Справа № 449/1555/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/989/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні у м. Львові в режимі відеоконференції апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Перемишлянського районного суду Львівської області від 13 липня 2021 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , гр. України, розлученого, раніше судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 15 - ч.1 ст. 152, ч.1 ст. 296 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком визнано ОСОБА_6 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, та призначено йому покарання у виді арешту на строк 2 (два) місяці.

Визнано ОСОБА_6 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15-ч.1 ст.152 КК України, та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

З урахуванням ч.1 ст.70 КК України призначено ОСОБА_6 остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тобто з 1 жовтня 2020 року.

Запобіжний захід ОСОБА_6 у виді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишити без зміни.

Вирішено питання щодо речових доказів.

За вироком суду, ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що він о 18.00 год. 30 вересня 2020 року, на зупинці громадського транспорту по вул. Галицька, 67, м. Перемишляни, Львівська обл. попри присутність сторонніх осіб, з мотивів явної неповаги до суспільства, безсоромно чіплявся до ОСОБА_10 , а саме, діючи з винятковим цинізмом в присутності громадян, які знаходились на зупинці громадського, підняв плаття потерпілої до верху, оголивши нижню частину тулуба, після чого зловив останню за дві руки та почав тягнути її до себе.

Окрім цього, ОСОБА_6 приблизно о 18 год. 15 хв. 30 вересня 2020 року на зупинці громадського транспорту по вул. Галицька, буд. 67, м. Перемишляни, Львівська обл. побачив ОСОБА_11 , яка йшла тротуаром. Після цього ОСОБА_6 прослідував за потерпілою, оскільки в цей момент у нього виник умисел на вчинення дій сексуального характеру пов`язаних із вагінальним, анальним або оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій або будь-якого іншого предмета відносно останньої. В подальшому з метою реалізації свого злочинного наміру на зґвалтування ОСОБА_11 , наздогнавши останню поблизу входу на завод ПАТ «Модуль» (81200, вул. Галицька, буд. 72, м. Перемишляни, Львівська обл.) ОСОБА_6 , застосовуючи фізичне насильство, схопив потерпілу ззаду за плечі, розвернув та кинув її на бетонні сходи, після чого ліг на ОСОБА_11 та намагався зняти з неї капронові колготи і труси з метою вступити з нею у статеві зносини без її добровільної згоди, однак останній не вчинив усіх необхідних дій, спрямованих на зґвалтування ОСОБА_11 , з причин, що не залежали від його волі, оскільки потерпіла вчинивши активний опір, вирвалась та втекла від нього, таким чином ОСОБА_6 не вчинив усіх дій, які вважав за необхідне для доведення кримінального правопорушення до кінця.

Не погоджуючись з даним вироком обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок Перемишлянського районного суду Львівської області від 13 липня 2021 року змінити у бік пом`якшення. Кримінальне провадження відносно нього за ч.1 ст. 296 КК України закрити за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, а матеріали щодо нього по цьому епізоду скерувати до ГУНП у Львівській області для вирішення питання про притягнення його до адміністративної відповідальності за дрібне хуліганство. Перекваліфікувати його дії із ч.3 ст. 15 - ч.1 ст. 152 КК України на ч.1 ст. 296 КК України і призначити покарання, яке не пов`язане із реальним позбавленням волі.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог обвинувачений покликається на те, що в суді першої інстанції він пояснив та не заперечував, що дійсно 30.09.2020 на зупинці чіплявся до ОСОБА_10 , що полягало у тому, що обвинувачений задер їй плаття, у відповідь остання вдарила його парасолею, вказані дії тривали менше однієї хвилини, обвинувачений думав що потерпілій це сподобається і таким чином він жартував, проте у нього не було на меті грубо порушувати громадський порядок. Вказує, що ОСОБА_10 претензій до нього немає, тому вважає, що по цьому епізоду слід закрити кримінальне провадження та притягнути його до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП, за якою готовий нести відповідальність та щиро розкаюється.

Зазначає, що пояснював в суді, що 30.09.2020 він гуляв містом по особистих справах, йшовши в сторону кладовища розмовляв по телефону, попереду нього йшла ОСОБА_11 , яку хотів обігнати, проте коли її обганяв, остання обернулась до нього та впала йому попід ноги, він зверху на неї, телефон впав на землю, ОСОБА_11 почала кричати, він не зрозумів, що сталося, а вона била його парасолею та кричала, що її ґвалтують, він став, піднявся і пішов далі в сторону кладовища, оскільки мав піти на заправку, за ним йшов невідомий мужчина, який запитав що він з нею зробив, а він пояснив, що нічого не зробив, тоді він йому запропонував зачекати працівників поліції, з місця події він не втікав. Стверджує, що потерпіла могла травмуватися при падінні, він потерпілу не роздягав, статевих органів не торкався, розмов про статеві зносини не вів, наміру на зґвалтування не мав, а вся справа це домисли свідків, поліції та прокуратури. Жодних доказів, які б свідчили про намір зґвалтування чи замах на нього, навмисне завдання тілесних ушкоджень в суді не встановлено.

