ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27.10.2021 місто Київ
Суддя Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , розглянувши заяву засудженого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Львів, жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу вироком Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 26.01.2004 на підставі ст. 42, ч. 3 ст. 42 КК України 1960 року за сукупністю злочинів, передбачених ст. 19 пунктами «ж», «і» ст. 93, пунктами «ж», «з», «і» ст. 93, ч. 3 ст. 142 КК України 1960 року, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України, до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна,
про перегляд вироку Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 26.01.2004 за виключними обставинами в порядку, передбаченому п. 1 ч. 3 ст. 459 КПК України,
в с т а н о в и в:
З матеріалів справи вбачається, що 12.10.2021 засуджений ОСОБА_2 звернувся до Київського апеляційного суду із заявою про перегляд вироку Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 26.01.2004 за виключними обставинами в порядку, передбаченому п. 1 ч. 3 ст. 459 КПК України.
Київський апеляційний суд ухвалою від 18.10.2021 направив заяву засудженого ОСОБА_2 про перегляд вироку Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 26.01.2004 за виключними обставинами на розгляд до Оболонського районного суду міста Києва.
26.10.2021 до провадження Оболонського районного суду міста Києва надійшла заява ОСОБА_2 про перегляд вироку Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 26.01.2004 за виключними обставинами в порядку, передбаченому п. 1 ч. 3 ст. 459 КПК України, яку цього ж дня на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передано судді ОСОБА_1 .
У своїй заяві засуджений ОСОБА_2 , серед іншого, просить: «відкрити кримінальне провадження з перегляду вироку апеляційного суду від 26.01.2004 за виключними обставинами; застосувати правовий механізм виправлення неконституційного покарання довічного позбавлення волі шляхом приведення вироку Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 26.01.2004, яким його засуджено до покарання у виді довічного позбавлення волі, у відповідність до вимог діючого КК України, без дискримінації шляхом надання новим судовим рішенням строку визначеного роками покарання; скасувати вирок апеляційного суду від 26.01.2004, як незаконний в частині призначення розміру покарання; з метою усунення продовжуваного порушення ч. 2 ст. 28 Конституції України новим судовим рішенням змінити вирок Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 26.01.2004 в частині призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі, на певний строк, передбачений ст. 93 КК України 1960 року».
Обґрунтовуючи свої вимоги, засуджений зазначає про те, що вирок апеляційного суду щодо нього підлягає перегляду за виключними обставинами на підставі п. 1 ч. 3 ст. 459 КПК України у зв`язку з прийняттям рішення Конституційного Суду України від 16 вересня 2021 року №6-р(II)/2021 (далі рішення КСУ №6-р(II)/2021), яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними) ч. 1 ст. 81 та ч. 1 ст. 82 КК України в тому, що вказані положення КК України неможливо застосувати до осіб, яких засуджено до відбування покарання у виді довічного позбавлення волі.
Дослідивши заяву, проходжу до висновку, що її подано без додержання положень ст. 462 КПК України.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Главою 34 цього Кодексу визначено підстави та порядок здійснення провадження за нововиявленими або виключними обставинами, строки звернення та вимоги до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Відповідно до ст. 459 цього Кодексу судові рішення, що набрали законної сили можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Згідно з ч. 3 ст. 459 КПК України виключними обставинами визнаються:
1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність, конституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи;
2) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом;
3) встановлення вини судді у вчиненні кримінального правопорушення або зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження, внаслідок якого було ухвалено судове рішення.
Статтею 460 цього Кодексу передбачено, що учасники судового провадження мають право подати заяву про перегляд за нововиявленими або виключними обставинами судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили.
У цьому випадку суд перевіряє наявність обставин, передбачених ч. 3 ст. 459 КПК України, на які учасники судового провадження посилаються як на виключні.
При цьому, ч. 2 ст. 462 цього Кодексу визначено вимоги до заяви про перегляд рішення за виключними обставинами, серед яких є обов`язкове зазначення обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність виключних обставин.
З матеріалів справи вбачається, що засуджений ОСОБА_2 як на підставу для здійснення провадження за виключними обставинами зазначає про виключну обставину, передбачену п. 1 ч. 3 ст. 459 КПК України, встановлена Конституційним Судом України неконституційність, конституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи.
