусідські відносини, ввічливий, чуйний, завжди готовий прийти на допомогу іншим, спиртними напоями не зловживає, з власної ініціативи підтримує благоустрій будинку та прибудинкової території, жодних скарг на гр. ОСОБА_11 _ від сусідів або інших осіб не надходило, на даний час є приватним підприємцем, на обліках в Кременчуцькому наркологічному диспансері та Кременчуцькому психоневрологічному диспансері не перебуває.
Так, згідно зі статтями 50, 65КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Домірність покарання за злочин є проявом справедливості як однієї з основоположних засад кримінального провадження.
У ст.65КК визначено загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за ст.286КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину,а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання та особу винного.
За змістом ст.75КК України, рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи та прийде дл висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання.
Разом з цим, з огляду на положення ст.75КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.
Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.
Зокрема, суд врахував як пом`якшуючі покарання обставини, щире каяття, оскільки обвинувачений фактично вину визнав, виявив готовність нести покарання, вибачився перед потерпілими та вживав заходів щодо відшкодування шкоди потерпілим, активне сприяння розкриттю злочину.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року № 14 при призначенні покарання за ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Отже, посткримінальна поведінка обвинуваченого свідчить про те, що він дійсно щиро розкаявся у скоєном та зробив належні для себе висновки.
Суд, зваючи на те, що думка потерпілого не має переважного значення при прийнятті рішення щодо покарання, разом із тим, позиція потерпілого, не може бути залишена без належної уваги та оцінки і безумовно підлягає врахуванню в сукупності з іншими обставинами.
Таку позицію потерпілий ОСОБА_10 підтримав під час судового розгляду, вказавши, що пробачив ОСОБА_11 та не має до нього жодних претензій. Вважає, що ОСОБА_11 не є небезпечним для суспільства та його виправлення можливе без ізоляції в місця позбавлення волі.
Зазначені обставини, які, на думку суду, підлягають обов`язковому врахуванню, і додержання принципу співмірності та індивідуалізації покарання є підставою для висновку суду про можливість досягти мети заходу примусу без ізоляції ОСОБА_11 від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою впродовж іспитового строку, встановленого ст. 75 КК України.

Таке покарання, на думку суду, повністю узгоджуватиметься з критерієм справедливості, правову позицію щодо якого висловив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі N 1-33/2004, зазначивши, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного та особою винного.
Беручи до уваги вище викладене, також враховуючи думку потерпілих про призначення покарання не пов`язаного з позбавленням волі, суд приходить до переконання щодо призначення міри покарання у межах санкції статті передбачаючої відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення не пов`язаного з ізоляцією від суспільства з застосуванням ст. 75 КК України, тобто звільнити від відбування покарання з іспитовим строком, поклавши відповідно до ст.. 76 КК України на нього обов`язки, оскільки саме це покарання, на думку суду, буде достатнім та необхідним для його виправлення.
З урахуванням вищевказаних обставин, а також особи обвинуваченого, який є приватним підприємцем, діяльність пов`язана з наданням послуг перевезення, є членом азербайджанської діаспори, яка надає волонтерську допомогу по перевезенні та доставки продуктів харчування, на утриманні є жінка, з якою він перебуває у цивільному шлюбі та їх батьки похилого віку, суд вважає можливим при призначенні ОСОБА_11 покарання зберегти за ним право управляти транспортним засобом, тобто не призначати додаткове покарання, передбачене в санкції ч. 2 ст. 286 КК України.

Призначаючи покарання суд застосовує положення ч.1 ст. 5 КК України та призначає покарання в редакції ч.2 ст. 286 КК України, яка діяла на момент скоєння кримінального правопорушення.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду тощо.

Призначаючи ОСОБА_11 зазначене вище покарання за ст.286 ч.2 КК України, суд виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових злочинів, таким, що відповідає його особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.

При цьому, суд вважає таке рішення справедливим та достатнім для досягнення мети покарання таким, що відповідає принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Щире каяття обвинуваченого в даній ситуації ґрунтується на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки і характеризується щирим осудом цієї поведінки, бажанням виправити ситуацію, а також готовність нести кримінальну відповідальність.

У справі потерпілими ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та прокурором заявлені цивільні позови про відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди та моральної шкоди:

ОСОБА_10 заявлено позов про стягнення з Прат «СК Провідна» 169231.81грн майнової шкоди, де 39231.81грн. витрати на лікування та 130000 грн шкоди із знищенням автомобіля, та 1961грн. моральної шкоди та про стягнення з ОСОБА_11 на його користь 242770грн. майнової шкоди, 100000грн. моральної шкоди та 3030грн. процесуальних витрат;

ОСОБА_9 заявлено позов про стягнення з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в сумі 350тисяч грн.. та витрати на правничу допомогу в сумі 1500грн;

Прокурором заявлено позов про стягнення з ОСОБА_11 на користь держави в особі КП «ПОКЛ ім..М.В.Скліфосовського ПОР» на стаціонарне лікування потерпілих в сумі 72379грн.11коп.

