Справа № 304/1387/19
Закарпатський апеляційний суд
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.08.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 ОСОБА_7 та їх захисника адвоката ОСОБА_8 , законного представника обвинуваченого ОСОБА_9 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/246/21 за апеляційною скаргою заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 22.04.2021.
Цим вироком:
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з середньою освітою, не працюючий, не одружений, не судимий, засуджений:
- за ч.2 ст.296 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 03 (три) роки.
На підставі ст.ст.76,104 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування покарання з випробуванням із встановленням йому іспитового строку 01 (один) рік та покладенням на нього обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець та мешканець АДРЕСА_2 , українець, громадянин України, з середньою освітою, не працюючий, не одружений, не судимий, засуджений:
- за ч.2 ст.296 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 03 (три) роки.
На підставі ст.ст.76,104 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання з випробуванням із встановленням йому іспитового строку 01 (один) рік та покладенням на нього обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Згідно вироку, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 визнані винними у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставинах.
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 24.03.2019 близько 03 год., перебуваючи в м.Перечин на площі Народній, навпроти ресторану «Перечин», що розташований за адресою площа Народна,5, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність, з хуліганських мотивів, діючи в групі, грубо порушили громадський

-2-

порядок, розпочали конфлікт з потерпілим ОСОБА_13 , в ході якого ОСОБА_7 першим наніс один удар своєю взутою ногою в область тулуба потерпілого, після чого, вже разом з ОСОБА_6 почали наносити удари потерпілому руками по обличчю, в результаті чого останній не втримався на ногах та впав на землю, де йому продовжили наносити удари ногами по тулубу. В результаті вказаних дій ОСОБА_6 та ОСОБА_7 спричинили потерпілому ОСОБА_13 тілесні ушкодження у вигляді: ділянок здирання на шкірних покривах чола справа, тильної поверхні лівої та правої кисті; саден на шкірних покривах спинки носа, правого колінного суглобу; синців на шкірних покривах лівої та правої орбітальної ділянки та правої вушної раковини, які потягли за собою розлад здоров`я строком до 6 днів і по цій ознаці, згідно п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності. Вказані дії ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були вчинені з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, а саме: ігноруючи існуючі у суспільстві загальноприйняті правила поведінки і норми моралі, маючи на меті протиставити себе загальноприйнятим правилам поведінки в суспільстві, намагаючись самоутвердитись за рахунок приниження інших осіб і нахабно показуючи своє зневажливе ставлення до оточуючих.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини та кваліфікацію діянь ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , просить вирок суду від 22.04.2021 в частині призначеного за ч.2 ст.296 КК України покарання скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 та ОСОБА_6 за ч.2 ст.296 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки. На підставі ст.ст.75,104 КК України звільнити обвинувачених від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 01(один) рік з покладенням на них відповідних обов`язків, передбачених ст.76 КК України. В обґрунтування апеляційної скарги прокурор вказує на те, що суд першої інстанції призначив обвинуваченим покарання, яке не могло бути їм призначено з огляду на те, що вони станом на день вчинення кримінального правопорушення були неповнолітніми. Також суд першої інстанції з урахуванням тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення, дійшов висновку про можливість виправлення останніх без відбування покарання та звільнив ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, та як на підставі звільнення обвинувачених послався у вироку на ст.104 КК України. При цьому судом не враховано, що при постановленні вироку щодо неповнолітнього окрім посилання на ст.104 КК України, обов`язковим є посилання і на ст.75 цього Кодексу, якою регламентовано загальні засади інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки ст.104 КК України закріплює відмінні від передбачених ст.75 КК України види покарання, від відбування яких може бути звільнено неповнолітнього, а також передбачає скорочену тривалість іспитового строку та яка співвідноситься із ст.75 цього Кодексу, як загальна і спеціальна норми закону. При цьому мотивувальна частина вироку не містить посилання на ст.75 КК України.
Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, доводи апеляційної скарги, промову прокурора ОСОБА_5 , яка підтримала апеляційну скаргу, пояснення обвинувачених та їх захисника адвоката ОСОБА_8 та законного представника ОСОБА_9 , які заперечили проти апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.

-3-

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Згідно ст.370 КПК України судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією України принципу верховенства права. Тому суду слід неухильно додержуватись вимог про законність, обгрунтованість та вмотивованість вироку і ухвали в кримінальному провадженні.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Цим вимогам кримінального процесуального закону вирок суду щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_6 відповідає не в повній мірі.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час судового розгляду ОСОБА_7 та ОСОБА_6 повністю визнавали себе винуватими у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, що також підтвердили у суді апеляційної інстанції, у зв`язку з чим, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, в судовому засіданні зі згоди обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та інших учасників судового процесу, суд першої інстанції, з`ясувавши добровільність позиції обвинувачених та учасників судового провадження, правильність розуміння ними змісту вказаних обставин, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Викладені у вироку фактичні обставини кримінального провадження та доведеність винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, підтверджуються перевіреними судом першої інстанції доказами та учасниками кримінального провадження не оскаржуються, а тому апеляційним судом у відповідності до ч.1 ст.404 КПК України не перевіряються.
Що стосується доводів прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, то вони є обґрунтованими, заслуговують на увагу з таких підстав.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно п.1 ч.1 ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

У відповідності до ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції, і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання або у разі необхідності застосування більш суворого покарання.
В порядку ч.1 ст.421 КПК України обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

-4-

Пункт 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 16.04.2004 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх», звертає увагу судів на те, що при призначенні покарання неповнолітнім суди повинні суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання такого засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація.
Крім того, в п.11 зазначеної постанови вказано, що згідно ст.98 КК до неповнолітніх як основні покарання можуть бути застосовані лише штраф, громадські та виправні роботи, арешт та позбавлення волі на певний строк, а як додаткові - штраф і позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.
Перелік покарань, визначений у ст.98 КК України є вичерпним, інші основні та додаткові покарання до неповнолітніх не застосовуються, навіть якщо на час розгляду справи судом вони досягли повноліття. Визначаючи розмір покарання таким особам, суд має виходити з відповідних положень статей 99-102 КК України.
Відповідно до ч.3 ст.61 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , на момент вчинення кримінального правопорушення, а в подальшому ОСОБА_6 і на час винесення оскаржуваного вироку суду, були неповнолітніми, проте суд першої інстанції в порушення вимог ч.3 ст.61 КК України призначив ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.296 КК України у виді обмеження волі, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Приймаючи рішення за апеляційними вимогами прокурора про призначення обвинуваченим більш суворого покарання колегія суддів виходить з позиції Європейського Суду з прав людини, практика якого відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ» при розгляді справ застосовується як джерело права.
Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_6 вчинили кримінальне правопорушення, яке відноситься до нетяжких кримінальних правопорушень відповідно до ст.12 КК України, на момент вчинення кримінального правопорушення обвинувачені були неповнолітніми, щиро розкаялися, що є обставинами, які пом`якшують покарання, обставин, що обтяжують покарання колегією суддів не встановлено, обвинувачені раніше не судимі, мають постійне місце проживання, характеризуються позитивно; згідно висновку досудової доповіді виправлення обвинувачених без позбавлення волі на певний строк можливе, з огляду на вищевикладені обставини, колегія суддів вважає, що обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 слід призначити покарання за ч.2 ст.296 КК України у виді позбавлення волі, що буде достатнім для їх виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Окрім вищевказаних положень кримінального закону при призначенні покарання неповнолітній особі суди повинні враховувати положення ст.ст.102-104 КК України, за якими встановлені певні обмеження у мірі покарання для неповнолітніх осіб у разі призначення покарання у виді позбавлення волі, загальні критерії призначення покарання та особливі фактори які слід враховувати при призначенні покарання, а також умови звільнення неповнолітніх від відбування покарання з випробуванням згідно ст.ст.75,76 КК України.

-5-

Згідно положень ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Стаття 75 КК України застосовуються лише у тому разі, коли для цього є умови і підстави. Виходячи з положень ст.104 КК України іспитовий строк для неповнолітніх установлюється у межах від одного до двох років.
Приймаючи рішення у межах апеляційних вимог прокурора, колегія суддів також погоджується з апеляційними вимогами про те, що мотивувальна та резолютивна частини вироку щодо призначення обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 покарання не містять посилання на ст.75 КК України та приходить до висновку про необхідність застосування при призначенні обвинуваченим покарання положень ст.ст.75,76 КК України у межах, встановлених ст.104 цього Кодексу.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, призначене обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 відповідатиме вимогам ст.ст.50,65 КК України, принципам індивідуалізації, справедливості, доцільності та визначеної у ст.50 цього Кодексу меті.
Таким чином, суд першої інстанції при ухваленні вироку стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_6 неправильно застосував Закон України про кримінальну відповідальність, що є підставою для скасування оскаржуваного вироку в частині призначення покарання, а тому доводи апеляційної скарги прокурора є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст.376,405,407,409, 413,420 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Вирок Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 22.04.2021 щодо ОСОБА_14 та ОСОБА_15 в частині призначення покарання скасувати.
Призначити ОСОБА_16 за ч.2 ст.296 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки.
На підставі ст.ст.75,104 КК України звільнити ОСОБА_17 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 01 (один) рік.
На підставі п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_17 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Призначити ОСОБА_18 за ч.2 ст.296 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки.
На підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнити ОСОБА_15 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 01 (один) рік.

-6-

На підставі п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_15 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
У решті вирок Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 22.04.2021 щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_6 залишити без змін.
Вирок може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді: