Справа № 936/631/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/9/21 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду Львівської об ласті в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в режимі відеоконференції з Воловецьким районним судом закарпатської області та ДУ «Київська УВП», кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на вирок Воловецького районного суду Закарпатської області від 11 вересня 2020 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Гукливий Воловецького району Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 (до перейменування АДРЕСА_2 , місце реєстрації АДРЕСА_3 , громадянина України, раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1, ч. 2 ст. 289 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

встановила:

Прокурор Воловецького відділу Мукачівської місцевої прокуратури подав апеляційну скаргу на вирок Воловецького районного суду Закарпатської області від 11 вересня 2020 року, яким ОСОБА_7 , визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.126-1, ч.2 ст.289 КК України і призначено йому покарання: за ст.126-1 КК України - у вигляді одного року позбавлення волі; за ч.2 ст.289 КК України - у вигляді п`яти років позбавлення волі без конфіскації майна.
Відповідно до ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі без конфіскації майна.
Згідно з ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на два роки.
На підставі п.п. 1, 2 ч.1 ст 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз у сумі 2305 гривень 49 копійок.
Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід обвинуваченому у виді домашнього арешту не змінено.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 засудити за ст. 126-1 КК України до 1 року позбавлення волі, за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначити за сукупністю злочинів покарання шляхом поглинання менш суворого більш суворим у виді позбавлення волі до 5 років.
Апелянт вважає, що призначаючи обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 75 КК України суд першої інстанції не в повній мірі врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, обставини скоєних злочинів, а саме, що ОСОБА_7 вчиняв злочини передбачені ст. 126-1, ч.2 ст. 289 КК України (останній відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином) в стані алкогольного сп`яніння. Також судом не враховано особу обвинуваченого, який на час вчинення злочину ніде не працював і не займався будь-якою суспільно-корисною працею, за місцем проживання характеризується посередньо, що значно підвищує суспільну небезпеку його дій та призвело до м`якості заходу примусу, незабезпечення досягнення його мети.

Апелянт звертає увагу на те, що судом першої інстанції залишено поза увагою той факт, що нові злочини обвинувачений ОСОБА_7 , який неодноразово судимий і судимості не погашені, вчинив невдовзі після звільнення з місць позбавлення волі, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.

Прокурор в апеляційній скарзі зазначає, що згідно з висновком Воловецького РС ДУ «Центр пробації» у Закарпатській області «існує дуже високий рівень (ризику) вчинення обвинуваченим повторного правопорушення. Ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінено як дуже високий».

Вважає, що покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі на строк, визначений судом першої інстанції п`ять років позбавлення волі, без застосування ст. 75 КК України, зі звільненням від призначеного покарання з випробуванням, буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 , перебуваючи за своїм місцем проживання в АДРЕСА_2 та по місцю спільного проживання з співмешканкою ОСОБА_10 за адресою АДРЕСА_4 , маючи прямий умисел на заподіяння психологічного страждання на ґрунті неприязних відносин, систематично вчиняв психологічне насильство над співмешканкою ОСОБА_10 , що призвело до її психологічних страждань та погіршило якість життя потерпілої.
Зокрема, 15.12.2019 року близько 23 години 30 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись по місцю спільного проживання з співмешканкою ОСОБА_10 за адресою АДРЕСА_2 вчинив відносно ОСОБА_10 дії психологічного та фізичного насильства, що проявились у словесних образах потерпілої нецензурними словами, а також нанесенні одного удару рукою по обличчю, за що Воловецьким районним судом Закарпатської області 19.12.2019 року ОСОБА_7 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 гривень.
Крім цього, 18.04.2020 року близько 17 години 00 хвилини ОСОБА_7 , знаходячись по місцю спільного проживання з співмешканкою ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння вчинив відносно ОСОБА_10 дії психологічного насильства, що проявились у словесних образах потерпілої нецензурними словами та погрозах фізичною розправою, за що Воловецьким районним судом Закарпатської області 24.04.2020 року ОСОБА_7 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді 40 годин громадських робіт.
У подальшому ОСОБА_7 повторно, а саме 21.05.2020 року близько 20 години 40 хвилин, знаходячись по місцю спільного проживання з співмешканкою ОСОБА_10 за адресою АДРЕСА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вчинив щодо ОСОБА_10 дії психологічного насильства, що проявилось у словесних образах потерпілої нецензурними словами та погрозах фізичною розправою.
За таких обставин, вказаними насильницькими діями ОСОБА_7 заподіяв своїй співмешканці ОСОБА_10 систематичних психологічних страждань, що виразилися в словесних образах, погрозах, приниженні, які викликали у потерпілої ОСОБА_10 побоювання за свою безпеку, спричинивши емоційну невпевненість, нездатність захистити себе та завдали шкоди її психічному здоров`ю.
Крім цього, ОСОБА_7 12.06.2020 року приблизно о 12-00 годині, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, умисно, таємно, в корисливих цілях, з метою заволодіння транспортним засобом, шляхом злому навісного замку вхідних дверей, проник до підсобного приміщення ОСОБА_11 , яке розташоване на подвір`ї будинку АДРЕСА_4 , де знаходився мопед марки «SABUR» моделі «SB50Q-18» без реєстраційного номеру із робочим об`ємом двигуна 48 кубічних сантиметрів, вартість якого згідно висновку експерта про вартість об`єкта оцінки від 16.06.2020 року становить 4845 гривень, незаконно заволодів вищевказаним мопедом, виштовхавши його на вулиці та з допомогою ключа запустив двигун і поїхав у напрямку смт. Воловець Закарпатської області, де залишив його біля будинку АДРЕСА_5 .
Заслухавши суддю-доповідача, міркування прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити її в повному обсязі; думку обвинуваченого ОСОБА_7 , підтриману його захисником - адвокатом ОСОБА_9 , які просили залишити вирок суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні вимоги прокурора підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п.2 ст. 409 КПК України підставою для скасування вироку може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи скоєння ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, які підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні та наведені у вироку, крім того дав діям обвинуваченого правильну юридичну оцінку.

Доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначених у вироку злочинних діях, передбачених ст.126-1, ч.2 ст.286 КК України, є обґрунтованою, в апеляційній скарзі не оспорюються та, на думку колегії суддів, є обгрунтованою.

Що стосується апеляційної скарги прокурора у справі про неправильне застосування судом положень ст.75 КК України щодо призначеного судом покарання, то колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість апеляційної скарги прокурора в цій частині.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Так, при звільненні ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції врахував характер і ступінь суспільної небезпечності вчинених злочинів, дані про особу винуватого, який раніше судимий, посередньо характеризується по місцю проживання, на психіатричному та наркологічному обліках при Воловецькій ЦРЛ не перебуває, з потерпілими примирився, відшкодував матеріальну шкоду шляхом повернення викраденого майна. Обставиною справи, що пом`якшує покарання, є щире каяття обвинуваченого, а обставиною що обтяжує покарання є вчинення злочинів у стані алкогольного сп`яніння. При цьому у вироку було покликання на висновок зазначений у доповіді Воловецького районного сектору філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області від 08.09.2020 року про те, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як дуже високий, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як дуже високий, можливість виправлення обвинуваченого без позбавлення чи обмеження волі може становити дуже високу небезпеку для суспільства (в тому числі для окремих осіб). Також суд врахував позицію потерпілих, які претензій до обвинуваченого ОСОБА_7 ні матеріального, ні морального характеру не мають та просили не обирати сувору міру покарання, при цьому суд вважав, що матеріальну шкоду завдану злочином було відшкодовано шляхом повернення викраденого майна.
З таким висновком колегія суддів погодитися не може з врахуванням наступного. Статтею 414 КПК України визначено, що невідповідним ступенем тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановленні відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

На переконання колегії суддів судом першої інстанції при звільненні ОСОБА_7 від призначеного покарання, за ст. 126-1, ч.2 ст. 289 КК України, з випробуванням належним чином не було наведено та обґрунтовано переконливі мотиви на підставі яких суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання у виді позбавлення волі.

Так судом першої інстанції було враховано думку потерпілих, яким було повернуто майно і вони примирилися з обвинуваченим, однак не в повній мірі було враховано особу обвинуваченого, який неодноразово притягувався, як до кримінальної так і до адміністративної відповідальності, зокрема за ст. 173-2 КУпАП, однак на шлях виправлення не став і, маючи непогашену судимість, знову вчинив злочини за ст.126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи, а також за ч.2 ст.289 КК України - як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене з проникненням у приміщення.
Покликання прокурора в апеляційній скарзі про те, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання, із застосуванням ст.75 КК України, є безпідставним та недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, знайшли підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Таким чином, з урахуванням вказаних обставин, на думку колегії суддів, застосування щодо ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки не сприяє меті покарання виправленню засудженого і попередженню вчинення нових злочинів. А тому, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про безпідставне застосування судом положень ст. 75 КК України щодо призначеного покарання ОСОБА_7 .

У зв`язку з необхідністю погіршення становища обвинуваченого, колегія суддів вважає, що вирок в частині призначення покарання підлягає скасуванню із постановленням вироку апеляційним судом у відповідності до вимог п.2 ч.1 ст. 420 КПК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому колегія суддів враховує вимоги ст. 65 КК України та обставини, встановлені судом першої інстанції при призначенні покарання, які в апеляційній скарзі не оспорювалися.

Зокрема при призначенні покарання ОСОБА_7 колегія суддів, враховуючи ступень тяжкості вчинених злочинів, один з яких відноситься до тяжкого злочину; особи обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, на шлях виправлення не став та вчинив нові злочини, посередньо характеризується по місцю проживання, на психіатричному та наркологічному обліку при Воловецькій ЦРЛ не перебуває, з потерпілими примирився; за наявності обставини, що пом`якшує покарання щирого каяття та обставини, що обтяжує покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, дійшла переконання, що ОСОБА_7 необхідно призначити покарання, у відповідності до діючого законодавства, в межах санкції статей обвинувачення, з фактичним відбування покарання у виді позбавлення волі.

Відтак вирок суду першої інстанції по даній справі підлягає скасуванню в частині призначення покарання обвинуваченому з постановленням нового вироку.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 414, 420 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Воловецького районного суду Закарпатської області від 11 вересня 2020 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1, ч. 2 ст. 289 КК України скасувати в частині призначення йому покарання.

Постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1, ч. 2 ст. 289 КК України та призначити покарання:

-за ст. 126-1 КК України у виді 1(одного) року позбавлення волі;

-за ч.2 ст. 289 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засуджений який перебуває під вартою з моменту отримання копії вироку.

Головуючий:

Судді: