ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11-кп/818/1411/22 Доповідач ОСОБА_1
Справа № 953/4414/22 Головуючий І інстанції ОСОБА_2
Категорія: у порядку КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Валки Харківської області матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 11 серпня 2022 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 00003067 від 25.10.2020, за частиною 3 статті 187, частиною 5 статті 185 КК України, -

встановила:

Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 11 серпня 2022 року клопотання начальника відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Харківської обласної прокуратури ОСОБА_6 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 187, частиною 5 статті 185 КК України - задоволено.

Міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 залишено без змін, продовжено строк цього запобіжного заходу до шістдесяти днів, тобто до 09 жовтня 2022 року.

Не погодившись з вказаною ухвалою, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати. Обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою з можливістю внесення застави та покладанням на нього обов`язків: не відлучатися з міста Харкова без повідомлення прокурора чи суду; прибувати на перший виклик до суду; утримуватися від спілкування з потерпілими ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та свідками у справі строком на 60 діб.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що висновки суду є безпідставними, а підозра ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення є необґрунтованою, заснованою на недопустимих доказах та на припущеннях, оскільки містять ряд суперечностей та жодним чином не вказають на скоєння саме ОСОБА_8 кримінальних правопорушень.

Вказує, що ризики, на які послався прокурор, а саме ризик переховування ОСОБА_8 від суду; незаконний вплив на свідків, потерпілих та інших підозрюваних (які перебувають у розшуку) та те, що ОСОБА_8 може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення в якому обвинувачується, на думку захисту є сумнівними.

ОСОБА_8 має постійне місце проживання та реєстрації, станом на сьогоднішній день офіційно працевлаштований. Крім цього після проведення у нього обшуку, ОСОБА_8 не переховувався від органу досудового розслідування та самостійно прибув до Київського районного суду м. Харкова для обрання відносно нього запобіжного заходу.

Посилається і на те, що тяжкість правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 також є під великим питанням. Так протиправні дії ОСОБА_8 стосовно потерпілого ОСОБА_10 (нанесення тілесних ушкоджень та розпилювання газу з газового балончику) не можуть вважатися розбійним нападом, оскільки зазначені дії були вчиненні з метою уникнення затримання, а не з метою заволодінням майном потерпілого. Особи, що наносили удари потерпілому ОСОБА_10 чи погрожували завданням йому тілесних ушкоджень, не вимагали передачі майна, цінностей, грошей, що є об`єктивною стороною статті 187 КК України, а отже відповідно до встановлених досудовим розслідуванням обставин, вчиненні ОСОБА_8 дії можуть вважатися крадіжкою, поєднаною із проникненням у житло та нанесенням легких тілесних ушкоджень потерпілому, а це є злочином середньої тяжкості.

Окрім цього матеріали кримінального провадження не містять жодних доказів про вчинення ОСОБА_8 злочинів в складі організованої групи саме в якості організатора.

На думку захисника, відсутні підстави для продовження стосовно ОСОБА_8 такого суворого запобіжного заходу, як тримання під вартою без права внесення застави, оскільки посилання прокурора про продовження існування ризиків, передбачених пунктами 1,3,5 статті 177 КПК України є безпідставними.

18.08.2022 року до суду апеляційної інстанції від захисника надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги з додатками в яких міститься прохання про скасування ухвали Київського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2022 року та звільнення ОСОБА_8 з під-варти, оскільки обраний йому запобіжний захід у виді тримання під вартою закінчився 12 серпня 2022 року.

В обґрунтування вимог вказує на те, що Київський районний суд м. Харкова не є належним судом, який був уповноважений розглядати клопотання сторони обвинувачення щодо продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою, оскільки не є судом в межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.

Зазначає, що ним було надано заяву до Київського районного суду м. Харкова щодо відкладення судового розгляду з причин звернення до Верховного суду для вирішення питання про територіальну підсудність та передачу справи для розгляду по суті до Полтавського районного суду Полтавської області.

Захисник звертає увагу, що за результатами розгляду його клопотання щодо визначення територіальної підсудності обвинувального акту стосовно ОСОБА_8 , ухвалою Верховного суду від 15 серпня 2022 року клопотання захисника задоволено частково, матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_8 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 187, частиною 5 статті 185 КК України направлено до Ленінського районного суду м. Полтави.
Тобто клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 мало бути скеровано разом з обвинувальним актом до Ленінського районного суду м. Полтави.

Отже, ухвала Київського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2022 року повинна бути скасована, оскільки відповідно до пунктів другого та шостого частини другої статті 412 КПК України постановлена з істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону.

