Справа № 497/1708/22
Провадження № 1-кс/497/684/22
УХВАЛА
06.09.2022 року Болградський районний суд Одеської області в складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м.Болград, клопотання старшого слідчого відділення №2 СВ Болградського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна,-

ВСТАНОВИВ:
02.09.2022 року (надіслано поштою 31.08.2022 року) старший слідчий відділення №2 СВ Болградського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області капітан поліції ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором Болградської окружної прокуратури ОСОБА_4 про арешт тимчасово вилученого майна.

З клопотання вбачається, що відділенням №2 слідчого відділу Болградського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000415 від 31.08.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 240 КК України, за фактом незаконного видобування корисних копалин місцевого значення у значному розмірі.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що 30.08.2022 року невстановлена особа знаходячись на околиці смт.Серпневе Болградського району Одеської області, незаконно видобувала з пісочного кар`єру корисні копалини місцевого значення.

31.08.2022 року за письмовою заявою ОСОБА_5 , проведено огляд місця події, а саме транспортного засобу марки КАМАЗ моделі 5511, реєстраційний номер НОМЕР_1 , жовтого кольору, в ході якого виявлено та вилучено: 18,400 кг сипучої речовини схожої на пісок разом з вищевказаним транспортним засобом.

30.08.2022 року постановою слідчого вилучене майно, визнане речовими доказами та залучене до матеріалів кримінального провадження.

Отже, з метою збереження вилученого майна та необхідності його дослідження в ході слідчих дій відповідних судових експертиз, за результатами проведення яких зазначене майно може бути використане як речові докази, засобом чи предметом вчинення кримінального правопорушення, а його знищення унеможливлює встановлення всіх істотних обставин кримінального правопорушення, у зв`язку з цим є необхідність у накладанні на нього арешту судом, що зумовлено необхідністю збереження цих речових доказів у тому ж стані, що і на момент їх вилучення, тому слідчий просить накласти арешт на вищевказане майно.

Старший слідчий відділення №2 СВ Болградського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області капітан поліції ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання у його відсутності, клопотання підтримує та просить його задовольнити в повному обсязі (а.с.18).

ОСОБА_5 , який є розпорядником і фактичним власником майна, в судове засідання не з`явився, своєї позиції з приводу заявленого клопотання не надав.

Слідчий суддя перевіривши наданні матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, дійшов висновку щодо задоволення клопотання, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

В судовому засіданні встановлено, що 30.08.2022 року невстановлена особа, знаходячись на околиці смт.Серпневе Болградського району Одеської області, незаконно видобувала з пісочного кар`єру корисні копалини місцевого значення.

Вказані відомості 31.08.2022 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000415 за попередньою правовою кваліфікацією ч.1 ст.240 КК України.

З протоколу огляду місця події від 30.08.2022 року вбачається, що з 19:55 години по 20.40 годину працівниками поліції був оглянутий вантажний автомобіль "Камаз 5511", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , жовтого кольору кабіна та сірого кольору кузов, в якому виявлено пісок. Транспортний засіб з сипучою речовиною схожою на пісок вилучено. Постановою слідчого відділення №2 СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 від 31.08.2022 року це майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження є всі підстави обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, про що свідчить вилучене майно. Також слідчим доведено, що майно, на яке він просить накласти арешт, буде використано, як доказ у кримінальному провадженні, а саме транспортний засіб з сипучою речовиною, як знаряддя та об`єкт злочину.

Оцінивши обставини визначені ст.ст. 132,170 КПК України, суд дійшов висновку, що клопотання слідчого є обґрунтованим і підлягає задоволенню, так як вищезазначене майно, є речовим доказом у кримінальному правопорушенні, та вважає необхідним застосувати захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту вилученого майна.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 132,170-173,395 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:
Клопотання старшого слідчого відділення №2 СВ Болградського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Болградської окружної прокуратури ОСОБА_4 про арешт тимчасово вилученого майна - задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000415 від 31.08.2022 року, під час огляду транспортного засобу від 30.08.2022 року, а саме на:

- транспортний засіб марки КАМАЗ моделі 5511, реєстраційний номер НОМЕР_1 , жовтого кольору;

- 18 400 кг сипучої речовини схожої на пісок;

у частині позбавлення права їх відчуження, розпоряджання та користування.

Транспортний засіб марки КАМАЗ, моделі 5511, реєстраційний номер НОМЕР_1 , жовтого кольору, повернути власнику ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під розписку на відповідальне зберігання та відповідальною за його належне зберігання визначити ОСОБА_7 .

Сипучу речовину схожу на пісок, загальною масою 18 400 кг, передати на відповідальне зберігання представнику Тарутинської селищної ради Болградського району Одеської області в особі селищного голови ОСОБА_8 , під розписку на відповідальне зберігання та визначити його відповідальним за належне зберігання цього майна.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1