Справа № 152/648/22
УХВАЛА
іменем України

15 липня 2022 року м. Шаргород

Справа №152/648/22
Провадження №1-кс/152/103/22

Слідчий суддя

Шаргородського районного

суду Вінницької області ОСОБА_1 ,

розглянувши клопотання слідчого СВ відділення поліції №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_2 про накладення арешту,

встановив:

14.07.2022 року слідчий СВ ВП №2 Жмеринського РВП ОСОБА_2 за погодженням з прокурором Вінницької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Шаргородського районного суду з клопотанням про накладення арешту, в якому просить накласти арешт на вилучений автомобіль марки «ВАЗ 2109» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , який, відповідно до свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 , належить ОСОБА_4 та яким користується ОСОБА_5 .

Клопотання слідчий СВ ВП №2 Жмеринського РВП ОСОБА_2 мотивує тим, що ним розглядаються матеріали кримінального провадження №0000113 від 13.07.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, в ході розгляду яких встановлено, що 13.07.2022 року приблизно о 17 годині водій ОСОБА_5 , рухаючись на автомобілі ВАЗ 2109 з державним номерним знаком НОМЕР_1 по автодорозі Тиврів-Шаргород в с. Пеньківка в напрямку м. Шаргород на заокругленій ділянці дороги, виконуючи маневр повороту, не врахував дорожню обстановку та безпечність маневру, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення із автомобілем, який рухався у зустрічному напрямку на зустрічній смузі, «OPEL VEKTRA» з державним номерним знаком НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_6 . Внаслідок ДТП водії ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , пасажири ОСОБА_7 та ОСОБА_8 отримали тілесні ушкодження та госпіталізовані до КНП «Шаргородська МЛ».

В ході проведення огляду місця події на місці ДТП було оглянуто та вилучено автомобіль марки марки «ВАЗ 2109» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , який, відповідно до свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 , належить ОСОБА_4 та яким користується ОСОБА_5 .

Автомобіль поміщено на арештмайданчик ВП №2 Жмеринського РВП.

Враховуючи, що вказаний транспортний засіб визнано речовим доказом та він містить на собі слідову інформацію вчиненого злочину, виникла необхідність у накладенні арешту на майно з метою збереження речових доказів для проведення судових експертиз, відшкодування завданої внаслідок кримінального правопорушення, а також враховуючи те, що наявні обґрунтовані підстави для запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження автомобіля.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 14.07.2022 року (а.п.27), клопотання передано для розгляду слідчому судді Шаргородського районного суду ОСОБА_1 .

Згідно з ч.1 ст.171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач.

Частиною 1 статті 215 КПК України встановлено, що досудове розслідування злочинів здійснюється у формі досудового слідства, а кримінальних проступків у формі дізнання в порядку, передбаченому цим Кодексом.

З клопотанням до слідчого судді звернувся слідчий СВ ВП №2 Жмеринського РВП ОСОБА_2 , який зазначений серед слідчих у цьому кримінальному провадженні, виходячи з постанови про призначення групи слідчих від 13.07.2022 року (а.п.7).

Клопотання про накладення арешту погоджено прокурором Вінницької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_9 , проте, постанови про групу прокурорів та про підслідність цього кримінального провадження Вінницькій спеціалізованій прокуратурі у військовій та оборонній сфері Центрального регіону до клопотання не додано, що позбавляє можливості встановити підсудність кримінального провадження слідчому судді Шаргородського районного суду.

Таким чином, при відсутності постанови про групу прокурорів, яка до клопотання не додана, слідчий суддя позбавляється можливості встановити, чи уповноважена особа погодила клопотання та чи взагалі підсудне кримінальне провадження слідчому судді Шаргородського районного суду.

Частиною 1 ст.172 КПК України встановлено, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, не вбачає підстав для призначення його до розгляду, виходячи з наступного.

Згідно із ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частинами 2-3 ст.170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

Згідно з абз.1 ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною 3 статті 172 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.

З витягу з кримінального провадження №0000113 від 13.07.2022 року вбачається, що 13.07.2022 року до ЄРДР внесено відомості про надходження повідомлення про те, що водій ОСОБА_5 13.07.2022 року приблизно о 17 годині, рухаючись на автомобілі ВАЗ з державним номером НОМЕР_1 по автодорозі Тиврів-Шаргород, на 31 км.+300 м. в с. Пеньківка Жмеринського району в напрямку м. Шаргород на заокругленій ділянці дороги, виконуючи маневр повороту, не врахував дорожню обстановку та безпечність маневру, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення із автомобілем «OPEL VEKTRA» з державним номерним знаком НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_6 , який рухався у зустрічному напрямку, внаслідок чого сталася ДТП, в результаті якої водії ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а також пасажири ОСОБА_7 , ОСОБА_8 отримали тілесні ушкодження; кваліфікація кримінального правопорушення ч.1 ст.286 КК України (а.п.3).

Особа, повідомлена про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, відсутня (а.п.3).

