Справа № 464/7955/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/65/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Сихівського районного суду м. Львова від 2 грудня 2021 року про накладення арешту на майно,

з участю представника - адвоката ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

вищезазначеною ухвалою задоволено клопотання слідчого ВП №2 ЛРУП №2 ГУ НП в Львівській області ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, яке вилучене під час обшуку 29 листопада 2021 року в квартирі АДРЕСА_1 , з позбавленням права на розпорядження, відчуження та користування, а саме: банківську карту Монобанк № НОМЕР_1 , шприц медичний зі прозорою рідиною, речовину рослинного походження в паперовому згортку, фольговий ковпак із залишками невідомої речовини, подрібнювач із залишками невідомої речовини, полімерний пакет із вмістом речовини зеленого кольору, пляшка із невідомою рідиною пляшка із рідиною невідомого походження, ноутбук марки Епл сірого кольору, тримач для сім карти № НОМЕР_2 , тримач для сім карти № НОМЕР_3 , мобільний телефон Айфон 12 про макс ІМЕІ НОМЕР_4 , договір оренди від 1 лютого 2020 року, чорнові записи.

Не погоджуючись із рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді Сихівського районного суду м. Львова від 2 грудня 2021 року в частині накладення арешту на мобільний телефон марки IPhone 12 Pro Max IMEI НОМЕР_4 , з позбавленням права на розпорядження, відчуження та користування, скасувати, в решті ухвалу залишити без змін.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог адвокат покликається на те, що з постанови слідчого від 30 листопада 2021 року неможливо встановити чи є вилучене в ході обшуку майно речовим доказом. Крім того, зі змісту оскаржуваної ухвали не вбачається, що вилучений мобільний телефон, який належить ОСОБА_7 , відповідає критеріям речових доказів; будь-яких даних про те, що вказаний телефон міг зберегти на собі сліди вчинення злочину або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження №0000159 від 11 жовтня 2021 року, був об`єктом кримінально-протиправних дій чи набутий протиправним шляхом стороною обвинувачення не надано.

Звертає увагу на те, що слідчим суддею порушено вимоги статей 21, 172 КПК України, оскільки клопотання про накладення арешту розглядалося у відсутності володільця майна.

Апелянт зазначає, що ОСОБА_7 жодним чином не пов`язана з кримінальним провадженням, досудове розслідування здійснюється відносно ОСОБА_9 , з котрим вона проживає. При цьому жодному з них не було повідомлено про підозру.

Окрім цього, у своїй апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 просить поновити йому строк на апеляційне оскарження, оскільки ним було отримано копію оскаржуваної ухвали 12 січня 2022 року.

Адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні подану апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених у ній, та просив таку задовольнити.

Представник Франківської окружної прокуратури, будучи належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання, у таке не з`явився. За наведених обставин колегія суддів вважає, що неприбуття останнього не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 , перевіривши матеріали судової справи та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

З огляду на те, що розгляд клопотання про арешт майна здійснювався у відсутності володільця майна, у матеріалах судового провадження відсутні дані про отримання копії оскаржуваної ухвали останнім, а тому колегія суддів апеляційного суду вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин та такий підлягає поновленню.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. Згідно з вимогами ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до пункту 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження. Статтею 132 КПК України встановлені загальні умови, що не допускають застосування заходів забезпечення кримінального провадження, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно з положеннями ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно з вимогами ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати, зокрема, правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України), наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК), розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Вказаних вимог кримінального процесуального закону слідчим суддею першої інстанції було дотримано в повному обсязі.

Так, згідно з клопотанням, в провадженні слідчого відділу поліції №2 ЛРУП ГУ НП у Львівській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000159 від 11 жовтня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 320 КК України за фактом порушення встановлених правил торгівлі прекурсорів (а.с. 4).

Ухвалою слідчого судді Сихівського районного суду м. Львова від 22 листопада 2021 року надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: в квартирі АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_11 , з метою виявлення та вилучення прекурсорів, документів (чорнових записів), засобів зв`язку, зокрема: мобільних телефонів, комп`ютерної техніки, а також банківських карток.

Як слідує з протоколу обшуку від 29 листопада 2021 року, у ході проведення такого на підставі зазначеної вище ухвали виявлено та вилучено: банківську карту Монобанк № НОМЕР_1 , шприц медичний зі прозорою рідиною, речовину рослинного походження в паперовому згортку, фольговий ковпак із залишками невідомої речовини, подрібнювач із залишками невідомої речовини, полімерний пакет із вмістом речовини зеленого кольору, пляшка із невідомою рідиною пляшка із рідиною невідомого походження, ноутбук марки Епл сірого кольору, тримач для сім карти № НОМЕР_2 , тримач для сім карти № НОМЕР_3 , мобільний телефон Айфон 12 про макс ІМЕІ НОМЕР_4 , договір оренди від 1 лютого 2020 року, чорнові записи (а.с. 5-13).

Зазначені вище речі, в тому числі і мобільний телефон Айфон 12 про макс ІМЕІ НОМЕР_4 , постановою старшого слідчого СВ ВП №2 Львівського РУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_8 від 30 листопада 2021 року визнані речовими доками (а.с.14).

1 грудня 2021 року старший слідчий СВ ВП №2 ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_8 , за погодженням з прокурором Франківської окружної прокуратури міста Львова Львівської області ОСОБА_12 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на зазначені вище речі.

Задовольняючи дане клопотання сторони обвинувачення, внесене в межах кримінального провадження №000159, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність накладення арешту на майно у зв`язку з наявністю достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, при цьому слідчим суддею було враховано розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Під час розгляду клопотання сторони обвинувачення слідчий суддя вірно встановив, що є достатні підстави вважати, що майно, на яке просять накласти арешт, відповідає вимогам ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, про які йдеться в клопотанні слідчого.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Таким чином, арешт майна з підстав, передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів.

Щодо посилань апелянта про недотримання слідчим суддею під час розгляду клопотання вимог ст. ст. 21, 172 КПК України, то такі не заслуговують на увагу, оскільки слідчий суддя першої інстанції із врахуванням наведеної норми закону розглянув зазначене клопотання слідчого, яке подане в строки, передбачені кримінальним процесуальним законом.

Покликання адвоката на те, що власником мобільного телефону, на який накладено арешт, є ОСОБА_7 , яка не має відношення до даного кримінального провадження, не заслуговують на увагу, оскільки апелянтом не представлено доказів того, що мобільний телефон марки IPhone 12 Pro Max IMEI НОМЕР_4 належить на праві власності ОСОБА_7 .

Твердження апелянта щодо сумнівності визнання зазначеного мобільного телефону речовим доказом не ґрунтується на матеріалах справи, оскільки у постанові старшого слідчого СВ ВП №2 Львівського РУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_8 від 30 листопада 2021 року у переліку речей, які визнаються речовими доказами і передаються на зберігання зазначено мобільний телефон Айфон 12 про макс ІМЕІ НОМЕР_4 .

На думку колегії суддів, розгляд клопотання про накладення арешту на майно у відсутності його володільців не спростовує висновків слідчого судді про підставність накладення арешту на речі, вилучені у ході проведення обшуку.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді у ході апеляційного розгляду не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржуване рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404. 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :
поновити адвокату ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження.

Ухвалу слідчого судді Сихівського районного суду м. Львова від 2 грудня 2021 року, якою накладено арешт на майно, вилучене під час обшуку 29 листопада 2021 року в квартирі АДРЕСА_1 , залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4