Дата документу 27.04.2022 Справа № 334/1274/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/1274/22 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/312/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 181 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31 березня 2022 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, маючого вищу освіту, офіційно працевлаштованого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 31 травня 2022 року, з покладанням певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Слідчий СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

За матеріалами провадження ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, за наступних обставин.

29 березня 2022 року близько о 10 год. 30 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні кухні в квартирі АДРЕСА_2 , здійснював роботи, пов`язані із заміною необхідних комплектуючих на водоочисній системі у присутності потерпілої ОСОБА_10 , яка в цей час по власному мобільному телефону вела розмову із подругою на тему військової агресії росії проти України.
Під час телефонної розмови потерпілої із подругою, ОСОБА_7 , використовуючи політичну тему, як привід до конфлікту, почав провокувати останню на словесний конфлікт, вголос висловлюючи свої політичні й життєві переконання, які полягали у підтриманні політики країни агресора, яка спрямована на здійснення військової агресії проти України.
В ході неодноразових вимог потерпілої до ОСОБА_7 покинути приміщення квартири, у останнього на ґрунті неприязних відносин, раптово виник злочинний умисел, спрямований на умисне вбивство ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті потерпілої та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, обхопив обома руками її шию та почав здавлювати, однак свій злочинний умисел до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, оскільки його дії були припиненні чоловіком потерпілої ОСОБА_11 .
Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, яке не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, внаслідок не вчинення усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

29 березня 2022 року відомості про кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000563 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

29 березня 2022 року о 12 год. 00 хв. ОСОБА_7 було затримано в порядку ст. 208 КПК України (а.с. 44-46).

30 березня 2022 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України (а.с. 56-59).

Відмовляючи у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя зазначив, що підозра ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України є обґрунтованою, проте дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий, працевлаштований, має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні неповнолітню доньку та встановлені судом обставини щодо стану здоров`я підозрюваного, свідчать про можливість запобігти наявним ризикам переховування від органів досудового розслідування та/або суду шляхом застосування відносно останнього більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

В апеляційній скарзі прокурор вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, у зв`язку з її необґрунтованістю.
В обґрунтування своєї скарги вказує, що існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що покарання за кримінальне правопорушення вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 передбачає позбавлення волі на строк до 15 років.
Звертає увагу на те, що приводом до скоєння вказаного злочину стала різниця у політичних поглядах між потерпілою та підозрюваним ОСОБА_7 , отже останній викривши власну політичну позицію, усвідомлюючи невідворотність покарання, може здійснити активні дії спрямовані на виїзд з території України, таким чином здійснюючи переховування від органів досудового розслідування та уникнення кримінальної відповідальності за вчинений злочин.
Крім того, зазначає, що у період дії правового режиму воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, виїзд за межі країни громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років забороняється, а тому у зв`язку із віком підозрюваного, якому на теперішній час становить 61 рік, і враховуючи тяжкість скоєного злочину, міру покарання, та те, що останній володіючи транспортним засобом «CHEVROLET AVEO», він має реальну можливість уникнути кримінальної відповідальності та безперешкодно у подальшому перетнути кордон території України та з метою умисного переховування від органів досудового розслідування або суду, тому вказане є ризиком, передбаченим п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Вказує, що наразі виникає необхідність у проведенні подальших слідчих дій по даному кримінальному провадженню, тому дії підозрюваного ОСОБА_7 можуть зашкодити проведенню всебічного, повного та об`єктивного досудового розслідування.
Також, підозрюваний ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, будучи обізнаним про місце мешкання потерпілої, знаючи номер її телефону та те, що на теперішній час вона є тимчасово не працевлаштованою та постійно знаходиться вдома разом зі свідком ОСОБА_12 , може впливати на останніх шляхом погроз, залякування, вмовляння або підкупу з метою зміни наданих останніми раніше свідчень для уникнення відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення, оскільки слідчим суддею навіть не покладено на підозрюваного обов`язку утримуватися від спілкування з потерпілою та свідками у кримінальному провадженні.
Крім того, зазначає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту обраний підозрюваному без застосування електронних засобів контролю, що також свідчить про відсутність належного забезпечення уникнення вказаним ризикам обраним запобіжним заходом.
Просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.
У судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтримав подану апеляційну скаргу, разом з тим повідомив, що доказів порушення підозрюваним умов перебування під цілодобовим домашнім арештом у сторони обвинувачення не має.
Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_8 у судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти задоволення апеляційної скарги та зазначив, що в діях ОСОБА_7 не було ніякою політичної тематики. Вказав, що підозрюваний не порушує умови перебування під цілодобовим домашнім арештом, сприяє досудовому розслідуванню. Вважає, що дії підозрюваного в подальшому вірогідно будуть перекваліфіковані на ст. 125 КК України, оскільки після вчинення дій, які нібито спрямовані на спробу вбивства потерпілої, підозрюваний залишився далі виконувати свою роботу.

