Провадження №11-сс/824/260/2022 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора: ОСОБА_6
власника майна ОСОБА_7 ,
адвоката, який діє в інтересах
власника майна ОСОБА_7 ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали клопотання за апеляційною скаргою адвоката, який діє в інтересах власника майна ОСОБА_7 ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2021 року, якою накладено арешт на майно в рамках кримінального провадження №0001161 від 26.06.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.246 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

21 жовтня 2021 року прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0001161 від 26.06.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.246 КК України, а саме: на грошові кошти, вилучені 12.05.2021 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , - а саме: на грошові кошти у сумі 30340 Євро, 56500 гривень та 72800 доларів США.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2021 року клопотання прокурора задоволено.

Обґрунтовуючи своє рішення слідчий суддя послався на врахування доведеності того, що вилучені грошові кошти визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження необхідно з метою його збереження та унеможливлення їх відчуження.

На вказану ухвалу слідчого судді адвокат, який діє в інтересах власника майна ОСОБА_7 ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з ухвалою, вважає її незаконною та необґрунтованою, оскільки постановляючи ухвалу слідчий суддя не дослідив відомості щодо належності майна, вилученого під час обшуку 12.05.2021 року, зокрема грошових коштів, ОСОБА_7 на законних підставах, а також не забезпечив присутності власника майна у судовому засіданні по розгляду клопотання, у зв`язку з чим останній був позбавлений можливості висловити свою позицію та заперечення щодо клопотання. Зазначає, що згідно звітної документації протягом 2020 року ДП «Костопільський військовий лісгосп» реалізовано ФОП ОСОБА_7 дубу на суму 3 млн. 45 тис. гривень та ОСОБА_7 задекларував відомості про те, що у 2020 році він придбав дубу на суму 7,5 млн. гривень від лісових господарств та на 13,6 млн. гривень від фізичних-осіб підприємців, які мають ознаки фіктивності. Проте, на думку апелянта, будь-якими доказами дані доводи прокурора не підтверджені, та не надано відомості про незаконність набуття грошових коштів ОСОБА_7 , і відповідність їх ознакам речового доказу у розумінні ст.98 КПК України. Крім того, звертає увагу, що клопотання подано із порушенням вимог ч.5 ст.175 КПК України, оскільки ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 20.08.2021 року задоволено скаргу адвоката, який діє в інтересах ОСОБА_7 ОСОБА_8 , про повернення ОСОБА_7 грошових коштів, вилучених під час обшуку 12.05.2021 року, однак, вказана ухвала не була виконана, та подаючи 18.10.2021 року клопотання про арешт майна прокурор навіть не зазначає про такі обставини в змісті клопотання. Тому, просить скасувати ухвалу слідчого судді від 29 жовтня 2021 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно.

Також апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, мотивуючи тим, що клопотання розглянуто без повідомлення власника майна, копію ухвали про арешт майна його представник отримав 22.11.2021 року.

В судовому засіданні 26.01.2022 року прокурор подав письмові заперечення на апеляційну скаргу в яких міститься прохання відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін оскаржену ухвалу, як законну, обґрунтовану та винесену з відповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Заслухавши:
доповідача суддю апеляційного суду;
прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги;
адвоката, який діє в інтересах власника майна ОСОБА_7 ОСОБА_8 , та власника майна ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити;
ознайомившись з матеріалами клопотаннята обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого висновку.

Згідно з вимогами ч.2 ст.395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Разом з цим встановлено, що клопотання про арешт майна розглянуто без виклику власника майна та його представника, про арешт майна представнику власника майна стало відомо 27.11.2021 року після отримання копії судового рішення. Таким чином, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження не пропущено, у зв`язку з чим він поновленню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів скарги та ухвали слідчого судді, Головним слідчим управлінням Національної поліції України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001161 від 26.06.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.246 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на території Рівненської та Житомирської областей організована група осіб, учасниками якої є працівники лісової галузі та керівники суб`єктів підприємницької діяльності, які в порушення вимог Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», Лісового кодексу України, нормативно-правових актів з ведення лісового господарства, шляхом внесення недостовірних відомостей до офіційних документів та подальшого їх використання, здійснюють незаконну вирубку, транспортування та збут лісу.

12 травня 2021 року на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду мста Києва проведено обшук квартири за місцем проживання ОСОБА_7 , за адресою АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено майно, зокрема грошові кошти у сумі 30340 Євро, 56500 гривень та 72800 доларів США.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2021 року на вказані вище грошові кошти накладено арешт.

Разом з цим, постановляючи ухвалу, слідчий суддя не в повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального законодавства України, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положенням ч.1 ст.131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Вирішуючи питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Прокурором в клопотанні про арешт майна зазначено, що застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження має на меті запобігти можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення або відчуження майна, яке визнано речовим доказом, і відповідно до ст.170 КПК України на таке майно може бути накладено арешт з метою його збереження.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що прокурором не доведені, а слідчим суддею не перевірені правові підстави для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні та для забезпечення даного кримінального провадження, при цьому матеріали справи не містять інформації щодо повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.246 КК України, в даному кримінальному провадженні будь-яким особам.

Крім того, беручи до уваги надані в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції документальні підтвердження походження грошових коштів, колегія суддів приходить до висновку, що стороною обвинувачення не надано жодних об`єктивних даних, які б підтверджували незаконність отримання та належність ОСОБА_7 грошових коштів, вилучених під час обшуку.

Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року та рішення Кушоглу проти Болгарії» від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Також слід звернути увагу, що досудове розслідування у кримінальному провадженні проводиться за фактом здійснення незаконної вирубки лісів в лісгоспах Рівненської та Житомирської областей, із подальшою реалізацією продукції. Зокрема органом досудового розслідування встановлено, що внаслідок незаконної вирубки на площі Козлинського лісництва ДП «Костопільский військовий лісгосп» було заподіяно шкоду на загальну суму 42 844,24 гривень, а тому, висновок слідчого судді про те, що вилучені грошові кошти у сумі 30340 Євро, 56500 гривень та 72800 доларів США, були об`єктом кримінально-протиправних дій, є необґрунтованим.

Вказане свідчить про відсутність правових підстав для накладення арешту на вилучені грошові кошти у сумі 30340 Євро, 56500 гривень та 72800 доларів США, власником яких є ОСОБА_7 .

Згідно п.2 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду обставинам кримінального провадження.

На підставі викладених обставин, які вказують на необ`єктивність судового розгляду, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді про арешт майна підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0001161 від 26.06.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.246 КК України, а саме: на грошові кошти, вилучені 12.05.2021 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , - а саме на грошові кошти у сумі 30340 Євро, 56500 гривень та 72800 доларів США.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.309, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката, який діє в інтересах власника майна ОСОБА_7 ОСОБА_8 , задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2021 року, якою накладено арешт на майно в рамках кримінального провадження №0001161 від 26.06.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.246 КК України, а саме: на грошові кошти, вилучені 12.05.2021 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , - а саме на грошові кошти у сумі 30340 Євро, 56500 гривень та 72800 доларів США, заборонивши користуватися та розпоряджатися будь-яким фізичним чи юридичним особам вказаним майном, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурору відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0001161 від 26.06.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.246 КК України, а саме: на грошові кошти, вилучені 12.05.2021 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , - а саме на грошові кошти у сумі 30340 Євро, 56500 гривень та 72800 доларів США, заборонивши користуватися та розпоряджатися будь-яким фізичним чи юридичним особам вказаним майном.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ ________________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4