ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 622/456/21 Номер провадження 11-кп/814/628/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 серпня 2021 року за №0000252, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Золочівського районного суду Харківської області від 03 червня 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Світличне Богодухівського р-ну Харківської обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимого останній раз 25 червня 2020 року Золочівським районним судом Харківської області за ч.2 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі,

визнано винуватим і засуджено за ч.3 ст.15 ч.2 ст.185 КК України на 2 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання за оскаржуваним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Золочівського районного суду Харківської області від 25 червня 2020 року та призначено ОСОБА_7 остаточне покарання - 3 роки 1 місяць позбавлення волі.

Вирішено питання щодо запобіжного заходу та речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він 02 серпня 2020 року о 09 годині в приміщенні торгового залу магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що по вул. Перемоги, 3А в смт Золочів Харківської обл., діючи повторно, намагався таємно викрасти належні ФОП « ОСОБА_8 » футболку «Original» і штани «Puma», загальною вартістю 529 гривень 33 копійки, однак з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, так як був зупинений продавцем та відвідувачем магазину.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, через суворість, просить скасувати вирок Золочівського районного суду Харківської області від 03 червня 2021 року та призначити йому більш м`яке покарання.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що місцевий суд не врахував те, що вчинені ним дії не є тяжким злочином, він після 02 серпня 2020 року протиправних дій не здійснював, розкаюється в раніше вчинених кримінальних правопорушеннях, неофіційно працює, перебуває у цивільному шлюбі, має малолітню дитину, середню освіту, на обліках у лікарів нарколога та психіатра перебуває, потерпілий до нього претензій не має, а санкція ч.2 ст.185 КК України передбачає покарання також у вигляді штрафу.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача; думку обвинуваченого, який просив задовольнити апеляційну скаргу; міркування прокурора про заперечення щодо скарги, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи, викладені в апеляційній скарзі, та дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, та правильність кваліфікації його дій за ч.3 ст.15 ч.2 ст.185 КК України як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, ніким з учасників судового провадження не оспорюється, а тому відповідно до ст.404 КПК України у зазначеній частині оскаржуваний вирок у апеляційному порядку не переглядається.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог місцевим судом дотримано.

Доводи ж обвинуваченого, які зводяться до суворості призначеного йому покарання, колегія суддів уважає безпідставними.

За змістом ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до ч.3 ст.68 КК України за вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції не вийшов за межі дискреційних повноважень, при призначенні покарання виконав указані вище вимоги закону та врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_9 незакінченого з причин, що не залежади від його волі, кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, при цьому вчинив злочин до повного відбуття покарання за попереднім вироком (а.п. 49-50, 67-69), неодружений (а.п. 48), має малолітню дитину, не працює (а.п. 72), за місцем проживання характеризується посередньо (а.п. 74), на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.п. 70), дані досудової доповіді, за якими ризик вчинення ОСОБА_7 повторного кримінального правопорушення є високим, а ризик його небезпеки для суспільства без позбавлення або обмеження волі - дуже високим (а.п. 44-45), наявність обставини, яка пом`якшує покарання - щире каяття, та відсутність обставин, що його обтяжують.
За таких обставин, цей суд дійшов правильного висновку про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Усупереч доводам ОСОБА_7 колегія суддів зауважує, що в матеріалах кримінального провадження відсутні та апелянтом не надано даних, які би свідчили про його перебування в шлюбі та працевлаштування, в той час як за даними довідки №176/35-28 він до філії центру зайнятості за місцем проживання з питань працевлаштування не звертався (а.п. 72).

Посилання обвинуваченого на те, що він розкаявся в раніше вчинених кримінальних правопорушеннях, є непереконливими з огляду на вчинення ним нового кримінального правопорушення менше ніж через 2 місяці після його засудження за аналогічний умисний корисливий злочин. Попереднє відбуття покарання у місцях позбавлення волі не призвело до позитивних змін у його особистості та не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, ОСОБА_7 не зробив належних висновків для себе, а продовжив системну злочинну діяльність.
Так само неспроможні мотиви апеляційної скарги щодо того, що ч.2 ст.185 КК України передбачено покарання у вигляді штрафу, оскільки за санкцією цієї норми кримінального закону визначено виключно покарання, пов`язані з поміщенням особи до кримінально-виконавчих установ відкритого або закритого типу з ізоляцією від суспільства.
Суд апеляційної інстанції враховує думку потерпілого про відсутність майнових претензій до ОСОБА_7 (а.п. 41), однак вона сама по собі не є вирішальною при призначенні покарання та в сукупності із наведеними вище обставинами не є мотивованою підставою для пом`якшення покарання апелянту, яке відповідає вимогам закону.

Інші ж дані про особу обвинуваченого (наявність малолітньої дитини, неперебування на спеціальних обліках у медичних закладах) поряд з тяжкістю кримінального правопорушення, з чим пов`язуються апеляційні вимоги, належним чином враховані місцевим судом при обранні заходу примусу, а тому колегія суддів не вбачає підстав для їх повторного врахування.

Таким чином, призначене місцевим судом ОСОБА_7 покарання, яке знаходиться в межах санкції ч.2 ст.185 КК України та не є максимальним, відповідає вимогам ст.ст.50, 65, 68, 71 КК України, з урахуванням принципів співмірності, індивідуалізації за своїм видом і розміром законне, справедливе та сприяє меті покарання, тобто є необхідним, достатнім для виправлення обвинуваченого й попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, при цьому, не становить «особистий надмірний тягар» для апелянта.

Нових обставин, які би переконали колегію суддів у протилежному висновку, ніж у тому, до якого дійшов суд першої інстанції при призначенні покарання, у ході апеляційного розгляду наведено не було.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Золочівського районного суду Харківської області від 03 червня 2021 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4