04.10.2021
Справа № 642/3946/21
Провадження № 1-кс/642/3597/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2021 року м. Харків

Слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві (з дислокацією у м. Харкові) від 09.02.2021 року у кримінальному провадженні №0000216 від 20.02.2020 року, за ч.2 ст.372 КК України, про відмову у визнанні потерпілим, -

ВСТАНОВИВ:

28.09.2021 року ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із скаргою, в якій просив скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у м. Полтава (з дислокацією у м. Харкові) ОСОБА_4 від 09.02.2021 року, якою відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000216 від 20.02.2020 року, за ч.2 ст.372 КК України.

Свою скаргу обґрунтував тим, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві (далі - ТУ ДБР) здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000216 від 20.02.2020 року, що було розпочато за його заявою про вчинене відносно нього кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 372 КК України, прокурорами Харківської місцевої прокуратури № 2. 27.05.2021 року отримав листа від ХОП з якого випливає, що слідчим у цьому кримінальному провадженні було винесено постанову про відмову у визнанні його потерпілим. Вважає вищезгадану постанову слідчого ОСОБА_4 від 09.02.2021 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000216 від 20.02.2020 такою, що винесено передчасно, без всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав скаргу з викладених в ній підстав.

Слідчий Другого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Полтава (з дислокацією у м. Харкові) в судове засідання не з`явився. Про слухання справи повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали скарги та кримінального провадження, заслухавши пояснення заявника, слідчий суддя встановив наступне.

В провадженні слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у м. Полтава (з дислокацією у м. Харкові) перебуває кримінальне провадження №0000216 від 20.02.2020 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 372 КК України.

Постановою слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у м. Полтава (з дислокацією у м. Харкові) від 09.02.2021 року відмовлено у залученні ОСОБА_3 до кримінального провадження №0000216 від 20.02.2020 року у якості потерпілого.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Статтею 55 КПК України визначено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Відповідно до ч. 5 ст.110 КПК України, постанова слідчого, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

Оцінюючи законність постанови слідчого ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим, слід врахувати, що КПК України допускає можливість відмови у визнанні особи потерпілим. Умовою для цього є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч.1 ст. 55 КПК України. «Очевидність та достатність» таких підстав є оціночним поняттям, яке визначається в кожному конкретному випадку, виходячи із обставин кримінального провадження і внутрішнього переконання особи, уповноваженої на визнання потерпілим, і може полягати, зокрема, у такому: очевидна відсутність події або складу кримінального правопорушення; відсутність шкоди з боку особи, яка подала відповідну заяву; очевидна відсутність причинного зв`язку між кримінальним правопорушенням та заподіяною шкодою; наявність завданої кримінальним правопорушенням шкоди іншому виду, ніж передбачено ч. 1 ст. 55 КПК України; неможливість визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 372 КК України, полягає у притягненні завідомо невинного до кримінальної відповідальності з часу пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину. При цьому, прокурор чи інша уповноважена законом особа, використовуючи свої владні повноваження, пред`являє особі обвинувачення, завідомо знаючи, що ця особа не вчиняла злочину, в якому її обвинувачують. За своєю юридичною природою цей злочин є спеціальним видом зловживання владою або службовим становищем. Суб`єктивна сторона злочину характеризується виключно прямим умислом.

Виходячи з визначення поняття потерпілого, яке міститься у статті 55 КПК України (фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди), логічним є висновок, що на момент прийняття слідчим рішення про визнання потерпілим, шкода вже повинна бути завдана останньому від кримінального правопорушення, що розслідується.

Вироком Київського районного суду м. Харкова від 19.04.2018 року ОСОБА_3 визнано винним за ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 1700,00 грн.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року вирок Київського районного суду м. Харкова від 19.04.2018 року скасовано та закрито провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Постановою Верховного суду першої судової палати Касаційного кримінального судочинства від 09.07.2020 року Вирок Київського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2018 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року залишено без змін.

Статтею 284 КПК передбачено вичерпний перелік підстав для закриття кримінального провадження. Вони, в свою чергу, класифікуються за декількома критеріями. Всі підстави закриття кримінального провадження поділяються на реабілітуючі та нереабілітуючі. Реабілітуючими є ті підстави, що пов`язані з констатацією факту того, що підозрюваний/обвинувачений не вчинив злочин. На противагу цьому нереабілітуючими є ті, що позитивно вирішують питання про вчинення особою злочину. До реабілітуючих належать лише три підстави: встановлено відсутність події кримінального правопорушення; встановлено відсутність у діянні складу кримінального правопорушення; не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпано можливості їх отримати. Відповідно, всі інші підстави є нереабілітуючими і передбачають констатацію факту вчинення особою кримінального правопорушення.

Об`єктом злочину за ст. 372 КК України є правосуддя в частині забезпечення доведеності вини, а також конституційне право людини на те, що вона не буде піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Об`єктивна сторона злочину полягає у притягненні завідомо невинного до кримінальної відповідальності. Притягнення до кримінальної відповідальності як стадія кримінального переслідування починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.

Отже, закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КК України у зв`язку із закінченням строків давності не відноситься до реабілітуючих підстав звільнення від кримінальної відповідальності, а тому ОСОБА_3 не може бути визнано потерпілим у вищезазначеному кримінальному провадженні.

На підставі вищевикладеного, слідчий суддя вважає обґрунтованою та вмотивованою оскаржувану постанову слідчого, такою, що відповідає вимогам ст. 110 КПК України, а тому в задоволенні скарги належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 55, 110, 303, 306, 307, 309, 372 КПК України

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві (з дислокацією у м. Харкові) від 09.02.2021 року у кримінальному провадженні №0000216 від 20.02.2020 року, за ч.2 ст.372 КК України, про відмову у визнанні потерпілим - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 04.10.2021.

Слідчий суддя ОСОБА_1