Вважає, що оскільки рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 уповноваженим судом, яким є Ленінський районний суд м. Полтави не ухвалювалось, ОСОБА_8 підлягає звільненню з під-варти, оскільки строк тримання його під вартою закінчився 12.08.2022 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та додаткові пояснення до неї, просив їх задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення вимог захисника, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги та додаткових пояснень, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на наступне.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , суд виходив з тих обставин, що ризики, передбачені пунктами 1,3,5 статтею 177 КПК України, на теперішні час не зменшились, тому суд дійшов висновку про необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави, оскільки останній підозрюється в тому числі й у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 187 КК України, тобто у скоєнні злочину вчиненого із застосуванням насильства.

З таким висновком суду погоджується й суд апеляційної інстанції, вважає його обґрунтованим та вмотивованим.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою та постановлена з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, які існували на час обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді триманні під вартою, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на учасників кримінального провадження або вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, може вдатися до відповідних дій.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених частиною 3 статті 187 та частиною 5 статті 185 КК України, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, які відповідно до статті 12 КК України є особливо тяжкими злочинами у зв`язку з чим обвинувачений може також переховуватися від суду та органу досудового розслідування, на що обґрунтовано послався суд в оскаржуваному судовому рішенні.

Зважаючи, що причетність ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджуються у тому числі і показами потерпілих та свідків особисто відомих обвинуваченому, колегія суддів, вважає що на стадії судового розгляду до моменту отримання судом показань від потерпілих, свідків та дослідження їх судом, ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків продовжує існувати і на теперішній час.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Разом з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно зі сформованою практикою Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та тієї обставини, що ОСОБА_8 обвинувачується в нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу(розбій) вчинений групою осіб, з проникненням у житло та таємне викрадення чужого майна(крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинене групою осіб, організованою групою, на думку колегії суддів у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що, в свою чергу, призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також до неналежного дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Колегія суддів також бере до уваги те, що відповідно до наявних в матеріалах провадження відомостей обвинувачений ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків не має, що додатково може свідчити про існування ризику переховування обвинуваченого від суду, та продовжувати злочину діяльність й надалі вчиняти аналогічні дії, що пов`язанні з викраденням майна з будинків, або вчиняти інші майнові злочини, що свідчать про соціальну небезпечність особи.

За таких обставин колегія суддів не приймає до уваги доводи сторони захисту щодо відсутності або недоведеності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на недоведеність існування ризиків колегія суддів вважає безпідставним, оскільки існування ризиків, передбачених пунктами 1,3,5 статті 177 КПК України, об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні та на час апеляційного розгляду вони не зникли та не зменшилися.

Отже, на час проведення апеляційного перегляду ризики, що існували на час обрання запобіжного заходу обвинуваченому, а саме, можливість переховуватися від суду, незаконно впливати на учасників кримінального провадження або вчинити інше кримінальне правопорушення не втратили свою актуальність, а суспільний інтерес, внаслідок висунутого йому обвинувачення, об`єктивно переважає принцип поваги до особистої свободи.

Враховуючи вищенаведені відомості, колегія суддів вважає обґрунтованими та доведеними ризики, якими прокурор обґрунтовує необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості підозри та недопустимості доказів на яких вона ґрунтується, колегія суддів не бере до уваги, оскільки кримінальне провадження вже перебуває на розгляді суду першої інстанції, який буде розглядати цей обвинувальний акт та надавати оцінку всім представленим доказам.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що інші доводи апеляційної скарги самі по собі не можуть бути підставою для обрання обвинуваченому ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, оскільки не можуть зменшити доведені ризики та враховуються у сукупності з іншими обставинами у кримінальному провадженні.
Щодо доводів уточненої апеляційної скарги захисника про те, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 надійшов до Київського районного суду м. Харкова з порушенням правил територіальної підсудності та наявність правових підстав для звільнення ОСОБА_8 з під-варти, оскільки обраний йому запобіжний захід у виді тримання під вартою закінчився 12.08.2022 року, колегія суддів зазначає наступне.

Під час апеляційного розгляду оскаржуваної ухвали, встановлено, що клопотання про продовження запобіжного заходу стосовно ОСОБА_8 вирішувалось у підготовчому судовому засіданні і на час його розгляду, тобто 11 серпня 2022 року, ухвали Верховного Суду від 15 серпня 2022 року про направлення кримінального провадження щодо ОСОБА_8 до Ленінського районного суду м. Полтави не існувало.

З пояснень захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 та журналу судового засідання, вбачається, що підготовче засідання не завершено , за клопотанням захисника оголошена перерва.
З огляду на викладене та виходячи з положень статті 314 КПК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано розглянув клопотання прокурора щодо продовження ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою та прийняв відповідне рішення згідно положень КПК України.
Питання щодо територіальної підсудності кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 187 та частиною 5 статті 185 КК України з урахуванням Ухвали Верховного Суду від 15 серпня 2022 року має бути вирішено судом при продовженні підготовчого судового засідання, яке має відбутися 23 серпня 2022 року о 14-00 годині.
З огляду на зазначені обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та відсутності правових підстав для зміни чи скасування ухвали Київського районного суду міста Харкова від 11 серпня 2022 року за доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України,

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 11 серпня 2022 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: