Справа № 541/1978/22
№ провадження 1-кп/541/207/2022
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2022 року місто Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миргород в режимі відеоконференції з Державною установою «Полтавська установа виконання покарань (№23)» обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000499 від 29.07.2022 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Орджонікідзе Дніпропетровського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, постійного місця проживання не маючого, особу з інвалідністю ІІІ групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
1) Вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30.06.2010 за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;
2) Вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16.02.2011 за ч. 2, ч. 3 ст. 185 КК України до 4-х років позбавлення волі, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років 6 шести місяців позбавлення волі;

3) Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.09.2013 за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі;

4) Вироком Великобагачанського районного суду Полтавської області від 20.09.2017за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України до 3 років позбавлення волі;

5) Вироком Миргородського міськрайонного суду від 10.03.2022 за ч. 2 ст. 185 КК України, до 2-х років позбавлення волі, із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України іспитовий строк 1 рік 6 місяців.
за обвинуваченням у вчиненні злочину, відповідальність за який передбачена ч. 4 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , в період дії іспитового строку, будучи раніше судимим за вчинення корисливих злочинів на території м. Миргород, повторно вчинив корисливий злочин в умовах воєнного стану за наступних обставин:

Так, під час дії воєнного стану, що введений у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб та у подальшому Указом Президента України від 14 березня 2022 року №133/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, Указом Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, Указом Президента України від 12 серпня 2022 року № 273/2022 продовжено з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, 28 липня 2022 року, близько 13 години 30 хвилин, (більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не вдалося), ОСОБА_4 , перебував поблизу магазину «Ветеран» який розташований за адресою: м. Миргород, вул. Гоголя, 36, де на паркувальному майданчику виявив велосипед марки «Azimut» моделі «Power 7» з колесами 24 дюйми та рамою 17 дюймів червоно-чорного кольору, який вирішив викрасти.
В подальшому реалізовуючи свій раптово виниклий умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, переслідуючи мету незаконного збагачення, переконавшись, що власник велосипеда та інші особи за його діями не спостерігають, тобто діючи таємно, повторно ОСОБА_4 , викрав велосипед марки «Azimut» моделі «Power 7» з колесами 24 дюйми та рамою 17 дюймів червоно-чорного кольору, належний потерпілій ОСОБА_5 вартість якого становить 3750 грн. 00 коп.
Після чого, ОСОБА_4 , з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, тим самим повністю довів свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна до кінця, чим спричинив потерпілій ОСОБА_5 матеріальних збитків на загальну суму 3750 грн. 00 коп.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, суду пояснив, що 28 липня 2022 року, у денний час, проходив біля магазину «Ветеран» у м.Миргород, де на паркувальному майданчику помітив велосипед , біля якого нікого не було, він підійшов , побачив, що велосипед не закріплений, сів на нього і поїхав. Наступного дня він був зупинений працівниками поліції і велосипед у нього був вилучений. Просив суд суворо не карати, щиро кається у скоєному.

Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, до суду подала заяву, в якій просила судове засідання провести у її відсутність, повідомила, що претензій до обвинуваченого не має, при винесенні вироку покладалася на розсуд суду.

Прокурор вказав, що у судовому засіданні достеменно встановлено, що інкриміноване кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим, тому просить суд визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого. 4 ст. 185 КК України. Посилаючись на те, що обвинувачений вчинив злочин у період невідбутого покарання, але враховуючи, що останній сприяв розкриттю кримінального правопорушення, щиро кається у скоєному, матеріальну шкоду відшкодував, є особою з інвалідністю ІІІ групи, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, просив із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України визначити покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі та з врахуванням положень ч.1 ст. 71 КК України, до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Миргородського міськрайонного суду від 10.03.2022 року у вигляді одного року позбавлення волі та остаточно визначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
Суд, проаналізувавши викладене, враховуючи, що учасниками судового провадження фактичні обставини справи не оспорювалися, суд за їх спільною згодою, в тому числі обвинуваченого, в силу дії ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно не оспорюваних фактичних обставин справи та в цій частині обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу.