Вказує, що висновки суду про реальне позбавлення волі обвинуваченого не відповідає дійсним обставинам справи та особі обвинуваченого, вирок є необґрунтованим, таким, що не відповідає обставинам справи, винесений з порушенням норм матеріального та процесуального права, він не вчиняв злочину передбаченого ч.3 ст. 15 - ч.1 ст. 152 КК України.

Наголошує, що при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вказав, що він перебував у стані алкогольного сп`яніння, однак звідки зробив такий висновок обвинуваченому незрозуміло, оскільки 30.09.2020 він спиртного не вживав.

Стверджує, що відмовився від відеовідтворення слідчого експерименту, до якого його змушував слідчий, оскільки не вчиняв інкримінованого йому злочину, а саме замаху на зґвалтування, у відповідь на що майор поліції ОСОБА_12 вдарив обвинуваченого два рази по лиці та застосував до нього фізичну силу. Вважає, що це перевищення службових повноважень працівника поліції.

Зазначає, що свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та потерпіла ОСОБА_11 в суді зазначили, що обвинувачений жодної агресії в сторону потерпілої не проявляв, та був одягнутий, був у тверезому стані.

В своїй апеляційній скарзі захисник просить вирок Перемишлянського районного суду Львівської області від 13 липня 2021 року змінити у бік пом`якшення. Кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за ч.1 ст. 296 КК України закрити за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, та перекваліфікувати його дії із ч.3 ст. 15 - ч.1 ст. 152 КК України на ч.1 ст. 296 КК України і призначити покарання, яке не пов`язане із реальним позбавленням волі.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги захисник покликається на те, що оскаржуваний вирок є незаконним і необґрунтованим, не відповідає дійсним обставинам справи, винесений з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає що по першому епізоду обвинувачений не вчиняв кримінального правпорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України, а вчинив лише адміністративне правопорушення дрібне хуліганство.

Вказує, що суд не врахував позиції обвинуваченого та захисника про перекваліфікацію його дій із ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 152 КК України на ч.1 ст. 296 КК України і реально не позбавляти ОСОБА_6 волі, оскільки у нього не було наміру на зґвалтування.

Наголошує, що ході судового розгляду не здобуто доказів вини обвинуваченого у скоєнні замаху на зґвалтування. По першому епізоду мало місце образливе чіпляння до потерпілої ОСОБА_10 , однак грубого порушення громадського порядку в даному випадку немає. Дії обвинуваченого тривали менше однієї хвилини робота громадського транспорту порушена не була ніхто з пасажирів, що очікували автобус не вважають себе потерпілими, а тому твердження суду, що дії обвинуваченого порушили дозвілля пасажирів не витримує ніякої критики, жодного пасажира, жодного свідка в суді стосовно хуліганства допитано не було. Пасажири, що сідали в автобус разом з потерпілою ОСОБА_10 не зрозуміли що сталося, в обвинуваченого не було наміру на грубе порушення громадського порядку, а тому суд мав закрити кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 за ч.1 ст. 296 КК України за відсутністю в цьому епізоді складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України і останнього слід притягнути до адміністративної відповідальності за дрібне хуліганство.

Наголошує, що судом не встановлено умислу обвинуваченого на вагінальне та анальне проникнення у тіло іншої особи з використанням геніталій. Умисел є необхідною ознакою суб`єктивної сторони замаху на зґвалтування. Натомість умисел обвинуваченого був направлений на грубе порушення громадського порядку і потерпіла за даних обставин не могла сприйняти дії ОСОБА_6 як погрози застосувати насильство для статевих зносин. Обвинувачення не довело, що винний усвідомлював, що хоче вчинити природний статевий акт із застосуванням насильства чи погрози його застосування і бажає це зробити. В даному випадку мали місце лише хуліганські мотиви, а не сексуальні. Вказує, що це не було глухе чи безлюдне місце, зі сторони ОСОБА_6 не було ніякого домагання чи пропозицій до ОСОБА_11 вступити з ним в статеві зносини, ніхто зі свідків його дій не припиняв, а він сам добровільно припинив свої хуліганські дії.

В судове засідання апеляційного суду потерпіла ОСОБА_11 та потерпіла ОСОБА_10 не прибули, про причини своєї неявки апеляційний суд не повідомили. Натомість потерпіла ОСОБА_11 подала на адресу апеляційного суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій просить вирок Перемишлянського районного суду Львівської області залишити в силі, а в задоволенні апеляційних скарг відмовити.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 , та його захисника-адвоката ОСОБА_9 , які підтримали апеляційні скарги, думку прокурора про законність судового рішення, перевіривши матеріали провадження та доводи скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 15 - ч.1 ст. 152, ч.1 ст. 296 КК України, при наведених у вироку обставинах, підтверджуються зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку.

Суд навів належне мотивування своїх висновків щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його визнано винуватим, з якими погоджується апеляційний суд.

