№566/388/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 травня 2022 року смт Млинів Рівненської області
Млинівський районний суд Рівненської області
в складі: головуючої - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Млинів Рівненської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000033, яке внесено до Єдиного реєстру судових розслідувань 13 січня 2018 року по обвинуваченню
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше судимого:

- вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 16 січня 2009 року за ч.1 ст.185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком в 1 рік;
- вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 02 вересня 2009 року за ч.2 ст.185 КК України ОСОБА_4 призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст. 70 КК України із врахуванням покарання за вироком Дубенського міськрайонного суду від 16 лютого 2009 року шляхом часткового складання покарань остаточно призначено покарання засудженому 3 роки 3 місяці позбавлення волі.
за ч.1 ст. 309 КК України 1 рік позбавлення волі.
На підставі ч. ст.71 КК України приєднано до призначеного покарання за новим вироком частково призначене покарання за попереднім вироком Дубенського міськрайонного суду від 16 лютого 2009 року і остаточно призначено з відбуванням у кримінально-виконавчій установі 3 роки 6 місяців позбавлення волі.
Звільнений умовно-достроково від відбування покарання на 1 рік 7 місяців 25 днів Миколаївським районним судом Львівської області.
- вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 25 липня 2012 року за ч.2 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі.
У відповідності до вимог ч.1 ст.71 КК України частково приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком Дубенського міськрайонного суду від 2 вересня 2009 року і остаточну міру покарання визначено 2 роки позбавлення волі.

Звільнений 16 травня 2014 року по відбуттю строку покарання.

- вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 11 січня 2016 року за ч.2 ст.185 КК України 4 роки позбавлення волі, за ч.3 ст. 185 КК України 3 роки 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання ОСОБА_4 4 роки позбавлення волі.
Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 23 березня 2016 року вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 11 січня 2016 року відносно ОСОБА_4 залишено без змін.
Звільнився 20 листопада 2017 року по відбуттю строку покарання.
- вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 05 червня 2020 року за ч.2 ст.185 КК України 2 роки, за ч.3 ст. 185 КК України - 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком в 2 роки.
Судимості не зняті та не погашені у визначеному законом порядку.
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України.

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_7 , будучи неодноразово судимим, та маючи ці судимості не погашеними та не знятими у встановленому законом порядку, на шлях виправлення не став, знову вчинив умисний злочин проти волі особи.
Так, на початку січня 2018 року (точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_4 , перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, на прохання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 , вступив з ним та з іншою невстановленою досудовим розслідуванням особою у попередню змову на вчинення незаконного викрадення ОСОБА_9 з місця його проживання, що розташоване по АДРЕСА_3 , з метою примусового його виселення з даного домоволодіння та подальшого незаконного утримання.
Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_4 , 11 січня 2018 року, приблизно о 18 год., спільно із ОСОБА_8 та невстановленою досудовим розслідуванням особою, увійшли в приміщення житлового будинку ОСОБА_9 , що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , де, застосувавши фізичне насильство, що виразилося в умисному заподіянні удару в обличчя та заламуванні рук, в присутності ОСОБА_10 , співмешканки ОСОБА_9 , зв`язали йому мотузкою руки та ноги, тобто незаконно позбавили волі потерпілого з метою подальшого його викрадення та незаконного утримання.
Продовжуючи свої протиправні дії, охоплені єдиним злочинним умислом, спрямованим на викрадення та незаконне позбавлення волі потерпілого, ОСОБА_8 , спільно із ОСОБА_4 та невстановленою досудовим розслідуванням собою, проти волі ОСОБА_9 , застосовуючи фізичне та психологічне насильство, примусово утримуючи його поряд з собою зв`язаним, посадили в автомобіль марки «ВАЗ-21063», н.з. НОМЕР_1 , яким керував власник ОСОБА_11 та перевезли до господарства ОСОБА_12 , що розташоване в АДРЕСА_4 , де помістили до кімнати житлового будинку, поклавши його зв`язаним на ліжко і утримували ОСОБА_9 проти його волі в такому стані, тим самим позбавивши останнього свободи пересування до 07 години 12 січня 2018 року.
12 січня 2018 року, о 07 годині, ОСОБА_8 , ОСОБА_4 та невстановлена слідством особа звільнили ОСОБА_9 , розв`язавши йому руки та провели на автобусну зупинку в смт. Демидівка Рівненської області, де посадили на рейсовий автобус сполученням «Демидівка-Львів», наказавши ОСОБА_9 їхати в місто Львів.
Суд, на підставі п.3 ст. 349 КПК України, з врахуванням думки учасників судового провадження визнав недоцільним дослідження доказів в кримінальному провадженні щодо обвинувачення ОСОБА_13 щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, при цьому з`ясувавши, чи правильно розуміють учасники кримінального провадження зміст цих обставин та чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, і роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, а тому обмежився допитом обвинуваченого ОСОБА_14 , а також дослідженням письмових доказів, що характеризують особу обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_13 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 України, визнав повністю, на підставі ст. 63 Конституції України та ст.42 КПК України відмовився від дачі показань щодо обставин вчинення злочину.