До клопотання слідчим додано копію протоколу огляду місця ДТП від 13.06.2022 року, з якого вбачається, що огляд місця ДТП здійснено у с. Пеньківка на автодорозі зі сторони с. Строїнці в напрямку с. Пеньківка, з місця події вилучені автомобілі марки «OPEL VEKTRA» з державним номерним знаком НОМЕР_3 , який, відповідно до свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_4 , належить та ним користується ОСОБА_6 та ВАЗ 2109 з державним номером НОМЕР_1 (а.п.8-10).
Таким чином відомості, викладені слідчим у клопотанні та в протоколі огляду місця ДТП про дату ДТП не співпадають, у зв`язку із чим слідчий суддя позбавлений можливості встановити дату ДТП та законність вилучення транспортних засобів.
Доданий до протоколу огляду місця ДТП план-схема ОМП (а.п.11) та фототаблиці (а.п.12-13) не містять вказівки про дату ДТП, у зв`язку із чим не спростовують наведений вище висновок слідчого судді.
До матеріалів кримінального провадження слідчим додано пояснення ОСОБА_5 від 14.07.2022 року (а.п.23).
З пояснення ОСОБА_5 не вбачається, у якому процесуальному статусі, передбаченому КПК України, він опитувався 14.07.2022 року слідчим СВ ВП №2 Жмеринського РВП ОСОБА_2 (а.п.23).
Також, до матеріалів клопотання не додано жодних доказів на підтвердження користування ОСОБА_5 автомобілем ВАЗ 2109 з державним номером НОМЕР_1 .
Так, з доданої до матеріалів кримінального провадження копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.п.24, на звороті) вбачається, що власником автомобіля зазначений ОСОБА_4 , проте відомості про власника майна, зокрема, адреса місця проживання, відомі номер мобільного телефону або адреса електронної пошти не зазначені.
Тоді як, відповідно до вимог ч.1 ст.172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю, в тому числі, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Таким чином, в порушення п.3 ч.2 ст.171 КПК України, до клопотання слідчим не додані документи, які підтверджують відомості як про власника майна, так і про користувача майном, зокрема, адреса місця проживання, відомі номер мобільного телефону або адреса електронної пошти, у зв`язку із чим слідчий суддя позбавлений викликати власника майна чи особу, яка ним користується на законних підставах, у судове засідання для розгляду клопотання.

З огляду на вище викладене, слідчий суддя вважає, що накладення арешту на майно без з`ясування думки власника чи особи, яка на законних підставах користується майном, та за відсутності будь-якої інформації про останніх, що унеможливлює належним чином повідомити їх про дату, час та місце розгляду клопотання, порушить як права власника на мирне володіння своєю власністю, так і права особи, у користуванні якої на законних підставах перебуває автомобіль.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 КПК України).

Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Так, у п.п.53, 55 рішення ЄСПЛ у справі «Фельдман та банк «Слов`янський» проти України» від 21.12.2017 року, Європейський суд нагадує, що перша та найголовніша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання з боку органу влади у мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого абзацу надає право позбавляти власності лише «на умовах, передбачених законом», при цьому у другому абзаці визнається право держав здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» заява №31107/96, пункт 58, ЄСПЛ 1999-II)… Вимога законності у розумінні Конвенції передбачає, серед іншого, що національне законодавство має забезпечувати засіб юридичного захисту від свавільного втручання з боку державних органів у права, гарантовані Конвенцією… вона передбачає, що будь-яке втручання у мирне володіння майном має супроводжуватися процесуальними гарантіями, які надають відповідній фізичній або юридичній особі обґрунтовану можливість звернутися зі своєю справою до компетентних органів влади з метою ефективного оскарження заходів, які становлять втручання у права, гарантовані цим положенням…

З висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), зокрема, в пункті 45, вбачається, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (…). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (…)».

Виходячи з аналізу норм КПК України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слідчий суддя вважає, що клопотання про накладення арешту на майно з зазначеними вище недоліками порушує права власника, є неспівмірним обмеженню його права власності завданням кримінального провадження.

Крім того, у клопотанні, в порушення вимог п.1 ч.2 ст.172 КПК України, слідчим не зазначено обґрунтовані підстави і мету арешту майна відповідно до положень статті 170 цього Кодексу.

Так, згідно з ч.2 ст.170 КПК України, мета арешту майна забезпечення: збереження речових доказів, або спеціальної конфіскації, або конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, або відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди., тоді як слідчим зазначено мету арешту майна проведення ряду судових експертиз, що суперечить вимогам КПК.

Підставою арешту майна, відповідно до вимог ст.170 КПК України, є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, тоді як слідчим у клопотанні про наявність такої підстави не зазначено взагалі.

Проте, слідчий зазначає мету арешту дослівно «збереження речових доказів для проведення ряду експертиз, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення», проте, така мета арешту майна не передбачена у ст.170 КПК України.

Обґрунтованість підстав для арешту також слідчим не зазначена, а лише міститься перерахування всіх підстав арешту майна, зазначених у ст.170 КПК України, без обґрунтування наявності ризиків приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна.

Виходячи з наведеного, слідчий суддя приходить до висновку, що в клопотанні не викладені обставини, передбачені ч.2 ст.171 КПК України.

Оскільки в клопотанні слідчим не викладені обставини, передбачені ч.2 ст.171 КПК України, а також відсутні відомості про групу прокурорів та підслідність справи, то слідчий суддя вважає, що клопотання, відповідно до вимог ч.3 ст.172 КПК України, підлягає поверненню прокурору.
При цьому, слід встановити строк в сімдесят дві години для усунення недоліків клопотання.
Керуючись ст.ст.131-132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,

ухвалив:

Клопотання слідчого СВ відділення поліції №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_2 про накладення арешту повернути прокурору Вінницької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_10 , який його погоджував, для усунення недоліків.
Встановити прокурору Вінницької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_10 строк для усунення недоліків клопотання в сімдесят дві години.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Шаргородського районного суду
Вінницької області ОСОБА_1