Справа №:755/7086/22
Провадження №: 1-кс/755/1811/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" жовтня 2022 р. слідча суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0001951 від 26 липня 2022 року,
в с т а н о в и л а :
адвокат ОСОБА_4 звернувся до слідчої судді із клопотанням в порядку ст. 174 КПК України, у якому просить скасувати арешт, накладений ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 серпня 2022 року на мобільний телефон марки «Iphone 13» чорного кольору з IMEI1 НОМЕР_1 , IMEI2 НОМЕР_2 , MEID НОМЕР_1 з сім-картою мобільного оператора зв`язку НОМЕР_3 , футболку чорного кольору з малюнком обличчя тигра спереду, пару кросівок темно-синього кольору, блакитні джинси, які належить ОСОБА_5 .
Заявник вважає, що оскільки органом досудового розслідування жодним чином не доведено, що вилучені речі є чи були предметом злочинної діяльності, на момент застосування арешту та подання клопотання про скасування арешту майна нікому не повідомлялось про підозру у вказаному кримінальному провадженні, а санкція статті не передбачає конфіскацію майна, арешт на вилучене майно було накладено необґрунтовано, тому просить його скасувати.

У судовому засіданні власник майна ОСОБА_3 та його адвокат ОСОБА_4 клопотання підтримали та просили задовольнити.

Прокурор Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання, оскільки арешт накладено з метою збереження речових доказів. Крім того, ще не проведено огляд мобільного телефону.

Вивчивши клопотання, додані до нього документи, якими заявник обґрунтовує доводи клопотання, матеріали клопотання про арешт майна, заслухавши власника майна, адвоката та прокурора, слідча суддя дійшла такого висновку.
Ухвалою слідчої судді Дніпровського районного суду м. Києва від 23 серпня 2022 року задоволено клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 та накладено арешт на мобільний телефон марки «Iphone 13» чорного кольору з IMEI1 НОМЕР_1 , IMEI2 НОМЕР_2 , MEID НОМЕР_1 з сім-картою мобільного оператора зв`язку НОМЕР_3 , футболку чорного кольору з малюнком обличчя тигра спереду, пару кросівок темно-синього кольору, блакитні джинси, шляхом заборони права користування, розпорядження та відчуження.
Відповідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Як зазначається в ухвалі слідчої судді Дніпровського районного суду м. Києва від 23 серпня 2022 року, метою застосування арешту є збереження речових доказів згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Згідно ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Відповідно до ч. 3 ст. 22 КПК України слідчий суддя під час кримінального провадження не може одночасно виконувати функції державного обвинувачення, захисту і судового розгляду. Так, функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання, в даному випадку - власника майна, разом з тим сторона обвинувачення у випадку не згоди з даним клопотанням зобов`язана належним чином її теж обґрунтувати. Відтак слідчий суддя розглядає клопотання на підставі тих доказів, які слідчому судді і представлені. При цьому, жоден учасник не був позбавлений можливості надати їх безпосередньо в судовому засіданні.
Так, арешт майна є триваючим втручанням у право власності, - а іноді і в право на особисте та сімейне життя, - тому рішення, навіть правильне, яке встановлює арешт майна, може з часом втратити свою обґрунтованість в результаті зміни обставин, які правомірність такого арешту обґрунтовували. А тому може потребувати зміни в режимі арешту майна і навіть його скасування.
Відповідно до п. 7 ч. 12 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.
Застосування заходів забезпечення кримінального провадження, за п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, є неможливим, якщо потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні.
Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

У судовому засіданні встановлено, що ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 23 серпня 2022 року у межах даного кримінального провадження, як правильна та якою накладено арешт майна, у цій ситуації, з часом втратила свою актуальність у частині арешту мобільного телефону шляхом заборони його користування та розпорядження, у результаті зміни обставин, які правомірність такого арешту обґрунтовували.

З урахуванням того, що збереження арешту мобільного телефону у частині заборони користування та розпорядження власником ОСОБА_3 , з урахуванням перебігу досудового розслідування, матиме характер надмірного тягаря, невиправдано обмежуватиме його права і порушуватиме справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, слідча суддя вважає за можливе скасувати арешт в частині заборони ОСОБА_3 користуватися та розпоряджатися належним йому мобільним телефоном, потреба у якому на даному етапі кримінального провадження відпала.

Щодо скасування арешту в іншій частині, то слідча суддя зазначає, що наразі досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, мобільний телефон марки «Iphone 13» чорного кольору з IMEI1 НОМЕР_1 , IMEI2 НОМЕР_2 , MEID НОМЕР_1 з сім-картою мобільного оператора зв`язку НОМЕР_3 , футболку чорного кольору з малюнком обличчя тигра спереду, пару кросівок темно-синього кольору, блакитні джинси визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні, тому в цій частині клопотання про скасування арешту майна задоволенню не підлягає.

Стаття 41 Конституції України гарантує, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності і право приватної власності є непорушним.
Аналогічні гарантії захисту права власності містяться у статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року, згідно якого ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Так, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії», заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).
У своєму рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» заява № 19336/04 п. 168, Європейський суд з прав людини також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Статтею 174 КПК України встановлено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 22, 98, 170-174 КПК України, слідча суддя,
п о с т а н о в и л а:
клопотання представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0001951 від 26 липня 2022 року задовольнити частково.
Скасувати накладений ухвалою слідчої судді Дніпровського районного суду м. Києва від 23 серпня 2022 року в справі № 755/7086/22 арешт на мобільний телефон марки «Iphone 13» чорного кольору з IMEI1 НОМЕР_1 , IMEI2 НОМЕР_2 , MEID НОМЕР_1 з сім-картою мобільного оператора зв`язку НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_3 , у частині заборони права його користування та розпорядження.
У задоволенні клопотання у іншій частині відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідча суддя ОСОБА_1