У вчиненому щиро розкаюється і просить суд його суворо не карати.

Дії обвинуваченого ОСОБА_14 слід кваліфікувати за ч.2 ст.146 КК України, як умисні, що виразилися у незаконному позбавленні волі та викраденні людини, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_15 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченими кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_14 суд відносить щире каяття винного.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_14 судом не встановлено.

Санкція ч. 2 ст. 146 КК України передбачає міру покарання у виді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк.

У відповідності до ч. 4 ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 146 КК України є нетяжким злочином.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_15 , суд, враховуючи дані про особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обвинувачуваного обставин та характеризуючі дані про особу обвинуваченого, зокрема те що ОСОБА_13 був неодноразово судимим і маючи ці судимості не зняті та непогашені у встановленому законом порядку, вважає, що виправлення ОСОБА_14 неможливе без ізоляції засудженого, так як саме таке покарання, на думку суду, буде необхідне й достатнє для виправлення ОСОБА_14 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 05 червня 2020 року ОСОБА_14 засуджено за ч.2 ст.185, ч.3 ст. 185 КК України до 4-х років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком в 2 роки.

Положеннями ст. 70 КК визначені підстави, порядок та межі призначення покарання за сукупністю злочинів. Відповідно до приписів ч. 4 ст. 70 КК якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще й в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, остаточне покарання визначається за правилами, передбаченими частинами 1-3 цієї статті, тобто шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. У такому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу.

В той же час , призначення покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК, має ряд особливостей, з урахуванням яких, загальний алгоритм призначення покарання на підставі ч.4 ст. 70 КК передбачає такі елементи: 1) одержання точних даних про покарання, призначене особі попереднім вироком/попередніми вироками та у разі відбуття призначеного покарання, точного визначення його відбутої частини; 2) призначення покарання за злочин, вчинений до постановлення попереднього вироку, а якщо вчинено декілька таких злочинів, які не охоплюються однією статтею чи частиною статті КК, то призначення покарання за кожен злочин окремо; 3) визначення покарання за сукупністю вказаних злочинів; 4) призначення покарання за сукупністю злочинів, встановлених попереднім та новим вироками; 5) зарахування в строк остаточного покарання, призначеного за сукупністю вчинених злочинів, покарання, відбутого за попереднім вироком/попередніми вироками, якщо таке зарахування можливе.

При цьому, призначаючи покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК суд не вправі змінювати покарання, призначене попереднім (першим) вироком за окремий злочин. Він також не повинен ще раз призначати (дублювати) це покарання у новому (другому) вироку. В даному разі діє юридична презумпція законності й обґрунтованості попереднього вироку, яку суд підтверджує, застосовуючи ч. 4 ст. 70 КК.

Так, якщо особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Таке тлумачення закону про кримінальну відповідальність є усталеною практикою, оскільки суд, який призначає такій особі покарання за інший злочин, вчинений до постановлення вироку в першій справі, не може ревізувати міру покарання, призначену особі попереднім вироком.

(правова позиція Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 лютого 2021 року справа №760/26543/17)

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні відсутній.