Водночас, для існування вказаної виключної обставини мають бути наявними дві складові: 1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність, конституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення і 2) цей закон, інший правовий акт чи їх окремі положення застосовано судом при вирішенні справи.
Згідно ст. 64 КК України довічне позбавлення волі як вид покарання встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не знайде підстав для застосування позбавлення волі на певний строк.
Відповідно до положень КК України 1960 року санкція ст. 93 цього Кодексу передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією, крім того, майна у випадках, передбачених пунктом «а» цієї статті.
Вироком Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 26.01.2004 ОСОБА_2 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ст. 19 пунктами «ж», «і» ст. 93 КК України 1960 року на строк 15 років; ч. 3 ст. 142 КК України 1960 року на строк 8 років з конфіскацією всього належного йому майна; за ч. 2 ст. 307 КК України на строк 8 років з конфіскацією всього належного йому майна; ч. 1 ст. 263 КК України на строк 4 роки та за пунктами «ж», «з», «і» ст. 93 КК України 1960 року до довічного позбавлення волі.
На підставі ст. 42, ч. 3 ст. 42 КК України 1960 року за сукупністю злочинів ОСОБА_2 остаточно визначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
За ст. 69 КК України 1960 року ОСОБА_2 виправдано на підставі ст. 6 КПК України 1960 року.
Вирішено питання про зарахування ОСОБА_2 в строк покарання відбутого покарання за попереднім вироком.
Водночас, жодна із вказаних норм як КК України 1960 року так і КК України, застосовані судом при вирішенні справи щодо ОСОБА_2 по суті обвинувачення, не були визнані КСУ неконституційними.
Таким чином, перевіривши доводи заяви ОСОБА_2 , суд установив відсутність жодної з вищевказаних складових виключної обставини, передбаченої п. 1 ч. 3 ст. 459 КПК України, оскільки КСУ у рішенні № 6-р(ІІ)/21, встановивши неконституційність ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 82 КК України з огляду на неможливість застосування вказаних положень до осіб, засуджених до відбування покарання у виді довічного позбавлення волі, не встановив неконституційності норм КК України, які були застосовані судом при вирішенні справи по суті, при цьому з копії вироку апеляційного суду, долученого засудженим до матеріалів заяви, вбачається, що при вирішенні справи по суті обвинувачення суд не застосовував положення ч. 1 ст. 81 чи ч. 1 ст. 82 КК України.
Суд вважає, що заява засудженого ОСОБА_2 не містить жодного належного обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність виключних обставин відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 462 КПК України, оскільки вищевказаним рішенням КСУ № 6-р(ІІ)/21 не було встановлено неконституційність закону, застосованого судом при вирішені справи по суті обвинувачення щодо ОСОБА_2 .
Реалізацію приписів рішення КСУ №6-р(II)/2021, що стосується неконституційності положень ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 82 КК України, має бути здійснено Верховною Радою України шляхом приведення нормативного регулювання, установленого положеннями статей 81, 82 КК України, у відповідність до Конституції України та рішення КСУ №6-р(II)/2021.

Також заявлені ОСОБА_2 вимоги не узгоджуються з положеннями ст. 467 КПК України щодо судового рішення за наслідками кримінального провадження за виключними обставинами.
Таким чином, з огляду на те, що засуджений ОСОБА_2 при подачі заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами не дотримався положень, передбачених ст. 462 КПК України, тому заяву в силу ст. 464 та ч. 1 ст. 429 цього Кодексу слід залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків.
Питання про відкриття кримінального провадження за виключними обставинами може бути вирішено лише за умови усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Керуючись статтями 372, 429, 459-467 КПК України, суд,
п о с т а н о в и в:
Заяву ОСОБА_2 про перегляд вироку Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 26.01.2004 за виключними обставинами в порядку, передбаченому п. 1 ч. 3 ст. 459 КПК України, залишити без руху та надати строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
У разі не усунення зазначених недоліків у встановлений строк заяву буде повернуто відповідно до правил ч. 3 ст. 429 КПК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя ОСОБА_1