Дії обвинуваченого судом кваліфікуються за ч. 4 ст. 185 КК України за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання за скоєне, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обвинуваченим скоєно умисний корисливий злочин, який за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких, раніше був судимий, скоїв злочин в період іспитового строку. На обліках у лікарів психіатра та нарколога не значиться, за місцем проживання характеризується посередньо.

Обставинами, що пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України є щире каяття у скоєному та активне сприяння розкриттю злочину, повернення майна власнику.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно до ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначення покарання суди мають суворо додержувати вимог ст.65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Виходячи з положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого злочину.

Згідно ст. 69 ч. 1 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного ,суд може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті.
З урахуванням ряду обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , а саме: щире каяття, визнання вини, сприяння у розкритті злочину та відшкодування шкоди потерпілому, думки потерпілого, який покладається на розсуд суду та не наполягає на суворому покаранні, також враховуючи, що ОСОБА_4 є особою з інвалідністю ІІІ групи, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_4 при призначенні покарання за ч. 4 ст.185 КК України вимоги ч. 1 ст.69 КК України та призначити останньому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
В абз. 4 п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2010 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що ч. 2 ст. 75 КК України передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК України, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

З огляду на викладене суд констатує, що призначене покарання обвинувачений має відбувати реально, оскільки новий злочин він вчинив під час іспитового строку і підстави для звільнення від відбування покарання суд не вбачає.

Остаточне покарання обвинуваченому слід призначити з врахуванням положень ч.1 ст. 71 КК України, до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Миргородського міськрайонного суду від 10.03.2022 року у вигляді одного року позбавлення волі та остаточно визначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
Саме таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення нових злочинів.

Виходячи з того, що по справі були понесені витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи у розмірі 755 грн 12 коп, то відповідно до положень ч. 2 ст. 124 КПК України ці витрати слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 в дохід держави.
Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 03.08.2022 року на велосипед марки «Azimyt» моделі «Pover 7» .

Цивільний позов не заявлявся.
Запобіжний захід ОСОБА_4 залишити тримання під вартою. В строк відбуття покарання зараховується строк попереднього ув`язнення обвинуваченого згідно правил ст. 72 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, ч. 3 ст. 15, ст. ст. 50, 65, 66, 67, ч. 1, 3 ст. 68, ч. 1 ст. 69, ч. 4 ст. 185 КК України, ст. 100, ч. 2 ст. 124, ст. ст. 349, 369-371, 374, 376, 392, 393, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати невідбуте покарання ОСОБА_4 за попереднім вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 10 березня 2022 року у виді 1 (одного) року позбавлення волі , та призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Зарахувати ОСОБА_4 в строк відбуття покарання час перебування його під вартою у якості запобіжного заходу відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання обраховувати з часу обрання відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме з 17 год. 30 хв. 01 серпня 2022 року.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи у розмірі 755 (сімсот п`ятдесят п`ять) грн 12 коп.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 03.08.2022 року на велосипед марки «Azimyt» моделі «Pover 7» .

Речові докази: велосипед марки «Azimyt» моделі «Pover 7» , що знаходиться в камері зберігання речових доказів Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ( м.Миргород, Полтавська область, вул.Я.Усика, 34) повернути власнику ОСОБА_5 ; диск з відеозаписами камер відеоспостереження з магазину «Світлана-К» залишити у матеріалах кримінального провадження.

На вирок суду можуть бути подані апеляційні скарги до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок суду набирає законної сили після спливу 30 днів з дня його проголошення, у разі якщо учасниками судового провадження не буде подано апеляційних скарг. У разі подання апеляційних скарг, вирок суду набирає законної сили після ухвалення апеляційним судом рішення.

СуддяОСОБА_1