Справа № 347/1400/18
Провадження № 1-кп/347/13/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.10.2021 м.Косів

Косівський районний суд, Івано-Франківської області в складі:

Головуючої-судді: ОСОБА_1

Секретаря: ОСОБА_2

з участю прокурора: ОСОБА_3

захисників обвинуваченого - адвокатів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5

представника потерпілого- адвоката : ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Косів кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000775 від 01.03.2017 року про обвинувачення ОСОБА_7 , за ч.1 ст.140 КК України , -

в с т а н о в и в :

В провадженні Косівського районного суду знаходиться кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000775 від 01.03.2017 року про обвинувачення ОСОБА_7 , за ч.1 ст.140 КК України.
В ході розгляду справи по суті захисниками ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які представляють інтереси обвинуваченого ОСОБА_7 подано письмове клопотання про визнання доказів неналежними та недопустимими, а зокрема : висновку експерта №98, висновку комісійної судово медичної експертизи №42 та висновку додаткової комісійної судово медичної експертизи №011-042/2017-Д.
Обвинувачений підтримав клопотання захисників про визнання вказаного доказу очевидно недопустимим.
Прокурор подав суду письмове заперечення та вважає доводи, викладені захисниками необгрунтованими, просить у задоволенні клопотання відмовити.
Представник потерпілого, адвокат ОСОБА_6 та потерпілий заперечив клопотання, просив в його задоволенні відмовити.
Суд, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши зміст клопотання, вважає, що клопотання захисників обвинуваченого від 30.07.2021 року про визнання доказу очевидно недопустимим не підлягає до задоволення, зважаючи на наступне.
За змістом ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
У відповідності до ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Згідно з ч. 2 ст. 89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.
Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.
При цьому системний аналіз ст.89 КПК України дозволяє дійти висновку, що законодавець ознаки недопустимості доказів поділяє на очевидні та неочевидні. Залежно від цього визначається момент прийняття рішення щодо недопустимості доказів, який окреслений межами судового розгляду. Очевидно недопустимими є ті докази, про недопустимість яких прямо вказується в КПК України. Це означає, що очевидно недопустимим є доказ, будь-яке порушення процедури отримання якого згідно положень КПК України є безумовною підставою визнання його недопустимим.
Існують також умовно недопустимі докази, допустимість чи недопустимість яких визначається судом у кожному конкретному випадку в залежності від встановлених обставин кримінального провадження. Саме тому, процесуальну конструкцію очевидна недопустимість доказу , слід розглядати крізь призму положень інституту доказового права у його нерозривному зв`язку з кримінально процесуальними правовідносинами.
За наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли такі порушення: (1) прямо та істотно порушують права і свободи людини; чи (2) зумовлюють сумніви у достовірності отриманих фактичних даних, які неможливо усунути.
Як вбачається зі змісту клопотання, як на підставу для визнання очевидно недопустимими доказами висновку експерта №98, висновку комісійної судово медичної експертизи №42 та висновку додаткової комісійної судово медичної експертизи №011-042/2017-Д, захисники обвинуваченого посилаються на те, що проведення судово-медичної експертизи № 98 було проведено до внесення відомостей в ЄРДР та без попередження експертів про кримінальну відповідальність відповідно до ст. 384, 385 КК України (завідомо неправдивий висновок експерта, відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків). Окрім того з приводу висновку комісійної СМЕ №42 - сторона захисту посилається на те , що висновок експерта є недопустимим доказом, якщо в ньому є просто перелік матеріалів, що досліджувалися, але відсутні посилання на конкретні докази на підставі яких зроблено висновки. З приводу висновку додаткової комісійної СМЕ N9 011-042/2017-Д - у постанові про залучення спеціалістів у якості експертів для проведення експертизи від 29.03.2018 року відсутній персональний склад залучених спеціалістів, жодного іншого процесуального документу про залучення конкретних спеціалістів із Івано- Франківського медичного університету за фахом хірургія, урологія, анестезіологія у якості експертів для проведення експертизи стороною обвинувачення не надано, відсутні докази того, що залучені спеціалісти є працівниками професорсько-викладацького складу Івано-Франківського медичного університету за фахом хірургія, урологія, анестезіологія, відсутні відомості про попередження таких спеціалістів про кримінальну відповідальність передбачену ст. 384, 385 КК України.
Також захисники звертаються увагу на те, що в основу як висновку комісійної СМЕ № 42 та і в основу висновку додаткової комісійної СМЕ № 011- 042/2017-Д покладено висновок експерта N 98 , що на думку захисту є неналежним та недопустимим доказом.
Так, даючи оцінку доводам, викладених у клопотанні захисників, суд не вбачає неналежності та недопустимості доказів та звертає увагу, що доводи, викладенні останніми підлягають оцінці при наданні судом аналізу доказів під час ухвалення остаточного рішення суду за наслідками розгляду кримінального провадження.
Відповідно до ст.94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
На час розгляду даного клопотання судовий розгляд кримінального провадження триває. Конкретних ознак неналежності та очевидної недопустимості доказів суду не наведено, а тому суд вважає передчасним вирішувати питання про їх неналежність та недопустимість.
Керуючись ст.ст. 87, 89, 94, ч.2 ст.349 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

В задоволенні клопотання захисників адвокатів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , що представляють інтереси обвинуваченого в цій справі - ОСОБА_7 за ч.1 ст.140 КК України, про визнання неналежними та недопустимими доказами: висновку експерта №98 , висновку комісійної судово медичної експертизи №42 та висновку додаткової комісійної судово медичної експертизи №011-042/2017-Д - відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, прийняте за результатами розгляду справи.

Суддя ОСОБА_1