Постановою про визнання та приєднання речових доказів від 14 січня 2018 року речовими доказами визнано автомобіль ВАЗ 21063 н.з. НОМЕР_1 , мобільний телефон Assistant (IMEI телефону: НОМЕР_2 та НОМЕР_3 ) із двома СІМ-картками з абонентськими номерами НОМЕР_4 та НОМЕР_5 , які були вилучені у ОСОБА_11 14 січня 2018 року, а також мобільний телефон марки «NOKIA» чорного кольору (ІМЕІ: 1) НОМЕР_6 ; 2) НОМЕР_7 ) без сім-карти оператора мобільного зв`язку, який було вилучено у ОСОБА_8

(а.с.164, т.1 к/п №0000033)
Постановою про визнання та приєднання речових доказів від 14 січня 2018 року речовими доказами визнано речовину бурого кольору, яка була виявлена на одвірку дверей нежитлового приміщення, підодіяльник на якому виявлені плями бурого кольору, частину шиферу з наявними плямами бурого кольору, частину шиферу з відсутніми плямами бурого кольору, пару чоловічого взуття чорного кольору.

(а.с.166, т.1 к/п №0000033)

Ухвалою Млинівського районного суду Рівненської області від 23 січня 2018 року накладено арешт на майно:

- мобільний телефон марки «NOKIA» чорного кольору (ІМЕІ: 1) НОМЕР_6 , ІМЕІ: 2) НОМЕР_7 ) без сім-карти оператора мобільного зв`язку, що зберігається в кімнаті речових доказів Млинівського відділення поліції (смт.Млинів, вул.Поліщука, 2 Рівненської області), власником та користувачем якого є ОСОБА_8 , заборонивши його використання, розпорядження та відчуження;

- мобільний телефон марки «ASSISTANT» (IMEI: 1) НОМЕР_2 ; 2) НОМЕР_3 ) з наявними двома сім-картами операторів мобільного зв`язку «МТС» та «Київстар», що зберігається в кімнаті речових доказів Млинівського відділення поліції (смт.Млинів, вул.Поліщука, 2 Рівненської області) власником та користувачем якого є ОСОБА_11 , заборонивши його використання, розпорядження та відчуження;

- автомобіль марки «ВАЗ-21063», н.з. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_8 від 16.12.2015, належить на праві приватної власності ОСОБА_11 , жителю АДРЕСА_3 , заборонивши його відчуження;

Вилучений 14 січня 2018 року автомобіль марки «ВАЗ-21063», н.з. НОМЕР_1 повернуто власнику ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителю АДРЕСА_3 .
Строк дії ухвали встановлено до закінчення судового розгляду кримінального провадження..

(а.с. 173-174, т.1 к/п №0000033)
У відповідності до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішуються судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

У кримінальному провадженні процесуальні витрати відсутні.

Рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження в даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_14 не приймалось.

На підставі наведенного,
керуючись ст. ст.349, 368-370, 373, 374, 392, 395 КПК України
с у д ,-

ЗАСУДИВ :
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України, і призначити йому міру покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі з відбуттям міри покарання в кримінально-виконавчій установі.

Вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 05 червня 2020 року, яким ОСОБА_14 засуджено за ч.2 ст.185, ч.3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, виконувати самостійно.

Речові докази по справі:
1) автомобіль ВАЗ 21063 реєстраційний номер НОМЕР_1 , який переданий на зберігання власнику ОСОБА_11 залишити ОСОБА_11 ;
2) мобільний телефон «ASSISTANT» (IMEI: 1) НОМЕР_2 ; 2) НОМЕР_3 ), що належить ОСОБА_11 , зберігається в камері зберігання речових доказів Млинівського ВП залишити ОСОБА_11 ;
3) речовину бурого кольору, пояс чорного кольору, підодіяльник, частина шиферу з плямами бурого кольору, пару чоловічого взуття чорного кольору, які вилучені в ході огляду місця події в господарстві ОСОБА_12 знищити;
4) мобільний телефон «NOKIA» (ІМЕІ телефону: НОМЕР_6 та НОМЕР_7 ), що належить ОСОБА_8 та зберігається в камері зберігання речових доказів Млинівського ВП повернути ОСОБА_16 .
Згідно до ст. 532 КПК України, вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Рівненського апеляційного суду через Млинівський районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя Млинівського райсуду ОСОБА_1