ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 675/1852/20

Провадження № 11-кп/4820/111/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

доповідача-судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, в режимі відеоконфенцзв`язку, апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 26 серпня 2021 року,-

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Таке рішення суд мотивував тим, що в національному законодавстві України відсутній механізм перегляду довічних вироків, на даний час в України існує тільки інститут Президентського помилування, передбачений ст. 87 КК України, згідно якого актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком не менше 25 років. Суд прийшов до висновку, що на час розгляду даного клопотання система перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, не реформована, зміни до законодавства не внесені, тому на даний час відсутні підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі та заміни невідбутої частини такого виду покарання більш м`яким, а також для визначення терміну можливого перегляду його покарання.

В поданій апеляційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу місцевого суду скасувати та прийняти нову, якою задовольнити клопотання засудженого. Вказує, що засуджений ОСОБА_6 за тривалий час відбування призначеного покарання своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, що стверджується відсутністю діючих дисциплінарних стягнень, наявністю заохочень за добросовісне виконання робіт, не перебуванням на профілактичних обліках в установі виконання покарань. У зв`язку з чим подальше його відбування покарання у виді довічного позбавлення волі без реальної можливості дострокового звільнення або пом`якшення покарання є несправедливим та таким, що суперечить меті покарання, порушує норми міжнародного права і не відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Стверджує, що суд першої інстанції необґрунтовано посилається в оскаржуваній постанові на неможливість застосування ст. 81,82 КК України до засудженого ОСОБА_6 , як до особи, яка відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, безпідставно не застосував сталу прецедентну практику Європейського суду з прав людини, помилково трактував не цілком чіткі положення закону про кримінальну відповідальність не на його користь, а відтак оскаржувана ухвала місцевого суду є незаконною та такою, що прийнята з порушенням норм закону про кримінальну відповідальність.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення засудженого ОСОБА_6 та його захисника, на підтримку поданої апеляційної скарги, з посиланням на зазначені у ній доводи, прокурора, яка вважає ухвалу суду законною і обґрунтованою, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Колегія суддів уважає, що ухвала суду у повній мірі відповідає вказаним вимогам.
У відповідності до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Підстави для умовно-дострокового звільнення регламентовано ст. 81 КК України, яка передбачає, що до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Якщо ставиться питання щодо застосування ст. 81 КК України, то обов`язковою умовою для можливого звільнення засудженого від відбування покарання умовно - достроково є фактичне відбуття ним певного строку покарання залежно від тяжкості вчиненого ним злочину.
Разом з тим, у питанні, що розглядається, суд позбавлений можливості визначити, який строк необхідно відбути засудженим до довічного позбавлення волі, тоді як чинне законодавство України не має механізму захисту осіб, які засуджені до довічного позбавлення волі.
При цьому колегія суддів звертає увагу, що обґрунтовуючи своє клопотання та доповідаючи про підстави його подання, засуджений ОСОБА_6 не вказує на будь-які відомості, які б ствердно свідчили про його щире переконання в тому, що вже відбутий ним термін покарання має своїм наслідком його виправлення та перевиховання.
При розгляді справи "Вінтер і інших проти Об`єднаного Королівства" 09.07.2013 в Європейському суді було обговорено питання законності застосування довічного ув`язнення в Договірних країнах, де Україна була згадана в числі 5 країн, в якій хоч законодавством і не передбачено умовно-дострокове звільнення при пожиттєвому ув`язненні, проте довічно засудженим дозволено клопотати перед Президентом про помилування, що не було визнано порушенням міжнародних норм.
В силу Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 15.05.2019 у справі № 757/12726/18-ц (п.36) звернула увагу на те, що 12.03.2019 Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі "Петухов проти України".
Так, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини "Пєтухов проти України (2)" від 12.03.2019 Європейський суд з прав людини повторює, що Договірні держави користуються широкою свободою розсуду, вирішуючи питання щодо належної тривалості покарання у виді позбавлення волі за конкретні злочини. Сам факт того, що зрештою покарання у виді довічного позбавлення волі може бути відбутим у повному обсязі не суперечить ст. 3 Конвенції.
Отже, перегляд покарання у виді довічного позбавлення волі необов`язково має призвести до звільнення відповідного засудженого (п. 193).
На даний час система перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі не реформована, зміни до законодавства не внесені, тому на даний час відсутні підстави у суду вирішувати питання дострокового звільнення засудженого від відбування довічного позбавлення волі, або ж встановлення строку та умов звільнення, тому правильним видається наголошення на тому, що суди не є суб`єктами уповноваженими на виконання позитивного обов`язку держави із задоволення вимог ст. 3 Конвенції про захист прав та основоположних свобод та в даному випадку єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада, до повноважень якої в тому числі належить й прийняття законів.
Держава наразі не надає суду свободи розсуду в цьому питанні.
Крім того, судом об`єктивно враховано, з чим погоджується і колегія суддів, що ОСОБА_6 , під час перебування у державній установі «Замкова виправна колонія (№ 58)», не працевлаштовувався, що підтверджується листом начальника державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» № 4982 від 24 грудня 2020 року.
Відповідно до характеристики, наданої державною установою «Сумський слідчий ізолятор» 24 лютого 2021 року, та довідки про заохочення та стягнення ОСОБА_6 характеризується негативно, мав шість дисциплінарних стягнень, не заохочувався, до праці не залучався.
З характеристики, наданої державною установою «Сумський слідчий ізолятор» 07 липня 2021 року, вбачається, що поведінка засудженого ОСОБА_6 змінилась, нові дисциплінарні стягнення на нього не накладались, наявні шість дисциплінарних стягнень погашені за строком давності, отримав одне заохочення за участь у роботах по благоустрою місць попереднього ув`язнення, на профілактичних обліках в установі не перебуває.
Згідно вказаних характеристик ОСОБА_6 вину у скоєних злочинах визнав частково.
Інших об`єктивних даних, які б свідчили, що ОСОБА_6 став на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, суду першої та апеляційної інстанції надано не було.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що поведінка засудженого ОСОБА_6 свідчить про те, що він не довів, що став на шлях виправлення або довів своє виправлення, а тому відсутні підстави та встановлена національним законодавством процесуальна процедура для його умовно-дострокового звільнення від відбування призначеного покарання.
Отже, враховуючи відсутність у Конституції України та законах України повноважень суду на застосування умовно-дострокового звільнення до особи, засудженої до довічного позбавлення волі, несуперечність застосування покарання у виді довічного позбавлення волі нормам міжнародного права, на даний час, відсутні правові підстави для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 .
З огляду на викладене, підстав для скасування ухвали суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
п о с т а н о в и л а:

Ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 26 серпня 2021 року щодо засудженого ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - без задоволення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3