Як вбачається з матеріалів справи, в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 15 - ч.1 ст. 152, ч.1 ст. 296 КК України, винним себе визнав частково, а саме визнав факт безпричинного чіпляння до ОСОБА_10 , але вважає, оскільки подія тривала менше хвилини і ОСОБА_10 вдарила його парасолею, то необхідно притягнути його до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП (дрібне хуліганство), а кримінальне провадження по даному епізоду закрити. Свою провину у замаху на зґвалтування ОСОБА_11 не визнав, а просив даний епізод перекваліфікувати на ч.1 ст.296 КК України, оскільки він визнає, що не мав права приставати до невідомої йому жінки та принижувати її, він усвідомлює, що діяв з винятковим цинізмом, у вчиненому розкаюється, визнає, що міг нанести їй фізичні ушкодження, проте не мав наміру її зґвалтувати.

Проте, незважаючи на таку позицію обвинуваченого, суд першої інстанції, безпосередньо дослідивши докази, дійшов правильного висновку про наявність у його діях складу інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 15 - ч.1 ст. 152, ч.1 ст. 296 КК України.

Так, на підтвердження встановлених фактичних обставин справи суд першої інстанції послався, як на докази, на показання потерпілої ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_11 , та свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , які надали суду послідовні та логічні показання щодо місця та обставин вчинення кримінальних правопорушень.

Допитана в судовому засіданні в суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_10 пояснила, що приблизно о 18.00 год. 30 вересня 2020 року, вона перебувала на зупинці громадського транспорту поблизу храму Святого Миколая Чудотворця Архієпископа Мир Лікійських м. Перемишляни та чекала на свою маршрутку, разом з нею перебували сторонні люди, ззаду до неї підійшов ОСОБА_6 , підняв плаття до верху, після чого зловив її за дві руки та почав тягнути до себе, вона закричала, виривалася, вдарила його парасолею, ОСОБА_6 її відпустив і скориставшись що в цей час під`їхала маршрутка забігла до неї.

Допитана в судовому засіданні районного суду потерпіла ОСОБА_11 пояснила, що о 18.10 год. 30 вересня 2020 року вона поверталася з роботи додому, біля автобусної зупинки поблизу храму Святого Миколая Чудотворця Архієпископа Мир Лікійських м. Перемишляни, вона перейшла дорогу, доходячи до заводу «Модуль», де вже будинків немає, почула як ззаду неї хтось швидко йде, вона обернулася і побачила ОСОБА_6 , який швидко її наздоганяв, останній накинувся на неї ззаду, схопив за плечі, кинув її на сходи, ліг на неї та почав знімати капрони та нижню білизну, порвав на ній капрони та труси, вона почала голосно кричати і відбиватися парасолею, не знає як саме, але вирвалася від ОСОБА_6 , встала на ноги, але в цей час ОСОБА_6 зловив її за шию та почав тягнути до себе, вона знову вирвалася від нього і вибігла на дорогу, де побачила як до неї біжить її сусід ОСОБА_18 , вона забігла на подвір`я сусіда, а Шлюбик Олег в цей час зловив ОСОБА_6 , на крик повиходили сусіди, які викликали поліцію, після приїзду поліції приїхала швидка допомога, яка її забрала та медпрацівники надали першу допомогу.

Допитана в судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_16 , пояснила, що приблизно о 18.00 год. 30 вересня 2020 року, вона йшла на зупинку громадського транспорту поблизу храму Святого Миколая Чудотворця Архієпископа Мир Лікійських м. Перемишляни, погода була дощова, тому вона стояла під парасолею на зупинці, з гори до зупинки підійшов ОСОБА_6 , який підійшов до ОСОБА_19 ззаду, підняв плаття до верху, після чого зловив її за дві руки та почав тягнути до себе, ОСОБА_20 закричала, вдарила його парасолею, і в цей час під`їхала маршрутка і остання забігла до неї, ОСОБА_6 з підсмішкою пішов до парку.

Допитана в судовому засіданні районного суду свідок ОСОБА_17 пояснила, що 30 вересня 2020 року в районі 17.00 год. вона приїхала в гості до своєї знайомої АДРЕСА_2 , коли вона вже збиралася йти додому близько 18.00 год, то почула сильний крик якоїсь жінки, яка просила про допомогу, разом з нею перебувала ОСОБА_21 , вони разом вибігли на дорогу то побачили як ОСОБА_6 перебуває над ОСОБА_11 і пробує вчинити певні дії, ОСОБА_11 , відбивалася від нього і скинула його з себе, ОСОБА_6 після цього пробував зловити ОСОБА_11 за сідницю, остання перебігла дорогу, а ОСОБА_6 дивився їй в слід, але попрямував в сторону цвинтаря, подія відбувалася біля заводу «Модуль». ОСОБА_11 забігла до сусіда ОСОБА_22 , коли вона підійшла до ОСОБА_11 , то остання її показала, що з нею сталося, в неї була порвана спідниця, нижня білизна порвана, коліна збиті в крові, перебувала в шоковому стані, плакала, тоді вона викликала поліцію, а чоловіки побігли і зловили ОСОБА_6 .

