Провадження № 1-кс/752/5501/21
У Х В А Л А
23 вересня 2021 року слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві, клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна накладеного на підставі ухвали Голосіївського районного суду міста Києві від 05 червня 2014 року у справі № 752/8592/14-ц в рамках кримінального провадження № 0000643 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 4 ст. 190 КК України,
в с т а н о в и в:
У провадження слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна накладеного на підставі ухвали Голосіївського районного суду міста Києві від 05 червня 2014 року у справі № 752/8592/14-ц в рамках кримінального провадження № 0000643 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 4 ст. 190 КК України.
Мотивуючи означене клопотання, заявник вказує, що арешт накладено необґрунтовано, з порушенням положень ст. 170 КПК України, без перевірки обставин та підстав накладення такого арешту. Також посилається на те, що накладений арешт грубо порушує право на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном, а також, що при накладенні арешту не було враховано відсутність правової підстави для арешту майна, вказує, що арештоване майно, не відповідає ознакам визначеним ст. 98 КПК України. Окрім того, вказує, що ОСОБА_4 немає жодного відношення до кримінального провадження, в рамках якого був накладений арешт на її майно.
У судове засідання представник заявника та слідчий не з`явились, про розгляд клопотання повідомлялись належним чином.
До суду надійшла заява адвоката ОСОБА_3 про розгляд клопотання за його відсутності.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали провадження за клопотанням, приходить до наступного висновку.
Так, слідчим управлінням Головного управління НП України в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001229 (згідно Постанови про об`єднання матеріалів досудових розслідувань від 19.02.2014 р. старшого прокурора відділу прокуратури м. Києва матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001229, №0000643, №0000647 та №0018922 було об`єднано в одне провадження № 0001229) за фактом заволодіння шляхом шахрайства майном ТОВ «Торгово- логістичний комплекс «Арктика» в особливо великих розмірах за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.
Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 05 червня 2014 року у кримінальній справі № 752/8592/14-к на квартиру АДРЕСА_1 було накладено арешт.
Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого,

іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.
Порядок скасування арешту майна визначений ст. 174 КПК України, якою передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя згідно зі ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Крім того, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Між тим, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.
Згідно ч. 1 ст. 318 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (відповідно до рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льоннрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.
Разом з тим, відсутні докази на підтвердження існування правових підстав для накладення арешту на майно, а саме, що вказана квартира набута кримінально протиправним шляхом або є предметом кримінального правопорушення, тобто відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Відповідно до положень ч.ч 5, 6 ст. 170 КПК України, арешт, з метою збереження речових доказів та забезпечення конфіскації майна, як виду покарання та відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінальних правопорушень, накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.
Так, особа, майно якої арештоване, ОСОБА_4 не є підозрюваною, обвинуваченою, особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи. Слідчим не надано доказів, які свідчать про те, що і на день розгляду клопотання ОСОБА_4 може зашкодити кримінальному провадженню, необхідності перебування нерухомого майна, що належить заявнику під арештом.
За наведених обставин, слідчий суддя дійшов переконання про скасування арешту майна, що є співрозмірним меті, яку прагне досягти орган досудового розслідування, а також зважаючи на досить тривалий період перебування майна під обтяженням, слідчий суддя вважає відсутніми ризиками, що слугували підставами для накладення арешту на майно.
Керуючись, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 174, 309 КК України,
п о с т а н о в и в :
Клопотання задовольнити.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 05 червня 2014 року у справі № 752/8592/14-к на квартиру АДРЕСА_1 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1