У судовому засіданні апеляційного суду підозрюваний ОСОБА_7 заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Заслухавши доповідь судді, підозрюваного ОСОБА_7 , його захисника та прокурора, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі та провівши судові дебати, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
Як вбачається з наданих матеріалів та встановлено слідчим суддею, ОСОБА_7 на цей час підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.
Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні вказаного злочину в апеляційній скарзі не оспорюються.
Разом з тим, врахувавши зазначені вище вимоги закону, слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність даних, які б давали йому підстави обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при обрані запобіжного заходу, належним чином мотивував своє рішення, встановивши обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину та вірно зазначив про відсутність обставин для застосування найсуворішого запобіжного заходу.
Доводи прокурора з приводу того, що запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України можливо тільки шляхом застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є необґрунтованими.
Так, підозрюваний ОСОБА_7 раніше не судимий, офіційно працевлаштований, одружений (а.с. 80), має на утриманні неповнолітню дитину (а.с. 81), має місце реєстрації та проживання, де також позитивно характеризується (а.с. 82).
Крім того, слід зазначити, що в судовому засіданні апеляційної інстанції не надано даних на підтвердження порушення підозрюваним умов перебування під цілодобовим домашнім арештом.
Колегія суддів також враховує фактичну поведінку підозрюваного після застосування до нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, який від органу досудового розслідування не переховувався, за викликом апеляційного суду самостійно з`явився до судового засідання для розгляду апеляційної скарги прокурора, в якій ставилось питання про застосування у відношенні нього найсуворішого запобіжного заходу.
Також, слід зауважити, що домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово.
У п. 104 рішення ЄСПЛ у справі "Бузаджі проти Республіки Молдова" від 05.07.2016 зазначено, що домашній арешт з огляду на його рівень і напруженість вважається позбавленням свободи у розумінні статті 5 Конвенції.
Цей спосіб позбавлення свободи вимагає існування відповідних і належних підстав, як і тримання під вартою під час досудового слідства. Він уточнив, що поняття "рівень" і "напруженість" у його практиці, як критерії застосовності статті 5 Конвенції, стосується тільки рівня обмеження свободи пересування, а не відмінностей за рівнем комфорту або у внутрішньому режимі у різних місцях позбавлення волі. Тому Суд застосовує ті самі критерії щодо позбавлення свободи незалежно від місця тримання заявника під вартою ( 104, 113, 114 рішення ЄСПЛ у справі "Бузаджі проти Республіки Молдова" від 05.07.2016 та п. 212 рішення у справі Развозжаєв проти Росії та України та Удальцов проти Росії від 19.11.2019.
Таким чином, з урахуванням обставин, що встановлені у ході розгляду клопотання, колегія суддів вважає, що застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання існуючим ризикам та буде пропорційним, співмірним та таким, що не становитиме надмірний тягар, не суперечитиме КПК України, оскільки саме цей запобіжний захід дасть можливість уникнути настання існуючих ризиків та забезпечить виконання покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків.
З огляду на зазначене, фактична поведінка підозрюваного на час розгляду апеляційної скарги свідчить, що заявлені в клопотанні слідчого ризики попереджені застосованим відносно підозрюваного запобіжним заходом у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги в частині посилання на тяжкість інкримінованого злочину, оскільки необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не може обґрунтовуватись виключно тяжкістю злочину та суворістю передбаченого за нього покарання, тому що тримання під вартою є заходом забезпечення виконання особою процесуальних обов`язків, а не покаранням за вчинений злочин.
Всі інші доводи апеляційної скарги були досліджені судом при обранні запобіжного заходу і ним надана належна оцінка, а жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.
У зв`язку з викладеним, колегія суддів вважає, що підстави для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у даному кримінальному провадженні в судовому засіданні свого об`єктивного підтвердження не знайшли, а прокурором не доведено неможливість забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.
На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 407, 422 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31 березня 2022 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та у відношенні ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 31 травня 2022 року, з покладанням певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, залишити без змін.

Ухвала суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4