Справа № 161/3402/22 Провадження № 11-кп/802/662/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.121 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 червня 2022 року щодо ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И В:
Вказаним вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Гогінськ Московської області Російської Федерації, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , із вищою освітою, розлученого, має на утриманні двох малолітніх дітей, учасника бойових дій, не працює, раніше не судимого,
засуджено за ч.2 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишений попередній цілодобовий домашній арешт.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з моменту приведення даного вироку до виконання.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди задоволений частково. Стягнута із ОСОБА_7 в користь потерпілого ОСОБА_9 моральна шкода в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень.
Арешт, накладений на фрагмент трави зі слідами РБК (з місця за умовною позначкою 1); металеву лопату (з місця за умовною позначкою 4); дерев`яний держак від лопати (з місця за умовною позначкою 5); фрагмент трави зі слідами РБК (з місця за умовною позначкою 6); змив РБК з ручки вхідних дверей (з місця за умовною позначкою 8); фрагмент плакату на холодильнику зі слідами РБК (з місця за умовною позначкою 10); змив РБК з підлоги у ванній кімнаті (з місця за умовною позначкою 12); змив РБК з поверхні підлоги біля дивану з кімнати № 4 (з місця за умовною позначкою 13); змив РБК з поверхні підлоги ближче до дверей кімнати АДРЕСА_2 (з місця за умовною позначкою 13); змив РБК з підвіконника (з місця за умовною позначкою 14), скасований.
В порядку ст.100 КПК України вироком вирішена доля речових доказів.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що 05.01.2022 близько 19 год 30 хв він, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на подвір`ї будинку АДРЕСА_1 , діючи з прямим умислом, керуючись метою нанесення тілесних ушкоджень іншій людині, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, в ході словесного конфлікту, який виник на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин із потерпілим ОСОБА_10 , умисно наніс останньому один удар кулаком правої руки в ділянку обличчя, від чого останній втратив рівновагу та впав на трав`яне покриття землі. Потім ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати свій єдиний кримінально-протиправний умисел, спрямований на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , утримуючи в руках лопату, умисно наніс останньою один удар в область голови потерпілого, після чого обома ногами наніс щонайменше 10 ударів в область голови та тулуба ОСОБА_10 .
Умисними протиправними діями ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_10 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у вигляді зламу кісток основи та склепіння черепа з забоєм головного мозку та двобічними субдуральними гідромами, множинних синців та саден м`яких тканин голови, контузії обох очей з субкон`юктивальними крововиливами, комплекс яких, згідно з висновком судово-медичного експерта № 38 від 24.01.2022, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя (п.2.1.3.б «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень»), в результаті чого ОСОБА_10 помер в КНП «Торчинська районна лікарня Торчинської селищної ради».
У поданій апеляційній скарзі захисник оскаржує судове рішення з мотивів його незаконності та необґрунтованості. Вказує на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Стверджує, що її підзахисний повністю визнав вину, щиро розкаявся та активно сприяв слідству, а тому вважає призначене йому покарання надто суворим. Крім того, стверджує, що ОСОБА_7 частково відшкодував завдану потерпілому шкоду у розмірі 5000 гривень. З огляду на наведене, просить вирок місцевого суду змінити та застосувати до обвинуваченого покарання нижче нижчої межі, встановленої в санкції статті, на підставі ст.69 КК України.
Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного судового рішення та доводи апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого, який підтримав подану апеляцію у повному обсязі і просив пом`якшити призначене йому покарання, міркування прокурора, яка подану апеляцію заперечила та просила судове рішення залишити без змін, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Положення ч.1 ст.404 КПК України регламентують, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, а саме: в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами і в апеляційній скарзі не заперечується.
Діям ОСОБА_7 дана правильна юридична оцінка, яка також ніким не оспорюється.
Згідно з вимогами ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).
Посилання в апеляційній скарзі сторони захисту на те, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, на думку апеляційного суду, не заслуговують на увагу.
Так, при призначенні покарання судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, яке належить до категорії тяжких злочинів.
До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відніс щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_7 , судом визнано вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Місцевим судом взято до уваги, що обвинувачений раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання та на утриманні двох малолітніх дітей, а також є учасником бойових дій.
Суд першої інстанції врахував, що злочин вчинений ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння, за допомогою стороннього предмету (лопати), в результаті чого наступили тяжкі і невідворотні наслідки смерть людини.
У суді першої інстанції потерпілий не наполягав на призначенні ОСОБА_7 суворої міри покарання.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції враховує, що позиція потерпілої сторони у судових засіданнях не є обов`язковою для суду, натомість, враховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.
На думку апеляційного суду, враховуючи наявність пом`якшуючих покарання обставин щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину, даних про особу винного, який вчинив тяжкий злочин, раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, є учасником бойових дій, на його утриманні перебуває двоє малолітніх дітей, обставину, яка обтяжує покарання, вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, а також позицію потерпілої сторони, яка не наполягала на суворій мірі покарання, суд першої інстанції обґрунтовано призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк.
Таке покарання, на переконання суду апеляційної інстанції, повністю відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, і не є надто суворим, як про це зазначено в апеляційній скарзі.
Суд апеляційної інстанції вважає, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.
Підстав для призначення ОСОБА_7 покарання нижче нижчої межі, встановленої в санкції статті, на підставі ст.69 КК України, апеляційний суд не вбачає.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.
Законних підстав для зміни вироку та задоволення апеляційної скарги з наведених у ній мотивів, суд апеляційної інстанції не вбачає.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 червня 2022 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий
Судді