Згідно ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково, чи відмовляє в ньому.

Вислухавши учасників судового провадження , дослідивши письмові докази в справі, суд приходить до наступного.

Суд знаходить позовні вимоги потерпілого ОСОБА_10 необхідно залишити без розгляду в зв*язку з відмовою потерпілого від цивільного позову.

Суд знаходить позовні вимоги потерпілого ОСОБА_9 такими, що підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Приймаючи до уваги те, що вина ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України доведена в повному обсязі та цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди обвинувачений визнав в повному обсязі, то суд приходить до висновку, що позов, щодо стягнення витрат на правову допомогу в сумі 1500грн грн. задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Статтею 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування судом враховуються вимоги розумності і справедливості.

П.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року вказує, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

П.9 названої Постанови Пленуму Верховного Суду України вказує, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховує характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданих травм, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації (останнє залежить від характеру діяльності потерпілого, посади, часу й зусиль необхідних для відновлення попереднього стану, наміру, з яким діяв заподіювач шкоди тощо)

Беручи до уваги те, що моральна (немайнова) шкода була завдана потерпілому ОСОБА_9 внаслідок неправомірних дій та виразилась в отриманні тяжких тілесних ушкоджень, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд знаходить можливим частково задовольнити позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди і вважає потрібним стягнути на користь позивача 15000 (двадцять тисяч) гривень моральної (немайнової) шкоди.

Цивільний позов прокурора про стягнення витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілих необхідно залишити без розгляду, роз*яснивши право потерпілих на вирішення питання відшкодування завданих збитків в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до вимог ст.124 ч.2 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Речовий докази по справі, відповідно до ст.100 КПК України - автомобіль марки ВАЗ 21150 днз НОМЕР_2 , коричневого кольору повернути користувачу ОСОБА_11 .

Речовий докази по справі, відповідно до ст.100 КПК України - автомобіль марки TOYOTA CAMRI, днз НОМЕР_3 , - залишити власнику ОСОБА_10 .

Ухвали слідчого судді Крюківського районного суду про накладення арешту на майно від 15.07.2020року а саме арешт на автомобіль марки ВАЗ 21150 днз НОМЕР_2 та автомобіль марки TOYOTA CAMRI, днз НОМЕР_3 ,- скасувати.

Керуючись ст. ст. 373,374 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :

ОСОБА_11 визнати винним та призначити покарання за ст. 286 ч.2 КК України у виді позбавлення волі строком на 3( три) роки 6місяців без позбавленням права керування транспортними засобами.

Відповідно ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_11 від відбування призначеного судом покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши 1/ один / рік іспитового строку.

Відповідно до ст. 76 КК України, впродовж іспитового строку на засудженого ОСОБА_11 покласти обов`язки:

1)періодично з*являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2)повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід ОСОБА_11 до набрання вироком законної сили обрати особисте зобов*язання, поклавши на нього обов*язки не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Цивільний позов ОСОБА_10 залишити без розгляду, в зв*зку з відмовою від цивільного позову.

Цивільний позов ОСОБА_9 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди 15000/п*ятнадцять тисяч/грн. та 1500/ одна тисяча п*ятсот/грн. витрат на правову допомогу.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_9 відмовити.

Цивільний позов прокурора Кременчуцької окружної прокуратири ОСОБА_5 залишити без розгляду, роз*яснивши право на вирішення питання відшкодування завданих збитків в порядку цивільного судочинства.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь держави 19735/дев*ятнадцять тисяч сімсот тридцять п*ять/грн. 15коп. вартість проведення комплексної судової дорожньо-технічної та транспортно- трасо логічної експертизи №17940/17941/17942 від 24.03.2021року.

Речовий докази по справі, відповідно до ст.100 КПК України - автомобіль марки ВАЗ 21150 днз НОМЕР_2 , коричневого кольору залишити користувачу ОСОБА_11 .

Речовий докази по справі, відповідно до ст.100 КПК України - автомобіль марки TOYOTA CAMRI, днз НОМЕР_3 , - залишити власнику ОСОБА_10 .

Ухвали слідчого судді Крюківського районного суду про накладення арешту на майно від 15.07.2020 року, а саме арешт на автомобіль марки ВАЗ 21150 днз НОМЕР_2 та автомобіль марки TOYOTA CAMRI, днз НОМЕР_3 ,- скасувати.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Подання апеляційної скарги на вирок зупиняє набрання ним законної сили.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Судові рішення суду апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту їх проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченому, прокурору та потерпілому.
Копію вироку негайно вручити перекладачу для перекладу та вручення засудженому.

Головуючий суддя: ОСОБА_1