Справа № 461/8051/21
Провадження № 1-кс/461/6524/21
УХВАЛА
Іменем України
23.11.2021 року слідчий суддя Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові клопотання старшого слідчого СУ ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно
в с т а н о в и в:

Старший слідчий СУ ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 , за погодженням із прокурором Львівської обласної прокуратури ОСОБА_5 , звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно, що перебуває у спільній власності підозрюваного ОСОБА_6 та його дружини ОСОБА_7 та зареєстроване на ОСОБА_7 із забороною відчуження та розпорядження ним (перетворення, передачі чи продажу іншім особам), зокрема накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 69,3 кв.м. та автомобіль марки «Mitsubishi Outlander», 2008 р.в., р.н. НОМЕР_1 , н.к. НОМЕР_2 .

Слідчий обґрунтовує своє клопотання тим, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчинені тяжких та особливо тяжкого кримінальних правопорушень, за які кримінальним законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років із конфіскацією майна. Слідчий зазначив, що 14.02.2009 року зареєстровано шлюб між підозрюваним ОСОБА_6 та ОСОБА_8 . Відповідно до відомостей з реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_7 з 09.11.2016 року на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_2 . Крім цього ОСОБА_7 з 20.11.2018 року на праві власності належить автомобіль марки «Mitsubishi Outlander», 2008 р.в., р.н. НОМЕР_1 , н.к. НОМЕР_2 . Слідчий зазначає, що вищевказане майно перебуває у спільній сумісній власності підозрюваного та його дружини ОСОБА_7 . Тому, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання , а також відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), слідчий просить клопотання задоволити.

Слідчий та прокурор у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

На підставі ч.2 ст.172 КПК України слідчий суддя вважає за можливе розглядати клопотання без виклику особи, у володінні якої знаходиться майно, оскільки це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

На підставі ст.107 КПК України фіксування судового процесу не здійснювалося у зв`язку з неявкою всіх учасників справи.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Так, частиною першою ст.170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відділом розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000031 від 06.03.2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.3,5 ст.185 КК України.

11.11.2021 року, о 14.50 год., ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

12.11.2021 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

13.11.2021 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про зміну раніше повідомленої йому підозри та про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 5 ст. 185 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально правового характеру щодо юридичної особи.

Відповідно до ч.5 цієї ж статті арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Відповідно до ч.6 цієї ж статті у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Санкцією ч. 5 ст. 185 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Згідно з ч. 1 ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються.

14.02.2009 року між підозрюваним ОСОБА_6 та ОСОБА_8 зареєстровано шлюб, що підтверджується актовим записом про шлюб №44.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №284630612 від 15.11.2021 року, квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 69,3 кв.м, на праві приватної власності належить ОСОБА_7 з 09.11.2016 року.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, згідно зі ст. 60 СК України, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені у статті 57 СК України. Так, особистою приватною власністю одного з подружжя є, зокрема, майно, набуте ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №284630612 від 15.11.2021 року, квартира за адресою: АДРЕСА_2 на праві приватної власності належить ОСОБА_7 . Право власності на квартиру оформлено на підставі свідоцтва про право на спадщину, в силу положень Сімейного кодексу України, є особистою власністю ОСОБА_7 .

З врахуванням наведених обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що заявлене клопотання в частині накладення арешту на квартиру є безпідставним, а тому не підлягає до задоволення.

Окрім того, ОСОБА_7 з 20.11.2018 року на праві власності належить автомобіль марки «Mitsubishi Outlander», 2008 р.в., р.н. НОМЕР_1 , н.к. НОМЕР_2 .

Слідчим суддею не виявлено обставин, згідно з якими зазначений автомобіль, який зареєстрований за ОСОБА_7 можливо віднести до її особистої власності, оскільки воно набуте не на підставі договору дарування чи в порядку спадкування, тому є підстави для висновку, що вказаний автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу доЄвропейської конвенції з прав людинипередбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу доЄвропейської конвенції з прав людиниполягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Окрім того, слід зазначити, що в матеріалах клопотання відсутній цивільний позов, відтак відсутні підставі для накладення арешту на майно з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та з метою дотримання справедливого балансу між інтересами власників майна, гарантованими законом і завданням кримінального провадження, суд дійшов висновку, що у задоволенні клопотання слідчого в частині накладення арешту на майно, яке перебуває у спільні сумісній власності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 необхідно відмовити.

З врахуванням наведених обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що заявлене клопотання є безпідставним, а тому не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.131, 132, 170, 172, 173, 372, 376 КПК України, слідчий суддя
УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_9 про накладення арешту на майно відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо, ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1