Справа № 462/1883/22 Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 11-п/811/185/22 Доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:
Головуючої - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові подання в.о.Голови Залізничного районного суду м. Львова ОСОБА_5 про вирішення питання про направлення матеріалів скарги ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на бездіяльність ВП №1 Львівського районного управління поліції №2 ГУ НП у Львівській області щодо невнесення відомостей заяви про кримінальне правопорушення від 27.04.2022 до ЄРДР із Залізничного районного суду м.Львова на розгляд до іншого суду,-
встановила:
05.09.2022 до Львівського апеляційного суду надійшло подання в.о. Голови Залізничного районного суду м. Львова ОСОБА_5 про вирішення питання про направлення матеріалів скарги ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на бездіяльність ВП №1 Львівського районного управління поліції №2 ГУ НП у Львівській області щодо невнесення відомостей заяви про кримінальне правопорушення від 27.04.2022 до ЄРДР із Залізничного районного суду м.Львова на розгляд до іншого суду.
Із подання вбачається, що 02 травня 2022 року до Залізничного районного суду м. Львова надійшла скарга ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на бездіяльність відділу поліції №1 Львівського районного управління № 2 ГУ НП у Львівській області щодо невнесення відомостей до ЄРДР про кримінальне правопорушення за заявою від 27.04.2022.
02 травня 2022 року скаргу внесено до системи документообігу суду для проведення автоматичного розподілу між слідчими суддями.
Усіма слідчими суддями Залізничного районного суду м. Львова заявлено самовідводи у розгляді скарги ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , оскільки за заявою від 27.04.2022 злочин, вчинений на думку заявників, суддею Залізничного районного суду м. Львова ОСОБА_10 , яка є колегою по роботі та з якою усі судді перебувають у робочих відносинах, що може викликати сумніви у їхній об`єктивності та неупередженості, а також запобігання в подальшому будь-якої недовіри з боку осіб, що приймають участь у справі.
Оскільки розподіл скарги був неможливий, 10 червня 2022 року за поданням скаргу було скеровано до Львівського апеляційного суду для направлення справи до іншого суду.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 15.06.2022 відмовлено у задоволенні подання.
30.06.2022 у Залізничному районному суді м. Львова було проведено збори суддів, однак зборами суддів було вирішено недоцільним обирати додаткових слідчих суддів.
30.06.2022 скаргу внесено до системи документообігу суду для проведення автоматизованого розподілу між слідчими суддями, проте розподіл не відбувся, оскільки не вистачає потрібної кількості суддів, у зв`язку з чим 01.07.2022 Залізничний районний суд м. Львова повторно звернувся до Львівського апеляційного суду з поданням про направлення скарги на розгляд до іншого суду.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 04.07.2022 року в задоволенні подання відмовлено за необґрунтованістю.
13.07.2022 у Залізничному районному суді м. Львова проведено збори суддів, якими не затверджений порядок денний щодо дообрання слідчих суддів та вирішено звернутися через подання голови суду до Львівського апеляційного суду щодо направлення справи до іншого суду.
14.07.2022 скаргу внесено до системи документообігу суду для проведення автоматизованого розподілу між слідчими суддями. Розподіл не відбувся, оскільки не вистачає потрібної кількості суддів.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 19.07.2022 року відмовлено в задоволенні подання за необґрунтованістю.
03.08.2022 за результатами зборів суддів Залізничного районного суду м.Львова вирішено недоцільним в обранні додаткових слідчих суддів та вирішено повторно звернутись з поданням до апеляційного суду.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 11.08.2022 року відмовлено в задоволенні подання за необґрунтованістю.
02.09.2022 за результатами зборів суддів Залізничного районного суду м.Львова вирішено недоцільним в обранні додаткових слідчих суддів та вирішено повторно звернутись з поданням до апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, розглянувши подання, колегія суддів вважає, що у задоволенні подання слід відмовити, виходячи з наступного.
