Дата документу 14.06.2022
Справа № 334/6843/19
Провадження № 1-кп/334/178/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, який має повну вищу освіту, працюює директором TOB «КВК», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з обвинувальним актом, у 2012 році у ОСОБА_4 виник умисел на самовільне зайняття земельної ділянки площею 0,1865 га цільове призначення якої землі житлової та громадської забудови, розташованої поряд з прилеглою до будинку АДРЕСА_2 недобудованою прибудовою літ.А1 та недобудованою прибудовою літ.А2, які на праві приватної власності належать ТОВ «КВК».

З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_4 , приблизно у 2012 році, в порушення вимог ст. 14 Конституції України, згідно з якою земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, право власності на яку гарантується та набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону, за відсутності підстав набуття права на землю, визначених ст. 116 Земельного кодексу України, відповідно до якої громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону, в порушення вимог, ст. 125 Земельного кодексу, згідно з якою право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, не маючи жодного з зазначених прав та за відсутності відповідного рішення органу місцевого самоврядування, а саме рішення Запорізької міської ради, самовільно зайняв земельну ділянку площею 0,1865 га, що розташована поблизу будинку АДРЕСА_2 , поряд з недобудованою прибудовою літ.А1 та недобудованою прибудовою літ.А2, які на праві приватної власності належать TOB «КВК», яку було огороджено металевим парканом та в подальшому став її фактично використовувати розмістивши на ній тимчасову споруду для перебування осіб, які здійснюють охорону належних на праві власності ТОВ «КВК» недобудованих об`єктів нерухомого майна та самовільно зайнятої земельної ділянки, тим самим спричинивши власнику земельної ділянки, а саме територіальній громаді м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, значну шкоду, оцінену в 111 655,94 грн., тобто шкоду яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Умисні дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України, як самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її власнику.

Під час судового розгляду обвинуваченим ОСОБА_4 було заявлено клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку для притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.

Захисник обвинуваченого підтримав таке клопотання та просив суд закрити кримінальне провадження зі сплив строків для притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_4 .

Прокурор проти закриття кримінального провадження не заперечує.

Розглянувши клопотання обвинуваченого, з`ясувавши думку учасників процесу, дослідивши надані суду письмові докази, суд дійшов до висновку про обґрунтованість клопотання та можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до відповідальності за ч. 1 ст. 197-1 КК України та закриття вказаного кримінального провадження, виходячи з такого.

З обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, яке мало місце у період у 2012 році.

Так, санкція ч. 1 ст. 197-1 КК України передбачає покарання у виді штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешту на строк до шести місяців.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України, кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Відтак інкриміноване ОСОБА_4 кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 197-1 КК України відноситься до кримінальних проступків.

Статтею 44 КК України передбачено, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

За ч. 1 ст. 197-1 КК України строк в порядку ст. 49 КК України становить 2 роки, який сплив.

Таким чином, суд приходить до висновку, що строк відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК Україниза ч. 1 ст. 197-1 КК України сплив, що є наслідком звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.

Обставин, визначених ч. 2, ч. 3ст. 49 КК України, що впливають на перебіг строку давності судом не встановлено, обвинувачений від суду не переховувався, сторона обвинувачення про наявність зазначених обставин суд не повідомляла, реєстр матеріалів досудового розслідування кримінального провадження не містить відомостей про те, що ОСОБА_4 переховувався від органів слідства під час досудового розслідування, а обвинувальний акт не містить відомостей про те, що обвинувачений був засуджений за інші кримінальні правопорушення після того, як йому було інкриміновано кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 197-1 КК України.

Також, суд враховує правову позицію, викладену в постанові від 11.11.2020 по справі № 455/229/17 (провадження № 51-3298км20), в якій Верховний Суд наголосив, що дотримання умов, передбачених частинами 1 - 3 ст. 49 КК України є безумовною й обов`язковою підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові по справі № 598/1781/17 від 17.06.2020 звертає увагу, що звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України (сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо.

Відтак, при закритті провадження по даній справі з вказаної підстави, питання щодо встановлення вини ОСОБА_4 судом не вирішується. Така правова позиція узгоджується також з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема сформульованою у рішенні по справі "Грабчук проти України" від 26.09.2006, відповідно до змісту якого у разі закриття провадження по справі з нереабілітуючих обставин, питання про доведеність вини особи не вирішується.

При цьому суд також враховує, що питання, передбачені ч. 1 ст. 368 КПК України, а саме: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення та інше не підлягають з`ясуванню в судовому засіданні під час вирішення клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, так як ці обставини можуть бути вирішені лише при ухваленні вироку після розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених Законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 4 ст. 286 КПК України, кримінальне провадження закривається судом, у тому числі у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Отже, суд приходить до висновку про задоволення клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч. 1ст. 197-1 КК України в кримінальному провадженні № 0001678 від 15.05.2019 року у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження.

З обвинувального акту вбачається, що у кримінальному провадженні № 0001678 від 15.05.2019 року, розмір витрат на залучення експертів складає 2355,15 грн.

Відповідно до вимог ст. 122 КПК України, витрати пов`язані із залученням спеціалістів, перекладачів та експертів, несе сторона кримінального провадження, яка залучила спеціаліста, перекладача чи експерта, крім випадків, встановлених цим Кодексом, у тому числі статтею 124 КПК України. Залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи, здійснюються за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Отже, чинний кримінальний процесуальний закон чітко встановлює, що витрати на залучення експерта стягуються з обвинуваченого лише у двох випадках: ухвалення щодо нього (обвинуваченого) обвинувального вироку; залучення експерта безпосередньо обвинуваченим (стороною захисту). Натомість, у разі прийняття судом рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності, судові витрати з неї не стягуються (постанова Верховного Суду від 03.06.2020 по справі № 712/1710/19). Як вбачається з практики Верховного суду, суд, звільняючи особу від кримінальної відповідальності, повинен вирішити дане питання, поклавши судові витрати на державу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 49 КК України, п. 1 ч. 2 ст. 284, ст. 285, ч. 4 ст. 286, ст. 288, ст.ст. 350, 369-372, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_4 про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 від кримінальної відповідальності за інкриміноване йому кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 197-1 КК України, в кримінальному провадженні № 0001678, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.05.2019, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження № 0001678, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.05.2019, відносно ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Витрати, пов`язані із залученням експертів у кримінальному провадженні № 0001678, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.05.2019, у розмірі 2355,15 грн., віднести на рахунок держави.

На ухвалу може бути подана апеляція до апеляційного суду Запорізької області через Ленінський райсуд м. Запоріжжя протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1