Справа № 601/1868/19
Провадження №1-кп/601/65/2021
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2021 року м. Кременець

Кременецький районний суд Тернопільської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Кременець кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000311 від 22.07.2019 про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Почаїв Кременецького району Тернопільської області, жителя АДРЕСА_1 , не працюючого, не одруженого, освіта середня, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
У провадженні Кременецького районного суду Тернопільської області перебуває кримінальне провадження № 0000311 від 22.07.2019 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України.
З обвинувального акту вбачається, що 21 липня 2019 року близько 20 години 36 хвилини, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 , перебуваючи біля магазину «Фортуна», що розташований у м. Почаїв Кременецького району Тернопільської області, зустрівся із ОСОБА_5 , жителем АДРЕСА_1 , при зустрічі між ними виник словесний конфлікт.
Під час словесного конфлікту у ОСОБА_4 виник протиправний умисел на завдання удару ОСОБА_5 , який би завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.
Реалізуючи свій протиправний умисел, 21.07.2019 близько 20 години 36 хвилин, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 , перебуваючи біля магазину «Фортуна», що розташований у м. Почаїв Кременецького району Тернопільської області, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно наніс правою рукою один удар в обличчя ОСОБА_5 , внаслідок чого останній упав.
Своїми умисними діями ОСОБА_4 завдав ОСОБА_5 фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.
Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, а саме в умисному завданні удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 подав клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, провадження у справі просив закрити.
Судом було роз`яснено обвинуваченому, що вказана підстава звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючою (відповідний висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 12.11.2019 по справі № 566/554/16-к), та обвинувачений не позбавлений права вимагати проведення судового провадження в повному обсязі, дослідження доказів та ухвалення виправдувального вироку.
Обвинувачений наполягає на закритті кримінального провадження на підставі ст. 49 КК Україниу зв`язку із закінченням строків давності.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні зазначила, що не заперечує проти клопотання обвинуваченого про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності.
Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання вкотре не з`явився.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілий ОСОБА_5 не був присутній в жодному судовому засіданні у період з 19 листопада 2020 року по 05 жовтня 2021 року.
Повістки, що направлені рекомендованими листами з повідомленням на відому адресу потерпілого, повернулись до суду без вручення адресату за відсутністю адресата за вказаною адресою.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
У листі Верховного Суду України від 25.01.2006 року № 1-5/45, визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника.
Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким.
Вказане узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, що викладена в рішенні по справі «Пономарьов проти України» (заява №3236/03), в частині того, що «…сторони в розумінні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України», заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007 року, та «Трух проти України», заява № 50966/99 від 14.10.2003 року).
Частина 6 ст. 340 КПК України регламентує, що повторне неприбуття в судове засідання потерпілого прирівнюється до його відмови від обвинувачення і має наслідком закриття кримінального провадження за відповідним обвинуваченням.
Суд вважає встановленим той факт, що потерпілий був обізнаний про те, що судом розглядається кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення, в якому його визнано потерпілим, був ознайомлений з правами та обов`язками потерпілого, однак свідомо нехтує своїми процесуальними обов`язками, не цікавиться процесом розгляду справи судом, не вживає будь-яких заходів щодо активної участі в судових засіданнях, а також не подає клопотання про розгляд справи без його участі.
Суд також враховує, що для закриття кримінального провадження у зв`язку з звільненням особи від кримінальної відповідальності відмова потерпілих від обвинувачення не є визначальною.
Суд, заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст.285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст.284 КПК України у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності суд закриває кримінальне провадження.
За правилами ч. 8 ст.284 КПК України закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.
Положеннями ч. 4 ст.286 КПК України визначено, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Правилами ч. 3 ст.288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до ч. 1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули встановлені цією статтею строки: два роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.
Згідно ч. 2 ст. 12 КК України(в редакції, що набрала чинності з 01.07.2020 року на підставіЗакону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень»за № 2617-VIII від 22.11.2018 року) кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КК України, є проступком, яке карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.
Згідно ч. 3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
При цьому суд звертає увагу, що згідно з ч. 2 ст. 49 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.
Відповідно до ч. 3 ст. 49 КК України, перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.
Судом не встановлено обставин і не отримано об`єктивних доказів на підтвердження підстав для зупинення або переривання строків давності, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 49 КК України.
В Постанові Верховного Суду від 26.03.2020 кримінальне провадження № 730/67/16-к викладено наступні висновки. За змістом статей 284-288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 по кримінальному провадженню №598/1781/17 зазначено, що звільнення від кримінальної відповідальності, застосування ст.49 КК України (сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо.
Враховуючи наведені вище висновки щодо застосування норм права та розглядаючи клопотання обвинуваченого, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для дослідження зібраних у кримінальному провадженні доказів, встановлення наявності або відсутності події і складу інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень та вини обвинуваченого у їх вчиненні.
Станом на час подачі клопотання закінчились строки давності, передбачені ст. 49 КК України, а саме минуло два роки з дня вчинення інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку щодо наявності передбачених законодавством України підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.
На підставі викладеного, керуючись ст. 49, 284, 286, 372 КПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про звільнення від кримінальної відповідальності - задовольнити.
Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України.
Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за за № 0000311 від 22.07.2019 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України - закрити у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ч.1 ст.49 КК України.
Ухвала суду може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду через Кременецький районний суд Тернопільської області протягом семи днів з дня її проголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що ухвала суду не набрала законної сили.
Головуюча