Апеляційним судом встановлено, що у Залізничному районному суді м. Львова відповідно до протоколу №3 зборів суддів від 15 грудня 2021 року обрано слідчими суддями Залізничного районного суду м. Львова суддів: ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року.
Зважаючи на те, що скаржники ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 оскаржують бездіяльність відділу поліції №1 Львівського районного управління № 2 ГУ НП у Львівській області щодо невнесення до ЄРДР відомостей за їх заявою про вчинення кримінального правопорушення суддею Залізничного районного суду м. Львова ОСОБА_10 , слідчі судді: ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , ОСОБА_17 заявили самовідвід.
Згідно протоколу щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 вересня 2022 року, призначення не відбулося, оскільки не вистачає потрібної кількості суддів для розподілу справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 34 КПК України кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо: 1) до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил підсудності; 2) після задоволення відводів (самовідводів) чи в інших випадках неможливо утворити склад суду для судового розгляду; 3) обвинувачений чи потерпілий працює або працював у суді, до підсудності якого належить здійснення кримінального провадження; 4) ліквідовано суд або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який здійснював судове провадження.
Вищезазначеною статтею визначено вичерпний перелік підстав для зміни підсудності кримінального провадження.
Як вбачається з матеріалів подання, а саме звіту про неможливість розподілу справи між суддями, кількість суддів визначених на поточну спеціалізацію 12: ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_16 , ОСОБА_10 , ОСОБА_21 , з них відведено слідчих суддів: ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 .
При цьому судді ОСОБА_18 , ОСОБА_5 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 виключені з розподілу справи, оскільки не є слідчими суддями.
Відповідно до п.1 Розділу VII Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України 26.11.2010 № 30 (із змінами і доповненнями, внесеними рішеннями Ради суддів України), збори суддів відповідного суду визначають спеціалізації кожного судді такого суду відповідно до Загального класифікатора спеціалізацій суддів та категорій справ, затвердженого ДСА України. Для кожного судді може бути визначена більш, ніж одна спеціалізація. Визначення спеціалізації суддів у суді, в тому числі слідчих суддів, має забезпечити виключення випадків неможливості проведення автоматизованого розподілу справи або матеріалів кримінального провадження через відсутність суддів відповідної спеціалізації.
Апеляційний суд звертає увагу, що враховуючи положення п. 2 ч. 5 ст. 128 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, збори суддів Залізничного районного суду м. Львова вправі самостійно визначити спеціалізацію в даному суді в спосіб, яким можливо забезпечити автоматичний розподіл даної скарги, оскільки загальна кількість суддів, що залишаються в штаті районного суду, є достатньою для утворення складу суду для розгляду зазначеної скарги.
Зважаючи на те, що в місцевому суді на час розгляду подання працює достатня кількість суддів для розподілу кримінального провадження, якими не заявлено самовідводів, колегія суддів, з огляду на положення ст. 34 КПК України, не вбачає підстав для направлення матеріалів провадження до іншого суду, оскільки Залізничним районним судом м. Львова не вичерпано всіх процесуальних можливостей по визначенню слідчого судді для розгляду скарги ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .
Щодо покликання у поданні на рішення зборів суддів від 02.09.2022 щодо недоцільності обрання додаткових слідчих суддів та про повторне звернення з поданням до апеляційного суду про направлення скарги до іншого суду, слід зазначити, що спеціалізація з розгляду конкретних категорій справ може запроваджуватись зборами суддів конкретного суду з метою удосконалення роботи суддів та не повинна створювати перепони для виконання судом своїх конституційних функцій по відправленню правосуддя, оскільки відповідно до ст.2 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», суд здійснює правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до частини першої статті 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону. Обставинами, на які посилається суддя у своїй заяві про самовідвід, є передбачені у п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України інші обставини, які викликають сумнів у його неупередженості.
Відповідно до п. 2.5 Бангалорських принципах поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.
