Справа № 202/4812/21
Провадження № 1-кс/202/4413/2021
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
У Х В А Л А

1 вересня 2021 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника володільця майна ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 , яке подане в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000088 від 26.03.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 190 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

19 серпня 2021 року адвокат ОСОБА_3 звернувся в інтересах ОСОБА_5 з клопотанням, в якому просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2018 року на квартиру АДРЕСА_1 із забороною її відчуження, посилаючись на те, що слідчим відділенням Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000088 від 26.03.2018 року за частиною 3 статті 190 КК України, в рамках якого накладено арешт на належну ОСОБА_5 на підставі договору-купівлі продажу від 09.12.2017 року квартиру АДРЕСА_1 .

26.09.2019 року слідчим була винесена постанова про закриття кримінального провадження № 0000088 від 26.03.2018 року.

13.08.2021 року керівником Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра постанову слідчого про закриття кримінального провадження скасовано.

Звертає увагу, що в постанові прокурора зазначений ряд процесуальних дій, які нібито не були проведені під час досудового розслідування, що не відповідає дійсності, оскільки згідно з реєстром судових рішень в рамках даного кримінального провадження виносилися ухвали про тимчасовий доступ до матеріалів нотаріальних справ та до трафіків з`єднання абонентів потенційних фігурантів злочину.

Вважає, що орган досудового розслідування з 26.03.2018 року мав достатньо часу для проведення всіх слідчих дій та встановлення винних осіб. Про підозру жодній особі не було повідомлено, вісімнадцятимісячний строк досудового розслідування закінчився.

Отже, підстави для подальшого обтяження майна ОСОБА_5 відсутні, подальше існування невизначений час обтяження майна арештом є протиправним, порушує права власника на мирне володіння майном та перешкоджає розпорядженню власністю.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 клопотання підтримав та наполягав на його задоволенні.

Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні проти скасування арешту заперечував, відзначив, що постановою керівника Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра від 13 серпня 2021 року постанову слідчого про закриття кримінального провадження № 0000088 скасовано, досудове розслідування відновлено. Ухвалою слідчого судді від 13.08.2021 року було відмовлено в скасуванні арешту квартири. Прокурором було перекваліфіковано діяння з частини 3 на частину 1 статті 190 КК України. Звертає увагу, що кримінальним процесуальним законодавством не визначений строк досудового розслідування кримінальних проступків.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, а також безпосередньо матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання про скасування арешту підлягає задоволенню з огляду на наступне:

Слідчим суддею встановлено, що Індустріальним ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області здійснювалося досудове розслідування кримінального провадження № 0000088 від 26.03.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, а саме за фактом заволодіння шляхом обману квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 та належить територіальній громаді.

В рамках даного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2018 року був накладений арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Постановою слідчого від 26.09.2019 року зазначене кримінальне провадження було закрито у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування.

На початку серпня 2021 року представник ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту квартири, власником якої на сьогодні він значиться, посилаючись на те, що кримінальне провадження закрито, а тому потреба в подальшому арешті відпала.

Постановою керівника Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра від 13 серпня 2021 року постанову слідчого про закриття кримінального провадження було скасовано, досудове розслідування відновлено.

Ухвалою слідчого судді від 13 серпня 2021 року в задоволенні клопотання про скасування арешту майна відмовлено.

Звертаючись повторно з клопотання про скасування арешту майна, адвокат ОСОБА_3 посилається на те, що всі слідчі та процесуальні дії, на необхідності проведення яких зазначає прокурор у постанові про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження, проведені, вісімнадцятимісячний строк досудового розслідування у кримінальному провадженні 0000088 від 26.03.2018 року закінчився, відтак законні підстави для подальшого арешту майна відсутні.

Вирішуючи клопотання про скасування арешту, слідчий суддя враховує, що відповідно до статті 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.

Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є: 1) складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо; 2) поведінка учасників кримінального провадження; 3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

Кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.

Підозрюваний, обвинувачений, потерпілий, інші особи, права чи інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, мають право на звернення до прокурора, слідчого судді або суду з клопотанням, в якому викладаються обставини, що обумовлюють необхідність здійснення кримінального провадження (або окремих процесуальних дій) у більш короткі строки, ніж ті, що передбачені цим Кодексом.

Відповідно до статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Згідно з частиною 3 статті 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Частиною 1 статті 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Так, частиною другою статті 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Зокрема, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98цього Кодексу (частина 3 статті 170 КПК України).

Так, за приписами статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до частини другої статті 173 КПК України слідчий суддя при вирішенні питання про арешт майна повинен враховувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу), розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до частини першої статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у пункті 52 постанови від 30.06.2020 року у справі № 727/2878/19, провадження № 14-516цс19, питання про скасування арешту майна, накладеного за правилами КПК України 2012 року та нескасованого після закриття кримінального провадження, за клопотанням власника або іншого володільця відповідного майна вирішує слідчий суддя в порядку, передбаченому ст. 174 цього Кодексу.

Слідчий суддя бере до уваги, що згідно з долученою до клопотання копією договору купівлі-продажу від 9 листопада 2017 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , останній набув квартиру АДРЕСА_1 .

Накладаючи 10 грудня 2018 року арешт на зазначене майно, слідчий суддя виходив з того, що вищевказана квартира має значення речового доказу, так як відповідає критеріям, визначеним статтею 98 КПК України, оскільки могла бути набута кримінально-протиправним шляхом, і може бути відчужена, а тому обмеження права власності на етапі досудового розслідування відповідає завданню кримінального провадження.

