Номер провадження: 11-сс/813/1458/21
Номер справи місцевого суду: 495/7824/21 1-кс/495/2319/2021
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 вересня 2021 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001140 від 18 вересня 2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.119; ч.4 ст.296 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 вересня 2021 року задоволено клопотання заступника начальника СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській ОСОБА_10 та до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.119; ч.4 ст.296 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор» строком на 60 днів до 16 листопада 2021 року включно

В якості альтернативного запобіжного заходу визначена застава в розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 237 900 гривень та у разі внесення застави на підозрюваного покладені обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, прокурор Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину. Крім того слідчий суддя не взяв до уваги те, що протиправні дії ОСОБА_8 призвели до загибелі людини.

З урахуванням викладених обставин вчинення злочину, та тим, що визначення застави при обранні запобіжного заходу є правом, а не обов`язком суду, прокурор вважає, що слідчий суддя під час постановлення оскаржуваної ухвали не взяв до уваги високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, зокрема неповнолітньої потерпілої .

Прокурор наголосив, що запобіжний захід у виді застави не зможе в повній мірі унеможливити настання ризиків, передбачених ст.177 КПК України та надасть змогу підозрюваному впливати на хід досудового розслідування.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Прокурор ОСОБА_11 підтримав доводи апеляційної скарги прокурора ОСОБА_9 та просив її задовольнити.

Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Заслухавши учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Згідно з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що підозра ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.119; ч.4 ст.296 КК України, є обґрунтованою.

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється в тому, що він, 18.09.2021 приблизно о 12 годині, більш точний час в ході проведення досудового розслідування встановити не надалось можливим, перебуваючи на території бази відпочинку «Сказка», яка розташована за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, смт Затока, станція «Лиманська», бульвар Золотий Берег, 67, взяв споряджену набоями до неї вогнепальну рушницю і направився вздовж бульвару Золотий берег в напрямку пляжу.

В подальшому ОСОБА_8 , тримаючи в руках споряджену вогнепальну рушницю, рухаючись по алеї в напрямку пляжу, усвідомлював, що знаходиться в громадському місці та те, що на алеї, а також в приміщеннях торгових павільйонів, які розміщені по обидві сторони алеї, можуть знаходиться люди.

Дійшовши до бару «Лиманський Ташкент», який знаходиться в кінці зазначеної алеї, ОСОБА_8 достовірно усвідомлюючи, що знаходиться у громадському місці, та за його діями будуть спостерігати оточуючі, виник умисел на грубе порушення громадського порядку, з метою реалізації якого, з мотивів явної неповаги до суспільства та порушенням відпочинку людей, із застосуванням спорядженої набоями вогнепальної гладкоствольної рушниці марки «Kel Tec» СОСОА FL KS 7, 12GA3, Q1749, ігноруючи та грубо порушуючи правила безпеки поводження зі зброєю, здійснив чотири постріли по металевому мангалу, дерев`яним листам, стінкам бару, які облаштовані металевими профільованими листами, внаслідок чого шрот, яким був споряджений вистрелений набій, пробив металопрофільний лист та уразив потерпілого ОСОБА_12 .

В результаті здійснених пострілів ОСОБА_12 отримав вогнепальні пошкодження, серед котрих пошкодження лівої частини грудної клітини, проникаюче в порожнину з ушкодженням серця, від якого останній помер на місці. У відповідності до результатів судово-медичного дослідження трупа, причиною смерті ОСОБА_12 є гостра кровотеча, травма серця з гемоперикардом.

Апеляційний суд вважає, що обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.119; ч.4 ст.296 КК України, підтверджується долученими до клопотання слідчого доказами, зокрема: протоколом огляду місця події від 18.09.2021, протоколом проведення слідчого експерименту від 19.09.2021, протоколом допиту свідків від 18.09.2021, іншими матеріалами провадження №0001140 в їх сукупності.

Окрім того, ОСОБА_8 був затриманий на підставі ст.208 КПК України, а саме як особа, яку застали під час вчинення злочину, безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказували на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин.

Відповідно до п. 175 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.07.2011 року, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказані докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів. При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини підозрюваного у вчиненні інкримінованих йому злочинів, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України в ході апеляційного розгляду не встановлено.

У справі «Ферарі-Браво проти Італії», ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою».

Враховуючи наведене, ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину невеликої тяжкості та тяжкого злочину за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

Таким чином, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі доведеності його вини, існує ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути кримінальної відповідальності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

В свою чергу апеляційний суд звертає увагу на обставини злочинів, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 , а саме: грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, вчинене із вогнепальної зброї, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, а також вчинення вбивства через необережність.

Вказані обставини свідчать про підвищену суспільну небезпечність ОСОБА_8 , що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, вказують на актуальність існування ризику переховування підозрюваного від суду.

Крім того апеляційний суд погоджується з наявність ризику, передбаченого п.3) ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що перебуваючи на свободі ОСОБА_8 матиме можливість здійснювати вплив на свідків, оскільки йому відоме їх місце проживання, з метою змінити їх первинні показання, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Вищенаведене в сукупності з конкретними обставинами злочину та встановлені ризики дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що у свою чергу дає підстави для застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, який правильно врахував обставини, що відповідно до положень ст.178 КПК України слід враховувати при обранні запобіжного заходу, а саме те, що ОСОБА_8 є фізичною особою-підриємцем, одружений, має малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також копію посвідчення депутата Затоківської селищної ради, дійсного до 25.10.2020 року.

Однак, на думку апеляційного суду, зазначені соціальні фактори не спростовують викладені в ухвалі висновки слідчого судді та не дають достатніх підстав вважати, що вони можуть мати стримуючу дію та сприятимуть зменшенню існуючих ризиків.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі досудового розслідування лише запобіжний захід у виді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_8 та зможе запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, які посилався прокурор під час апеляційного розгляду.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та на підставі повного та всебічного дослідження всіх обставин провадження дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

В свою чергу, апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що визначений ОСОБА_8 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави не зможе запобігти встановленим ризикам,.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч.5 ст.183 КПк України, розмір застави визначається у таких межах:

1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому в абзаці 2 ч.5 ст.182 КПК України зазначено, у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, що відповідно до вимог п.2) ч.5 ст.182 КПК України, передбачає визначення застави від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Між тим, суд першої інстанції, визначив ОСОБА_8 заставу 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 237 900 гривень, що перевищує розмір застави, визначений п.2) ч.5 ст.182 КПК України, врахувавши при цьому, особу обвинуваченого, характер та обставини інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а також вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.119, ч.4 ст.296 КК України.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що слідчий суддя, дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не виявив перешкод для застосування такого запобіжного заходу, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, а визначений розмір застави є необхідним та достатнім для забезпечення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також належної процесуальної поведінки ОСОБА_8 .

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_9 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 вересня 2021 року, якою до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119; ч.4 ст.296 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор» строком на 60 днів до 16 листопада 2021 року включно, з визначенням застави, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4