Справа № 712/8067/22
Провадження №1-кс/712/3662/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2022 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:
слідчого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
Прокурор Черкаського відділу Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням про накладення арешту на транспортний засіб марки ГАЗ моделі 3307. д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 , в кузові якого виявлено насип колод деревини; ключі від транспортного засобу ГАЗ моделі 3307. д.н.з. НОМЕР_1 .
Вказане майно було вилучене в ході огляду місця події від 30.09.2022 за адресою: с. Червона Слобода, Черкаської області, на території полезахисної смуги за географічними координатами (49.3570717.32.1314719).
Досудовим розслідуванням встановлено, що 30.09.2022 року до чергової частини Черкаського РУП в Черкаській області надійшло повідомлення про те, що в полезахисній смузі за географічними координатами (49.3570717.32.1314719) в адміністративних межах с. Червона Слобода м. Черкаси, було виявлено автомобіль марки ГАЗ моделі 3307, д.н.з. НОМЕР_1 . в який невстановлені особи загружали колоди дерев.
В подальшому, по приїзду на місце події слідчо-оперативної групи було проведено огляд місця події, а саме полезахисної смуги адміністративних меж с. Червона Слобода м. Черкаси за географічними координатами (49.3570717.32.1314719). Під час огляду виявлено транспортний засіб марки ГАЗ моделі 3307, д.н.з. НОМЕР_1 в кузові якого виявлено насип колод деревини.
30.09.2022 проведено огляд місця події на земельній ділянці в захисній лісосмузі в с. Червона Слобода за географічними координатами (49.3570717.32.1314719) в ході якого було виявлено та вилучено: - транспортний засіб марки ГАЗ моделі 3307, д.н.з. НОМЕР_1 в кузові якого виявлено насип колод деревини.
Опитаний ОСОБА_6 , який пояснив, що 30.09.2022 близько 17:00 год. до нього зателефонував директор підприємства «Агроекологія» ОСОБА_7 ( НОМЕР_2 ) та сказав, що у нього зламалося авто, яке мало перевозити деревину і попросив, щоб ОСОБА_6 , взяв свій транспортний засіб та допоміг вивезти ним дрова, на що він запитав чи є всі необхідні на це документи. ОСОБА_7 повідомив, що документи наявні. Також ОСОБА_6 , зазначив, що на своєму автомобілі він не їздить та попросив свого знайомого ОСОБА_8 , жителя с. Червона Слобода, щоб він допоміг вивезти дрова.
Транспортний засіб на якому здійснювалось перевезення деревини, а саме ГАЗ моделі 3307, д.н.з. НОМЕР_1 належить ОСОБА_5 , також ОСОБА_6 , повідомив, що користується даним транспортним засобом за дорученням.
30.09.2022 року близько 17:40 год.. коли ОСОБА_8 та ще двоє хлопців імені яких він не пам`ятає загружали дрова в кузов транспортного засобу до них підійшов працівник екології, але імені свого не назвав та згодом викликав працівників поліції. Документи па перевіз лісу в автомобілі не було, однак директор «Агроекології» надіслав йому їх фото, після чого він зміг надати їх працівникам поліції, але на той момент лише у вигляді фотографій.
У зв`язку з вищевикладеним, з метою досягнення дієвості кримінального провадження, забезпечення збереження майна, яке являється речовими доказами по справі, подальшого проведення судових експертиз з метою встановлення інформації щодо вчиненого злочину, в органу досудового розслідування виникла необхідність в накладенні арешту на вище перераховане майно.
Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримала та просила суд його задовольнити.
Адвокат ОСОБА_9 , який представляє інтереси ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання та пояснив суду, що ОСОБА_6 являється фізичною особою - підприємцем та даний автомобіль використовую для здійснення своєї діяльності. Крім того прокурором відповідно до ст.. 173 КПК України не доведенні ризики.
Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та матеріали кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що дане клопотання не підлягає до задоволення виходячи з наступного.
У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.
Статтею 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження визначено арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів, 2) спеціальної конфіскації, 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Стаття 98 КПК України передбачає, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно до ч. 3 ст. 170 КПК України підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Відповідно до вимог ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Обов`язок доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого чи прокурора також і п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, відповідно до якої застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
В поясненях ОСОБА_6 пояснив, що 30.09.2022 близько 17:00 год. до нього зателефонував директор підприємства «Агроекологія» ОСОБА_7 ( НОМЕР_2 ) та сказав, що у нього зламалося авто, яке мало перевозити деревину і попросив, щоб ОСОБА_6 , взяв свій транспортний засіб та допоміг вивезти ним дрова, на що він запитав чи є всі необхідні на це документи. ОСОБА_7 повідомив, що документи наявні. Також ОСОБА_6 , зазначив, що на своєму автомобілі він не їздить та попросив свого знайомого ОСОБА_8 , жителя с. Червона Слобода, щоб він допоміг вивезти дрова.
Транспортний засіб на якому здійснювалось перевезення деревини, а саме ГАЗ моделі 3307, д.н.з. НОМЕР_1 належить ОСОБА_5 , яким ОСОБА_6 користується даним транспортним засобом за дорученням.
30.09.2022 року близько 17:40 год.. коли ОСОБА_8 та ще двоє хлопців імені яких він не пам`ятає загружали дрова в кузов транспортного засобу до них підійшов працівник екології, але імені свого не назвав та згодом викликав працівників поліції. Документи па перевіз лісу в автомобілі не було, однак директор «Агроекології» надіслав йому їх фото, після чого він зміг надати їх працівникам поліції, але на той момент лише у вигляді фотографій.
Відповідно до рішення виконавчого комітету Червонослобідської сільської ради № 97 від 30.06.2022 року затверджено акт обстеження зелених насаджень, що підлягають видаленню згідно з додатком; відповідно до акту обстеження зелених насаджень видати ордер на видалення зелених насаджень; зелені насадження видаляються на підставі акта обстеження затвердженого цим рішенням без сплати їх відновної вартості; організацію видалення зелених насаджень дозволено комунальному підприємству «Виробниче підприємство «Агроекологія» та заявникам, які повинні його провести з дотриманням законодавства з охорони праці та встановлених заходів безпеки.
Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів слідчий суддя, суд повинен врахувати, можливість використання майна як доказу у кримінальному пров адженні; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Вказані дані мають міститися і у клопотанні про арешт майна, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Разом із цим, стороною обвинувачення не обґрунтовано, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, а також можливість виконання завдання в кримінальному провадженні, для виконання якого слідчий звернувся із клопотанням та можливість використання арештованого майна як доказу у кримінальному провадженні.
Крім того, прокурором до клопотання не додано постанову про визнання речовими доказами транспортний засіб, ключі віт нього.
Також відсутня вищевказана постанова і в матеріалах кримінального провадження на день винесення засідання.
Частиною 4 ст. 173 КПК України передбачено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Суд враховує вимоги ч. 4 ст. 173 КПК України, оскільки ОСОБА_6 відповідно до витягу з ЄДРЮОФОП являється підприємцем та здійснює виготовлення виробів із бетону для будівництва, вантажний автомобільний транспорт, інші спеціалізовані будівельні роби та ін. Накладення арешту на транспортний засіб призведе до надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності.
В супереч вимогам ч. 1 ст. 170 КПК України слідчим в клопотанні не доведено, що існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що зазначені в клопотанні предмети є доказом злочину, а тому слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні даного клопотання.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.
Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях (Карабет та інші проти України», «Сізарєв проти України», «Васильчук проти України», «Салахов та Іслямова проти України» зазначав про те, що кожна особа, яка вказує на порушення вимог ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню), повинна мати ефективний засіб правового захисту та необхідні процесуальні гарантії від зловживання з боку представників держави.
Також, Європейський суд з прав людини вважає, що принцип процесуальної рівності сторін як один із елементів більш широкої концепції справедливого судового розгляду вимагає, щоб кожній стороні надавалась розумна можливість представляти свою позицію за таких обставин, які не ставлять цю сторону в істотно невигідне щодо протилежної сторони становище (див. пункт 72 і пункт 74 рішення ЄСПЛ від 7 червня 2001 р. у справі «Кресс проти Франції»).
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю результатами інтелектуальної, творчої діяльності.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.
Керуючись ст. ст. 40, 98, 100, 131, 132, 167, 170, 171, 309, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя
Клопотання прокурора Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на майно залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя: ОСОБА_1