Враховуючи наведене, а також той факт, що суддя не може слухати праву щодо самого себе, на думку апеляційного суду існували об`єктивні підстави для задоволення заяви слідчого судді ОСОБА_10 про самовідвід.
Щодо заявлення самовідводів іншими слідчими суддями, колегія суддів вважає такі безпідставним та необґрунтованими виходячи з наступного.
Так, на питання неупередженості суду звертає увагу Європейський суд з прав людини і у рішенні Суду від 10 грудня 2009 р. в справі «Мироненко і Мартенко проти України».
У п. 66, 69 і 70 цього рішення вказано, що згідно з усталеною практикою Суду наявність безсторонності має визначатися для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім. Наведе свідчить про те, що підстави для відводу судді можуть бути оціночною категорією, що з одного боку дає змогу реалізувати конституційну засаду незалежного розгляду справи суддею, а з іншого боку, є площиною для зловживань з боку недобросовісних учасників. Таким чином, ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово вказував на існування двох елементів безсторонності суду: суб`єктивного, який полягає у тому, щоб жоден із його членів відкрито не проявляв упередженість та особисту зацікавленість, а також об`єктивного, що передбачає існування достатніх гарантій, щоб виключити будь-які сумніви щодо цього.
Частина 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визначає, що здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 48 даного Закону встановлено, що суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом. Згідно з пунктами 1,2 ч. 7 ст. 56 зазначеного Закону суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.
Відповідно до Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантується Конституцією і законами України, а суддя при здійсненні правосуддя незалежний і підпорядковується лише закону. Таким чином, в руслі суб`єктивної складової поняття безсторонності ЄСПЛ притримується позиції, що не потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Така позиція викладена у рішеннях Суду по справам «Хаушильд проти Данії» та «Ветштайн проти Швеції». Неупередженість є ключовою характеристикою судді, головною ознакою судової влади та основою судового процесу і вважається очевидним фактом. Презумпція неупередженості має значну вагу.
З огляду на наведене, колегія суддів приходить до переконання, що зазначені у поданні обставини щодо неможливості здійснення судового розгляду скарги ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 не можуть визнаватися обґрунтованими підставами для направлення даної скарги на розгляд до іншого суду в розумінні ч.1 ст.34 КПК України, тому у задоволенні подання слід відмовити.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 32, п.3 ч. 1 ст. 34 КПК України розгляд кримінального провадження про обвинувачення судді у вчиненні кримінального правопорушення не може здійснюватися тим судом, в якому обвинувачений обіймає чи обіймав посаду судді, оскільки це є обставиною, за наявності якої кримінальне провадження передається згідно правил територіальної підсудності на розгляд до іншого суду. Однак наявність іншого процесуального статусу судді чи його відсутність (особі не повідомлялося про підозру), відповідно до змісту ч. 1 ст. 34 КПК України, не може бути підставою для зміни територіальної підсудності справи.
Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що Залізничний районний суд м. Львова вже неоноразово надсилає подання про направлення справи в порядку ст. 34 КПК України за підсудністю до іншого суду з тих самих підстав, не приймаючи до уваги попередні вказівки апеляційного суду про можливість забезпечення автоматизованого розподілу даної скарги, оскільки кількість суддів, що залишаються в штаті районного суду, є достатньою для утворення складу суду для розгляду зазначеної скарги, що в свою чергу може свідчити про умисне затягування районним судом розумних строків розгляду справи.
Керуючись ст.34, 419 КПК України, колегія суддів, -
постановила:
В задоволенні подання в.о.Голови Залізничного районного суду м. Львова ОСОБА_5 відмовити.
Матеріали скарги ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на бездіяльність ВП №1 Львівського районного управління поліції №2 ГУ НП у Львівській області щодо невнесення відомостей заяви про кримінальне правопорушення від 27.04.2022 до ЄРДР повернути до Залізничного районного суду м.Львова для розгляду по суті.
Ухвала Львівського апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3