Справа № 132/1268/19
УХВАЛА

26 квітня 2022 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2

та учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в режимі відеоконференції з Державною установою «Вінницька установа виконання покарань (№1)», кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000611 від 14.11.2018, по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

УСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького районного суду Вінницької області, відповідно до ухвали Вінницького апеляційного суду від 19.06.2020, перебуває дане кримінальне провадження, по якому проводиться судовий розгляд.
В судовому засіданні 26.04.2022 прокурор ОСОБА_3 подав письмове клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке обгрунтовує тим, що ризики, які стали підставою для встановлення міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою та покладення певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, не зникли, а ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років та несе в собі підвищену суспільну небезпечність; перебуваючи на волі, ОСОБА_4 може переховуватися від суду. З приводу зміни обвинуваченому запобіжного заходу заперечує.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні просив змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт в нічний час доби, оскільки мого матір, яка потребує стороннього догляду, на даний час залишилася без догляду, так як її сестра на початку війни в Україні виїхала за кордон та перестала доглядати за його матір`ю, голова села обіцяє забезпечити його роботою.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 просила відмовити у клопотанні прокурора, оскільки прокурором не доведено, що на даний час існують ризики, ті ризики, що існували під час досудового розслідування, перестали існувати, потерпіла та свідки по даному кримінальному провадженню уже допитані, письмові докази уже оглянуті; підтримує усне клопотання обвинуваченого, оскільки в обвинуваченого є зареєстроване місце проживання, його матір потребує стороннього догляду, на підтвердження чого вона подає відповідні довідки.

Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання 26.04.2022 не з`явилася.

Заслухавши клопотання та думки учасників судового провадження, суд дійшов такого висновку.

Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до положень, викладених в ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно зі ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Частиною першою статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, а частиною другою статті 183 КПК України визначені випадки, коли може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка являється частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України, визначено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійсненого з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.
Судом установлено, що запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано за рішенням суду, тобто, у спосіб, встановлений кримінальним процесуальним законодавством України.
Вирішуючи письмове клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 і усне клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу на домашній арешт в нічний час доби, суд враховує, що тримання під вартою є винятковим та відповідно до ст. 176 КПК України найбільш суворим запобіжним заходом, а домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду. При цьому відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади), поведінки обвинуваченого під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Більше того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень (зокрема, «Харченко проти України», «Єлоев проти України», «Фельдман проти України») неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність продовження строків тримання під вартою, як упродовж досудового розслідування, так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу. Таким чином, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і органи досудового розслідування чи прокурор мають навести інші підстави для продовження строку тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані.

Доводи клопотання прокурора, що на даний час жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, на наявність яких міститься посилання в клопотанні, не підтвердженні належними та об`єктивними даними, і прокурором в судовому засіданні не доведені.

Судом приймаються до уваги ті обставини, що потерпіла та свідки по даному кримінальному провадженню уже допитаті, письмові докази уже оглянуті. Також заслуговують на увагу обставини, зазначені стороною захисту, на підтвердження чого надано відповідні докази, а саме: що матір обвинуваченого потребує стороннього догляду, на даний час проживає одиноко, оскільки за її місцем проживання зареєстрований лише обвинувачений ОСОБА_4 , зі слів захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 на даний час в умовах воєнного стану відсутня можливість оформити соціальні послуги з догляду.

Вирішуючи клопотання про продовження строку тримання під вартою та клопотання про зміну запобіжного заходу, суд враховує процесуальну поведінку обвинуваченого під час судових засідань; наявність в обвинуваченого зареєстрованого місця проживання; твердження сторони захисту, що обвинувачений не буде уникати суду, оскільки обвинувачений розуміє свій процесуальний стан та наслідки невиконання своїх процесуальних обов`язків; наявність в обвинуваченого матері, яка потребує стороннього догляду, та в умовах воєнного стану залишилася без догляду.

Вищезазначене є підставою для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 з тримання під вартою на домашній арешт.

Але, беручи до уваги і те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, а тому на даний час все ще існують ризики можливої негативної процесуальної поведінки обвинуваченого у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, суд вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 цілодобовий домашній арешт, що не буде виключати можливості здійснювати догляд за матір`ю.
У зв`язку із викладеним суд вважає, що усне клопотання обвинуваченого підлягає частковому задоволенню, а в письмовому клопотанні прокурора слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 177, 183, 199, 331, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В письмовому клопотанні прокурора ОСОБА_3 щодо продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 відмовити.

Усне клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити частково.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за місцем реєстрації: АДРЕСА_1 , строком на 60 днів до 25 червня 2022 року включно.

В іншій частині усного клопотання обвинуваченого відмовити.

Відповідно до ст. 194 КПК України, покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обов`язки:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатися за межі Вінницької області без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування з потерпілою та свідками, крім матері, по даному кримінальному провадженню;

- здати на зберігання до відповідних органів влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, а також інші документи, які дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 з-під варти.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом у якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Копію ухвали направити для виконання до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області та Калинівський відділ Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, зобов`язати негайно поставити на облік обвинуваченого ОСОБА_4 , про що письмово повідомити Вінницький районний суд Вінницької області.

Копію ухвали для відома направити в Вінницьку окружну прокуратуру.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

СУДДЯ ОСОБА_7