Разом із тим, слідчий судя враховує, що відповідно до частини 1 статті 219 КПК України строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.
Згідно з частиною 2 статті 219 КПК України строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру становить дванадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину; вісімнадцять місяців у кримінальному провадженні щодо тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Відповідно до частини 1 статті 294 КПК України якщо досудове розслідування злочину до моменту повідомлення особі про підозру неможливо закінчити у строк, зазначений в абзаці другому частини першої статті 219 цього Кодексу, вказаний строк може бути неодноразово продовжений слідчим суддею за клопотанням прокурора або слідчого, погодженим із прокурором, на строк, встановлений пунктами 2-3 частини другої статті 219 цього Кодексу.
Згідно з частиною 5 статті 294 КПК України строк досудового розслідування, що закінчився, поновленню не підлягає.
В силу частини 8 статті 223 КПК України слідчі (розшукові) дії не можуть проводитися після закінчення строків досудового розслідування, крім їх проведення за дорученням суду у випадках, передбачених частиною третьою статті 333 цього Кодексу. Будь-які слідчі (розшукові) або негласні слідчі (розшукові) дії, проведені з порушенням цього правила, є недійсними, а встановлені внаслідок них докази - недопустимими, тобто такими, які не можуть бути використані при прийнятті процесуальних рішень, та на які не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Слідчий суддя звертає увагу, що в даному випадку арешт на майно був накладений 25 травня 2018 року, останній день вісімнадцятимісячного строку досудового розслідування припадав на 27 вересня 2019 року. У зв`язку зі скасуванням 13.08.2021 року прокурором постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 26.09.2019 року, в органу досудового розслідування залишився один день досудового розслідування - 16.08.2021 року (перший робочий день). При цьому ані слідчим, ані прокурором в установленому порядку строк досудового розслідування не продовжувався, що не заперечувалося прокурором у судовому засіданні.

Натомість цього кримінальне провадження було перекваліфіковано прокурором з частини 3 на частину 1 статті 190 КК України та направлено для проведення дізнання, посилаючись на відсутність на даний час висновку експерта щодо вартості квартири, яка є предметом правопорушення.

Однак слідчий суддя вважає, що само по собі проведення дізнання проступку після закінчення вісімнадцятимісячного строку, встановленого законом для розслідування тяжкого або особливо тяжкого злочину, не виправдовує застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Відповідно до частини 10 статті 170 КПК України не може бути арештоване майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

В свою чергу, заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі арешт майна, застосовуються з метою досягнення дієвості кримінального провадження та існування таких заходів пов`язується зі строком досудового розслідування, оскільки по закінченню такого строку проведення слідчих (розшукових) дій не допускається.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України також визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Смирнов проти Росії» від 07.06.2007 року зазначив, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, між суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна причина.

При цьому в своїх рішеннях ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним.

Слідчий суддя звертає увагу, що на час розгляду клопотання про скасування арешту майна будь-які об`єктивні підстави вважати право власності заявника набутим неправомірно відсутні.

Так, статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Крім того, слід зауважити, що, вирішуючи питання про скасування арешту, накладеного в рамках кримінального провадження з метою забезпечення збереження речових доказів, слідчий суддя не повинен вдаватися до оцінки правомірності набуття права власності, а має визначити лише чи є законні підстави для подальшого застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Слідчий суддя відзначає, що в даному конкретному випадку майно перебуває під арештом понад трьох років, до теперішнього часу право власності ОСОБА_5 на арештоване майно ніким не оспорюється, ані сама територіальна громада, ані прокурор на виконання своїх повноважень, визначених законом, до теперішнього часу не звернулися у цивільному порядку з позовом про витребування майна та повернення його територіальній громаді, майже два роки кримінальне провадження взагалі було закрито і слідчий та прокурор не вжали цим чиї-небудь права порушеними, постанова слідчого про закриття кримінального провадження була скасована прокурором лише 13.08.2021 року, тобто понад ніж через 1 рік та 10 місяців, - після ініціювання володільцем майна питання про скасування арешту, коли фактично залишився 1 день досудового розслідування.

З урахуванням вищенаведеного, слідчий суддя вважає, що тримання майна під арештом невизначений час з метою проведення дізнання після того як сплив максимальний строк досудового розслідування злочину, який не був продовжений, з огляду на те, що протягом трьох років право власності особи не було ніким оспорено, явно не відповідатиме потребам досудового розслідування та загальним засадам кримінального провадження, становитиме надмірний тягар для особи, права якої обмежуються у зв`язку з існуванням такого арешту.

Відтак, клопотання необхідно задовольнити, скасувавши арешт, накладений ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2018 року на квартиру АДРЕСА_1 .

На переконання слідчого судді, скасуванням арешту цього майна не будуть порушені чиї-небудь права, оскільки об`єктивних законних підстав для його подальшого перебування під арештом в рамках кримінального провадження немає та в разі виникнення спору щодо права на це майно заінтересовані особи не позбавлені можливості вимагати вжиття заходів забезпечення в порядку інших видів судочинства.

Керуючись ст. ст. 131-132, 170, 173-174, 369-372 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000088 від 26.03.2018 року задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2018 року (справа № 202/1844/18, провадження № 1-кс/202/1681/2018) на квартиру АДРЕСА_1 із забороною його відчуження.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1