Номер провадження: 11-кп/813/1948/21
Номер справи місцевого суду: 522/8528/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.10.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 12.08.2021 року у кримінальному провадженні №0001420 від 23.03.2019 року та №0001441 від 24.03.2019 року, якою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,
установив
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції
Зазначеною ухвалою суду першої інстанції продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України в судовому засіданні від 12.08.2021 року.
Мотивуючи своє рішення, суд виходив з того, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України продовжують існувати, а обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не встановлено.
Вимоги наведені в апеляційних скаргах та узагальнення доводів осіб, які їх подали
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та просить змінити обвинуваченому запобіжний захід.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ризики прокурором не обґрунтовані та недоведені, а сама лише тяжкість інкримінованого правопорушення не може бути підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу.
Крім того зазначає, що суд безпідставно не визначив розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, про що прокурор просив в судовому засіданні місцевого суду.
Також апеляційна скарга захисника містить клопотання про розгляд апеляційної скарги в присутності обвинуваченого ОСОБА_7 , однак до початку апеляційного розгляду захисником ОСОБА_8 подане клопотання про розгляд апеляційної скарги за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 зазначив, що позиція з обвинуваченим узгоджена.
Позиції учасників апеляційного розгляду
Прокурор, будучи належним чином повідомлений про дату та час апеляційного розгляду, в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив, а тому, за згодою учасників провадження, апеляційний суд вважає за можливе провести судове засідання без участі прокурора.
В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.
Заслухавши доповідь судді, думки учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.
Мотиви суду апеляційної інстанції
Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції продовжено строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.1 ст. 122 КК України в судовому засіданні від 12.08.2021 року було продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених до 10.10.2021 року.
Оскільки ухвала оскаржується тільки захисником ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , то апеляційний суд, у відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно п.2 ч.1 ст.372 КПК України в мотивувальній частині ухвали зазначається: суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Відповідно до положень ч.2 ст.392 КПК України, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до 2 абзацу частини 3 статті 407 КПК України, постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу".
Згідно із вимогами ч.2 ст.422-1 КПК України, суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції: ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою, а також оскаржувану ухвалу, не має законних на те підстав для перевірки обґрунтування обвинувачення чи дослідження будь-яких доказів, що досліджуються судом під час розгляду обвинувального акту та на підставі яких ухвалюється судове рішення по суті.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Як вбачається з оскаржуваної ухвали та журналу судового засідання, судом було розглянуто клопотання прокурора про продовження обвинуваченим строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, суд при постановленні ухвали в повній мірі дотримався та врахував зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону.
Колегією суддів встановлено, що заявлені ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, не зменшились.
Не погоджуючись із доводами захисника про те, що прокурором стосовно ОСОБА_7 не доведена наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які стали підставою для продовження застосування обвинуваченому найсуворішого запобіжного заходу, апеляційний суд наголошує на таких обставинах.
У відповідності до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Колегія суддів враховує дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема, що він раніше судимий, вчинив корисливий злочин в період іспитового строку, не працевлаштований, неодружений, що вказує на наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме того, що обвинувачений, враховуючи тяжкість покарання, що йому загрожує у разі встановлення його вини, може здійснити спроби переховування від суду, який обумовлений тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні злочину, який є тяжким, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 6 років.
Крім того, колегія суддів приймає до уваги, що на даний час, судовий розгляд обвинувального акту відносно ОСОБА_7 триває, не допитані свідки та не досліджені докази, що також вказує на ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України.
Щодо тверджень захисника про те, що суддею безпідставно не визначено розмір застави при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апеляційній суд звертає увагу на положення п. 1) ч. 4 ст. 183 КПК України, якими регламентовано, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Апеляційний суд враховуючи те, що злочин вчинено із застосуванням насильства, у відповідності до вимог п.1 ч.4 ст.183 КПК України, погоджується з висновками суду, який обґрунтовано не визначив розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Апеляційний суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
За обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, колегія суддів вважає, що районний суд об`єктивно врахував обставини справи, дані про особу обвинуваченого та дійшов правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою, тому апеляційна скарга захисника обвинуваченого не підлягає задоволенню, а ухвала суду є обґрунтованою та відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Керуючись ст. 177, 178, 182, 183, 194, 199, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
ухвалив
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 12.08.2021 року у кримінальному провадженні №0001420 від 23.03.2019 року та №0001441 від 24.03.2019 року, якою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4