Допитана в судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_13 пояснила, що 30 вересня 2020 року приблизно о 18.00 год., вона перебувала разом із своєї подругою ОСОБА_17 в гостях у батьків її чоловіка по АДРЕСА_3 , коли вони вже збиралася йти додому то почула сильний крик якоїсь жінки, вона вибігла з подвір`я то побачила біля заводу «Модуль», як ОСОБА_6 перебуває над ОСОБА_11 , остання кричала, просила про допомогу, в один момент відбилася від ОСОБА_6 і скинула його з себе, перейшла дорогу, а ОСОБА_6 дивився їй в слід, але попрямував в сторону цвинтаря, посміхаючись, її сусід Шлюбик Олег та інші чоловіки побігли за ним та зловили його, коли вона підійшла до ОСОБА_11 , то остання їй показала, що з нею сталося, в неї була порвана спідниця, нижня білизна порвана, коліна збиті в крові, перебувала в шоковому стані, плакала.

Допитаний в судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_15 пояснив, що він 30 вересня 2020 року приблизно о 18.00 год., приїхав до себе додому, загнав машину на подвір`я, а сам пішов до хати, почув страшні крики та вибіг на дорогу, побачив ОСОБА_11 , яка йшла по дорозі, стягувала спідницю, яка була піднята до гори, коліна були в крові, при запитанні, що сталося, вона йому відповіла, що її хотіли зґвалтувати і показала в сторону ОСОБА_6 , який йшов в сторону цвинтаря, він побіг за ним, по дорозі побачив, що повиходили дівчата і їм сказав викликати поліцію і швидку допомогу, наздогнав ОСОБА_6 , підійшли інші чоловіки які разом його тримали, до приїзду працівників поліції.

Показання потерпілої ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_11 надані на досудовому розслідуванні та в суді першої інстанції є послідовними, логічними, змістовними та підтверджуються сукупністю досліджених фактичних обставин, які містяться в матеріалах кримінального провадження, а саме показаннях свідків, а також іншими доказами, які колегія суддів вважає належними, допустимими та обґрунтованими.

Доводи обвинуваченого про те, що потерпілі та свідки дали суду неправдиві свідчення апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки перед допитом, вказані особи були попередженні судом про кримінальну відповідальність, надавали суду показання, будучи під присягою, їх показання є послідовними та узгоджуються між собою та іншими доказами. При цьому, обвинуваченим та його захисником не повідомлено апеляційному суду про існування будь-яких обставин, які свідчать про зацікавленість вказаних осіб та надання ними неправдивих свідчень про винуватість обвинуваченого.

Обставин, які б могли свідчити про те, що потерпіла ОСОБА_10 , потерпіла ОСОБА_11 чи інші особи, оговорюють обвинуваченого, судом апеляційної інстанції не встановлено та не було наведено таких обставин та доказів на їх підтвердження обвинуваченим ОСОБА_6 та його захисником ОСОБА_9 в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Будь-яких підстав не довіряти зазначеним вище і наведеним у вироку доказам, колегія суддів не вбачає, оскільки вони не викликають сумнівів у їх достовірності та допустимості і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Крім цього, обвинувачений в суді апеляційної інстанції зазначив, що не заперечує фактичні обставини справи, натомість заперечує кваліфікацію судом першої інстанції його дій.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав показання вказаних осіб допустимим доказом винуватості обвинуваченого, оскільки їх показання об`єктивно підтверджуються іншими належними та допустимими доказами, які були дослідженні судом, а саме:

- рапортом грпп інспектора српп №2 ОСОБА_23 , згідно якого встановлено, що ОСОБА_17 повідомила про те, що її сусідку гр. Галину, 35 років, яка кричала та прийшовши на крик вона побачила що невідомий чоловік намагався її зґвалтувати;

- згідно заяви ОСОБА_11 , згідно якої встановлено, що невідомий чоловік 30.09.2020 року, біля 18.00 год. намагався її зґвалтувати;

- протоколом огляду місця події від 30.09.2020 року та фото таблиці до нього, встановлено, що під час огляду відкритої ділянки місцевості по вул. Галицькій, неподалік підприємства Модуль, виявлено парасолю з механічними пошкодженнями;

- протоколом огляду місця події та фото таблицею до нього від 01.10.2020 року, встановлено, що під час огляду ОСОБА_11 , надала для проведення свій особистий одяг, який був частково забруднений та вологий;

- протоколом огляду місця події та фото таблицею до нього від 01.10.2020 року, встановлено, що під час огляду підозрюваний ОСОБА_6 надав одяг в якому він одягнений для проведення огляду;

- висновком експерта №48/2020, встановлено, що у гр. ОСОБА_11 , виявлено сім синців, одне садно на правій нозі, п`ять синців, одне садно-подряпину та одну поверхневу рану на лівій нозі, які виникли від дії тупих твердих предметів, могли утворитися після поштовхів на тверде нерівне покриття бетонних сходів, а також від дотичної дії нігтів пальців рук під час спроби стягнути нижню білизну 30 вересня 2020 року при обставинах викладених у постанові та відносяться до легкого тілесного ушкодження;

- висновком експерта 49/2020, встановлено, що у ОСОБА_6 , виявлено один синець на лівій нозі, який виник від дії тупого твердого предмету, міг утворитися від удару ногою у взутті 30 вересня 2020 року, при обставинах вказаних у постанові та відноситься до легкого тілесного ушкодження;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання та фото таблиці до нього від 02.10.2020 року, встановлено, що ОСОБА_11 впізнала серед 4 осіб запропонованих її для впізнання, особу яка 30.09.2020 року біля 18.15 год. вчинила відносно неї неправомірні дії, це була особа №3 ОСОБА_6 ;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання та фото таблиці до нього від 02.10.2020 року, встановлено, що свідок ОСОБА_17 впізнала серед 4 осіб запропонованих її для впізнання, особу яка намагалася зґвалтувати ОСОБА_11 , це була особа №1 ОСОБА_6

- протоколом пред`явлення особи для впізнання та фото таблиці до нього від 02.10.2020 року, встановлено, що свідок ОСОБА_13 впізнала серед 4 осіб запропонованих її для впізнання, особу яка намагалася зґвалтувати ОСОБА_11 , це була особа №3 ОСОБА_6

- протоколом огляду речей від 02.10.2020 року, встановлено, під час огляду відеозапису камери відео спостереження № 6, яка знаходиться на електричному стовпі по вулиці Галицька м. Перемишляни та напрямлена в сторону виїзду з м. Перемишляни у напрямку с. Мерещів. При перегляді відеозапису у верхньому правому куті екрану видно цифри «09-30-2020» та годинник який знімає з 18:17:00 по 18:22:00. Даний відеозапис без звуку. З 18:17:21 год. по 18.19.54 год. видно як особа, ззовні схожа на ОСОБА_11 проходить вулицею Галицька м. Перемишляни в напрямку міського кладовища. О 18.18.31 год. на відео видно як по мості йде особа, жіночої статі в білій куртці, яка прямує вул. Галицька в напрямку міського кладовища. О 18.38 год. видно як по мості йде особа, ззовні схожа на ОСОБА_6 , який прямує вул. Галицька м. Перемишляни в напрямку міського кладовища. О 18.19.00 год. видно як ОСОБА_6 пришвидшивши ходу обганяє особу, жіночої статі в білій куртці. О 18.20.03 год. ОСОБА_6 проходить дальше по вулиці та зникає з камери відео спостереження. О 18.20.52 видно як особу, жіночої статі в білій куртці повертає на вул. Чуперносівську м. Перемишляни. При перегляді відеозапису камери відео спостереження № 8, яка знаходиться на електричному стовпі по вулиці Галицька м. Перемишляни та направлена на автобусну зупинку, що на вул. Галицька м. Перемишляни у напрямку центру. При перегляді відеозапису у верхньому правому куті екрану видно цифри «09-30-2020» та годинник який знімає з 17:57:00 по 18:00:59. Даний відеозапис без звуку. На відеозаписі видно як особи очікують автобуса та зупинці громадського транспорту. О 17.59.02 видно як ближче до краю тротуару підходить особа, ззовні схожа на ОСОБА_10 , яка одіта у чорне плаття та тримає світло рожеву парасолю. О 17.59.08 видно як особа, схожа на ОСОБА_6 , який одітий у чорну куртку, штани та светр в чорно-білу полоску, виходить з парку на зупинку громадського транспорту та підходить до ОСОБА_10 і піднімає руками плаття. Після того між ОСОБА_10 та ОСОБА_6 виникає шарпанина, яка триває з 17.59.13 по 17.59.19. ОСОБА_10 захищається парасолем. Після того видно як ОСОБА_6 тікає назад у парк. Під час огляду відеозапису камери відео спостереження № 8, яка знаходиться на електричному стовпі по вулиці Галицька м. Перемишляни та напрямлена на автобусну зупинку що на вул. Галицька м. Перемишляни у напрямку центру. При перегляді відеозапису у верхньому правому куті екрану видно цифри «09-30-2020» та годинник який знімає з 18:16:00 по 18:19:59. Даний відеозапис без звуку. Також на даному відеозаписі о 18.16.32 видно як особа, ззовні схожа на ОСОБА_11 яка одіта у білий плащ, чорне плаття та тримає у руках червону парасолю, проходить зупинку громадського транспорту, що по АДРЕСА_3 та прямує в сторону міського кладовища по 18.17.11 год. О 18.16.30 год. видно як особа, ззовні схожа на ОСОБА_6 , який одітий у чорну куртку, штани та светр в чорно-білу полоску, виходить вулиці парку на зупинку громадського транспорту та підходить до невідомої особи. З 18.17.07 по 18.18.00 ОСОБА_6 з даною особою відходять від зупинки громадського транспорту та зупиняються. О 18.18.02 ОСОБА_6 прямує вул. Галицька м. Перемишляни в напрямку міського кладовища. З 18.17.56 по 18.18.22 з магазину виходить особа жіночої статі в білій куртці, яка прямує АДРЕСА_3 в сторону міського кладовища. О 18.18.30 ОСОБА_6 йде на міст та виходить за поле зйомки відеокамери.

- висновком судово-психіатричного експерта №520, встановлено, що на даний час ОСОБА_6 психічною хворобою не страждає, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованого правопорушення ОСОБА_6 також хронічним захворюванням чи недоумством не страждав та не виявляв ознак тимчасового чи будь-якого іншого хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує;

- заявою ОСОБА_10 від 05.10.2020 року, відповідно до якої ОСОБА_10 просить прийняти міри до невідомої їй особи, яка 30.09.2020 року біля 18.00 год. безпричинно чіплявся до неї, підняв плаття доверху, схопив за руки та почав тягнути в сторону;

- протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками від 21.10.2020 року, встановлено, що ОСОБА_10 впізнає невідому особу, яка 30.09.2020 року близько 18.00 год. вчинила відносно неї кримінальне правопорушення. Вказана особа знаходиться на Фотографії №3 і це є ОСОБА_6 ;

- протоколом проведення слідчого експерименту та фото таблиці до нього від 14 грудня 2020 року, встановлено, що свідок ОСОБА_17 розказала і показала, як 30 вересня 2020 року в районі 18.15 год, вона почула сильний крик якоїсь жінки, яка просила про допомогу, разом з нею перебувала ОСОБА_21 , вони разом вибігли на дорогу то побачили як невідомий чоловік перебуває над жінкою згори та шарпав її за одяг та за руки, вона побачила, що цією жінкою є ОСОБА_11 , цей чоловік намагався зґвалтувати її, знімаючи з неї одяг, але вона вирвалася від нього та перебігла дорогу до господарства ОСОБА_22 , а невідомий чоловік попрямував в сторону, подія відбувалася біля заводу «Модуль», а знайомі їй чоловіки побігли і зловили ОСОБА_6 ;

- протоколом проведення слідчого експерименту та фото таблиці до нього від 14 грудня 2020 року, встановлено, що свідок ОСОБА_13 розказала і показала, як 30 вересня 2020 року в районі 18.15 год, вона почула сильний крик якоїсь жінки, яка просила про допомогу, разом з нею перебувала ОСОБА_17 , вони разом вибігли на дорогу то побачили як невідомий чоловік перебуває над жінкою згори та шарпав її за одяг та за руки, вона побачила, що цією жінкою є ОСОБА_11 , цей чоловік намагався зґвалтувати її, знімаючи з неї одяг, але вона вирвалася від нього та перебігла дорогу до господарства ОСОБА_22 , а невідомий чоловік попрямував в сторону, подія відбувалася біля заводу «Модуль», а знайомі їй чоловіки побігли і зловили ОСОБА_6 ;

- протоколом проведення слідчого експерименту та фото таблиці до нього від 15 грудня 2020 року, встановлено, що потерпіла ОСОБА_10 розказала і показала, що приблизно о 18.00 год. 30 вересня 2020 року, вона перебувала на зупинці громадського транспорту поблизу храму Святого Миколая Чудотворця Архієпископа Мир Лікійських м. Перемишляни та чекала на свою маршрутку, ззаду до неї підійшов невідомий їй чоловік, підняв плаття до верху, після чого зловив її за дві руки та почав тягнути до себе, вона закричала, вдарила його парасолею, невідомий їй чоловік її відпустив.

Надаючи оцінку цим доказам у сукупності, колегія суддів вважає їх належними, допустимими і достовірними, й достатніми для доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, та не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Зібрані та досліджені докази давали суду підстави для обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, за які його засуджено, тому доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що в діях обвинуваченого відсутній склад кримінальних правопорушень, передбачених п.1 ч. 2 ст. 115, ч.2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, не можуть бути враховані, так як суперечать сукупності досліджених судом першої інстанції доказів, яким суд першої інстанції дав вірну кримінально правову оцінку.

Що стосується доводів сторони захисту про те, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за ч.1 ст. 296 КК України слід закрити за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, а матеріали щодо нього по цьому епізоду скерувати до ГУНП у Львівській області для вирішення питання про притягнення його до адміністративної відповідальності за дрібне хуліганство, а його дії із ч.3 ст. 15 - ч.1 ст. 152 КК України перекваліфікувати на ч.1 ст. 296 КК України і призначити покарання, яке не пов`язане із реальним позбавленням волі, то колегія суддів вважає їх такими, що не ґрунтуються на належних та допустимих доказах у проваджені та вимогах кримінального і кримінального процесуального законів, з огляду на таке.

Колегія суддів погоджується із кваліфікацією дій ОСОБА_6 по епізоду з потерпілою ОСОБА_10 саме за ч.1 ст. 296 КК України виходячи з наступного.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника про неправильність кваліфікації його дій за ч.1 ст. 296 КК, колегія суддів вважає необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу, так як обставини вчинення обвинуваченим інкримінованого йому правопорушення ретельно досліджені та проаналізовані судом першої інстанції, всім наявним у кримінальному провадженні доказам надана належна правова оцінка, що знайшло своє відображення у вироку з наведенням відповідних мотивів.

