Справа № 202/8071/21
Провадження № 1-кс/202/7025/2021
УХВАЛА

24 грудня 2021 року Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , ознайомившись з клопотанням прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_2 про арешт майна у кримінальному провадженні № 000014 від 12 січня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 361 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

24 грудня 2021 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_2 про арешт майна у кримінальному провадженні № 000014 від 12 січня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 361 КК України.
Дане клопотання, згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду, було передано слідчому судді 24 грудня 2021 року.
Ознайомившись з матеріалами клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання про арешт майна, підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків протягом 72 годин, виходячи з наступного.
Встановлено, що в провадженні СУ ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 000014 від 12 січня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 361 КК України.
Відповідно до протоколу обшуку від 16.12.2021 року був проведений обшук за місцем мешкання ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено, зокрема, 1000 (тисяча) доларів США (9 (дев`ять) купюр номіналом 100 (сто) доларів США та 5 (п`ять) купюр номіналом 20 доларів США), та 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень (20 (двадцять) купюр номіналом 1000 (тисяча) гривень та 60 (шістдесят) купюр номіналом 500 (п`ятсот) гривень).
17.12.2021 року старший слідчий в ОВС відділу СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з клопотанням, погодженого прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_2 , про арешт майна, в рамках кримінального провадження № 000014 від 12 січня 2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 361 КК України.
Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.12.2021 року клопотання старшого слідчого в ОВС відділу СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_2 про арешт майна, в рамках кримінального провадження № 000014 від 12 січня 2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 361 КК України повернуто прокурору для усунення недоліків протягом 72 годин. Зазначена ухвала була отримана прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури 22.12.2021 року.
24.12.2021 року прокурор відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_2 , після усунення недоліків повторно звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з клопотанням, про накладення арешту на вилучене майно в ході проведення обшуку 16.12.2021 року за місцем мешкання ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Статтею 167 КПК України встановлено, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Цей перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.
Разом з тим, за правилами вказаної норми кримінального процесуального закону, а саме частин 3, 5 та 6, арешт на майно може бути накладено в разі відповідності такого майна критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, у разі наявності підстав вважати, що суд може застосувати до підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної особи, юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна, в разі, якщо фізична чи юридична особа в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову або неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Метою накладення арешту є забезпечення збереження речових доказів згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України та запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів, а також умов, за яких жодна особа не була б підданою необґрунтованому процесуальному обмеженню.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, що отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідні дані повинні міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватись відповідно до закону, а отже, суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
В порушення вищевказаних норм діючого кримінального процесуального законодавства України у клопотанні прокурора жодним чином не обґрунтовано необхідність накладення арешту на вилучене майно, не конкретизовано мету накладення арешту на майно, не зазначено підстави накладення арешту, відповідно до положень статті 170 КПК України.
З тексту клопотання вбачається, що воно складається з викладення скороченого змісту фактичних обставин кримінального правопорушення (фабули), встановлених органом досудового розслідування та численних посилань на положення КПК України без належного обґрунтування співвідношення вказаних положень процесуального закону з фактичними обставинами даного кримінального провадження.
Відповідно до вимог ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
В даному випадку прокурором не доведено жодного із цих пунктів та не зазначено, які саме потреби досудового розслідування задовольнятимуться завдяки цьому арешту, в чому полягає неможливість вчинення будь-яких інших дій по відношенню до майна, на яке просить накласти арешт, і яким чином незастосування цього заходу забезпечення кримінального провадження може вплинути на обмеження можливостей органу досудового розслідування.
Таким чином, у зв`язку з викладеним, клопотання про арешт майна не відповідає встановленим чинним законодавством вимогам щодо його змісту.
З огляду на зазначене, приходжу до висновку про необхідність повторного повернення клопотання прокурору для усунення недоліків.
Керуючись ст. ст. 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_2 про накладення арешту в кримінальному провадженні № 000014 від 12 січня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 361 КК України на майно, яке було вилучено під час проведення обшуку квартири АДРЕСА_2 , що на праві власності належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: 1000 (тисяча) доларів США (9 (дев`ять) купюр номіналом 100 (сто) доларів США та 5 (п`ять) купюр номіналом 20 доларів США); 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень (20 (двадцять) купюр номіналом 1000 (тисяча) гривень та 60 (шістдесят) купюр номіналом 500 (п`ятсот) гривень); повернути прокурору для усунення недоліків протягом 72 годин з моменту отримання повного тексту ухвали.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1