Так, кримінальна відповідальність за ч.1 ст. 296 КК настає за вчинення хуліганства, тобто за грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

При цьому відповідно до абз.2 п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №10 «Про судову практику у злочинах про хуліганство» від 22 грудня 2006 року хуліганством, що супроводжувалось винятковим цинізмом є дії, поєднані з демонстративною зневагою до загальновизнаних норм моралі, зокрема, прояв безсоромності та грубої непристойності.
Безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за ст. 296 КК є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також морально-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.

Кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці охоронювані законом цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо. Винятковим цинізмом у контексті ст. 296 КК визнаються дії, що демонструють брутальну зневагу до загальноприйнятих норм моралі, зокрема прояви безсоромності чи грубої непристойності, публічне оголення, знущання з хворих, дітей, людей похилого віку, осіб, що знаходяться у безпорадному стані.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.

Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.

Для юридичної оцінки діяння за ст. 296 КК обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.

Тобто, для правильної кваліфікації злочинних дій особи необхідно ретельного проаналізувати склад вчиненого злочину і виявити його елементи та всіх обставин кримінального провадження. Порушення цієї вимоги породжує серйозні помилки щодо кваліфікації злочину.

Необхідно зауважити, що при вирішенні питання про відмежування кримінально караного хуліганства від дрібного потрібно виходити з того, що відповідно ч. 1 ст. 296 КК хуліганство це умисне грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Якщо таке порушення не супроводжувалось особливою зухвалістю або винятковим цинізмом, його необхідно кваліфікувати як дрібне хуліганство за ст. 173 КУпАП. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом (п. 3-4 ППВСУ).

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_6 о 18.00 год. 30 вересня 2020 року, на зупинці громадського транспорту по вул. Галицька, 67, м. Перемишляни, Львівська обл. попри присутність сторонніх осіб, з мотивів явної неповаги до суспільства, безсоромно чіплявся до ОСОБА_10 , а саме, діючи з винятковим цинізмом в присутності громадян, які знаходились на зупинці громадського, підняв плаття потерпілої до верху, оголивши нижню частину тулуба, після чого зловив останню за дві руки та почав тягнути її до себе.

Таким чином, ОСОБА_6 грубо порушив громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось винятковим цинізмом, (хуліганство), зокрема, дії ОСОБА_6 полягали у ініціативній поведінці та відбувались у людному місці посеред зупинки громадського транспорту, наповненої пасажирами та супроводжувались фізичним насильством щодо потерпілої ОСОБА_10 .

Вказані вище обставини і свідчать на думку колегії суддів про вчинення ОСОБА_6 саме кримінально караного хуліганства, а не дрібного хуліганства, відповідальність за яке передбачена ст. 173 КУпАП, а тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника про те, що в обвинуваченого не було на меті грубо порушувати громадський порядок не заслуговують на увагу.

Що стосується доводів сторони захисту про те, що дії ОСОБА_6 за епізодом щодо потерпілої ОСОБА_11 слід перекваліфікувати із ч.3 ст. 15 - ч.1 ст. 152 КК України на ч.1 ст. 296 КК України, то колегія суддів вважає їх безпідставними з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.152 КК України зґвалтуванням є вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним, анальним або оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій або будь-якого іншого предмета, без добровільної згоди потерпілої особи.

Відповідно до ч.1 ст.15 КК України замахом на кримінальне правопорушення є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому кримінальне правопорушення не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Згідно з абзацом 2 п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 30.05.2008 року зґвалтування вважається закінченим злочином з моменту початку статевих зносин, при цьому не має значення, чи закінчила винна особа статевий акт у фізіологічному розумінні. Насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом вважається закінченим злочином з початку здійснення дій сексуального характеру, спрямованих на задоволення статевої пристрасті неприродним способом.

Відповідно до абзацу 2 п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 30.05.2008 року дії, спрямовані на вчинення зґвалтування або насильницького задоволення статевої пристрасті неприродним способом, але не доведені до кінця з причин, що не залежали від волі винної особи, слід розглядати як замах на зґвалтування чи замах на насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом і кваліфікувати із посиланням на відповідні частини статті 15 КК України. При цьому суди повинні встановлювати, чи діяв підсудний з метою вчинення злочину, передбаченого статтею 152 або статтею 153 КК, і чи було застосовано фізичне насильство або висловлена погроза його застосування з метою подолання чи попередження опору потерпілої особи та з яких причин злочин не було доведено до кінця.

Так, спрямованість умислу обвинуваченого ОСОБА_6 саме на зґвалтування потерпілої ОСОБА_11 доводиться встановленими обставинами кримінального правопорушення, а саме: відсутністю, на думку обвинуваченого, сторонніх осіб у місці вчинення злочину під час його скоєння, які могли б завадити йому довести до кінця задумане, відсутністю спроб привласнення майна потерпілої, слідуванням обвинуваченого за потерпілою після її втечі і до його затримання свідками, пошкодженням одягу потерпілої винятково в області нижче талії, наявністю усіх численних тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_11 винятково на ногах.

На переконання колегії суддів, з огляду на те, що ОСОБА_6 не вчинив усіх необхідних дій, спрямованих на зґвалтування ОСОБА_11 , попри застосування ним фізичного насильства, з причин, що не залежали від його волі, а саме випадкове втручання свідків та втеча внаслідок цього потерпілої, відповідно до ч.1, 3 ст. 15 КК України та абз.2 п.13, абз.2 п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 30.05.2008 року, в його діях має місце незакінчений замах на скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 152 КК України.

Апеляційний суд вважає, що досліджені в судовому засіданні докази є належними та допустимими, узгоджуються між собою, і свідчать про те, що ОСОБА_6 приблизно о 18 год. 15 хв. 30 вересня 2020 року на зупинці громадського транспорту по вул. Галицька, буд. 67, м. Перемишляни, Львівська обл. побачив ОСОБА_11 , яка йшла тротуаром. Після цього ОСОБА_6 прослідував за потерпілою, оскільки в цей момент у нього виник умисел на вчинення дій сексуального характеру пов`язаних із вагінальним, анальним або оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій або будь-якого іншого предмета відносно останньої. В подальшому з метою реалізації свого злочинного наміру на зґвалтування ОСОБА_11 , наздогнавши останню поблизу входу на завод ПАТ «Модуль» (81200, вул. Галицька, буд. 72, м. Перемишляни, Львівська обл.) ОСОБА_6 , застосовуючи фізичне насильство, схопив потерпілу ззаду за плечі, розвернув та кинув її на бетонні сходи, після чого ліг на ОСОБА_11 та намагався зняти з неї капронові колготи і труси з метою вступити з нею у статеві зносини без її добровільної згоди, однак останній не вчинив усіх необхідних дій, спрямованих на зґвалтування ОСОБА_11 , з причин, що не залежали від його волі, оскільки потерпіла вчинивши активний опір, вирвалась та втекла від нього, таким чином ОСОБА_6 не вчинив усіх дій, які вважав за необхідне для доведення кримінального правопорушення до кінця.

Відтак, показання ОСОБА_6 про те, що він не мав наміру на зґвалтування потерпілої ОСОБА_11 , суд не приймає до уваги, оскільки вони спростовуються показаннями потерпілої, свідків, а також наявними в матеріалах справи доказами.

Таким чином, доводи обвинуваченого та його захисника про неправильну кваліфікацію судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.3 ст. 15 - ч.1 ст. 152 КК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не ґрунтуються на матеріалах даного кримінального провадження та вимогах закону.

Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_6 зазначеного кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ч.3 ст. 15 - ч.1 ст. 152 КК України. При цьому всім наявним доказам, суд відповідно до вимог КПК України дав оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що покликаючись на безпосередньо досліджені докази, суд першої інстанції відповідно до ст. 94 КПК України всебічно, повно та неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, в сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов до правильного висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 15 - ч.1 ст. 152, ч.1 ст. 296 КК України.

Проявів упередженості щодо обвинуваченого з боку органів досудового розслідування, а саме створення фіктивних доказів, апеляційним судом при вивченні матеріалів кримінального провадження не виявлено.

Крім цього, колегія суддів вважає голослівними покликання обвинуваченого щодо застосування відносно нього під час досудового розслідування фізичної сили працівником правоохоронного органу та перевищення таким службових обов`язків, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які заяви обвинуваченого чи його захисника з приводу даних обставин, до відповідних державних органів.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Наведені в апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника доводи були предметом дослідження судом першої інстанції, яким в оскаржуваному рішенні надано належну оцінку, з якою погоджується й апеляційний суд.

Доводи апеляційних скарг про незгоду з призначеним покаранням є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, оскільки ОСОБА_6 покарання було призначене з врахуванням вимог ст. 50 і 65 КК, згідно яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого; суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, а також відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання; особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

З огляду на ці положення кримінального закону при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість. «Справедливе застосування норм права передбачає передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину» (Рішення КСУ від 02.11.2004 № 15-рп/2004).

При призначенні ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції дотримався вимог кримінального закону, врахував ступінь тяжкості вчинених останнім кримінальних правопорушень, особу винного, який є раніше неодноразово судимий, негативну характеристику по місцю проживання, розлучений, з 24.05.2016 року по 09.10.2017 року перебував у місцях позбавлення волі, схильний до вживання алкогольних напоїв, неадекватно поводиться по відношенні до матері та дідуся, на обліку в психіатричному та наркологічному кабінетах не перебуває, притягався 12 разів до адміністративної відповідальності, а також відсутність пом`якшуючих чи обтяжуючих його вину обставин.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за своєю суворістю відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку, колегією суддів під час апеляційного розгляду не встановлено.

З огляду на вищенаведене, вирок суду першої інстанції є законним й обґрунтованим, а отже підстав для його зміни чи скасування в частині його оскарження та для задоволення вимог апеляційних скарг не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Перемишлянського районного суду Львівської області від 13 липня 2021 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який перебуває під вартою в той же строк з моменту отримання рішення.

Головуючий:

Судді: