Провадження №: 1-кс/752/8132/21
У Х В А Л А
06.10.2021 року слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві клопотання слідчого першого відділу слідчого управління Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі ОСОБА_5 , погоджене прокурором відділу процесуального керівництва, підтримання публічного обвинувачення та нагляду за додержанням законів під час проведення оперативно-розшукової діяльності управління нагляду за додержанням законів органами поліції та органами поліції та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю і щодо злочинів вчинених в умовах збройного конфлфкту прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_3 , про здійснення спеціального досудового розслідування,
на розгляд слідчого судді надійшло клопотання слідчого першого відділу слідчого управління Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі ОСОБА_5 , погоджене прокурором відділу процесуального керівництва, підтримання публічного обвинувачення та нагляду за додержанням законів під час проведення оперативно-розшукової діяльності управління нагляду за додержанням законів органами поліції та органами поліції та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю і щодо злочинів вчинених в умовах збройного конфлфкту прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_3 , про здійснення спеціального досудового розслідування, за підозрою ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України.
За висновками сторони обвинувачення ОСОБА_6 вчинили порушення законів і звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і виразилось у порушенні вимог ст. 147 Женевської Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, а саме порушення права на справедливий і офіційний судовий процес щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в умовах окупації частини території України, а саме: Автономної Республіки Крим та м. Севастополя.
Так, стаття 438 КК України є бланкетною нормою, що відсилає до порушення законів та звичаїв війни, передбачених у міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Таким чином, при тлумаченні конкретних порушень законів та звичаїв війни, у даній справі необхідно керуватися Женевською конвенцію про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року. Ця Конвенція містить перелік діянь, що становлять найбільш серйозні порушення Женевських Конвенцій від 12 серпня 1949 року, а також інші порушення законів та звичаїв війни. Склад воєнних злочинів, що становлять найбільш серйозні порушення Женевських Конвенцій, передбачений практикою міжнародних трибуналів та Міжнародного кримінального суду. Таким чином, при тлумаченні конкретних складів воєнних злочинів, що становлять найбільш серйозні порушення Женевських Конвенцій, необхідно керуватися сталою практикою міжнародних трибуналів та Міжнародного кримінального суду у відношенні до конкретних злочинів.
Україна ратифікувала Женевську конвенцію про захист цивільного населення під час війни (дата підписання від імені України: 12.12.1949 р.; дата ратифікації Україною: 03.07.1954 р.; дата набрання чинності для України: 03.01.1955 р.). Відповідно до статті 147 Конвенції, серйозні порушення охоплюють такі дії, якщо їх здійснено проти осіб або власності, які перебувають під захистом цієї Конвенції, а саме умисне вбивство, тортури або нелюдяне поводження, зокрема біологічні експерименти, які умисно спричинять великі страждання чи серйозні травми тілу чи здоров`ю, нелегальна депортація чи переведення або нелегальне ув`язнення особи, що перебуває під захистом, примушення особи, що перебуває під захистом, служити в збройних силах ворожої держави, або умисне відбирання в особи, що перебуває під захистом, прав на справедливий і офіційний судовий процес, рекомендований цією Конвенцією, захоплення полонених і широкомасштабне руйнування і привласнення власності, не виправдане воєнною необхідністю, і здійснюване незаконним чином і безцільно.
Відповідно до статті 2 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни, вона застосовується до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни. Конвенція також застосовується до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.
Встановлено, що внаслідок загострення політико-соціальної напруженості в Україні впродовж лютого 2014 року проросійські політичні та інші організації і об`єднання, підтримувані Російською Федерацією (далі РФ), активізували свою антиукраїнську діяльність спрямовану на ескалацію ситуації, що склалася та подальше її розхитування, особливо у Південно-Східних областях України та Автономній Республіці Крим.
Так, 03.02.2014 в Автономній Республіці Крим пройшов ряд мітингів проросійських сил в ході яких організатори та політичні діячі публічно закликали до насильницької зміни конституційного ладу та до захоплення державної влади в Криму. Того ж дня лідер партії «Русский блок» ОСОБА_8 заявив про створення з числа добровольців загонів самооборони.
Вказані загони так званої Самооборони Криму спільно із кадровими військовослужбовцями РФ (як тими, що дислокувались на базі Чорноморського Флоту РФ згідно двосторонніх договорів між Україною та РФ так і тими, що незаконно переправились з території РФ) забезпечили захоплення адміністративних будівель України, захоплення та блокування українських військових частин та організацію і проведення незаконного «референдуму щодо самовизначення Криму» на території Криму, що, в подальшому публічно підтвердили найвищі керівники Росії.
Внаслідок вказаних насильницьких агресивних дій РФ Україна втратила ефективний контроль над територією Криму у зв`язку з її окупацією ЗС РФ.
З метою «легітимізації» окупації 16.03.2014 владою АРК за підтримки РФ (у тому числі силової) проведено незаконний «референдум» для приєднання півострова до території РФ всупереч ст.ст. 5, 72 та 73 Конституції України. Результатом проведеного «референдуму» стали тимчасова окупація території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, а також їх входження до складу РФ на правах суб`єкта федерації.
В подальшому, вищим керівництвом РФ, з метою забезпечення режиму окупації та придушення спротиву проукраїнського населення Криму прийнято ряд «законів та підзаконних нормативних актів», якими створено незаконні судові, правоохоронні органи та органи місцевого самоврядування Республіки Крим.
Легітимізоване таким чином Росією та повністю підконтрольне їй самопроголошене керівництво окупованого Криму, з метою забезпечення та підтримання режиму окупації за допомогою так званих Самооборони Криму, правоохоронних органів та судів почало реалізувати політику РФ щодо переслідування населення за політичні, релігійні погляди, расовими етнічними ознаками тощо.
Серед основних злочинів, вчинених для забезпечення вказаного режиму є умисні вбивства, викрадення та зникнення, жорстоке та нелюдське поводження, незаконні позбавлення волі, позбавлення права на справедливий суд, незаконні привласнення та знищення майна, незаконний призов до лав ЗС РФ, переслідування, та позбавлення інших основоположних прав та свобод людини.
Крім того, окупаційною владою для забезпечення режиму окупації проводиться політика заміщення населення Криму російським, що виражається, окрім вже названих злочинів, у заселенні території Криму росіянами, поширенні російських законів на територію окупованого Криму, надання російського громадянства населенню Криму та привласнення державної власності України в Криму.
Таким чином найвище керівництво Російської Федерації через вчинення злочинів підконтрольними йому окупаційними «органами влади, правоохоронними органами», військовими та іншими організаціями забезпечує режим окупації в Криму.
При цьому, Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014, зокрема ст. ст. 1-3 визначено, що сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя є тимчасово окупованою внаслідок збройної агресії Російської Федерації з 20 лютого 2014 року.
Враховуючи викладене, окупація Криму РФ, будучи рівнозначною міжнародному збройному конфлікту, задовольняє критерій наявності збройного конфлікту, що є передумовою для притягнення до кримінальної відповідальності за найбільш серйозні порушення Женевських конвенцій, а вчинене кримінальне правопорушення, пов`язане з окупацією півострова та політикою окупаційної влади, спрямованої на переслідування осіб, які висловлюють проукраїнську позицію в частині підтримки позиції про територіальну цілісність України.
Зібраними доказами встановлено, що Федеральним Законом РФ № 154-Ф3 від 23.06.2014 "О создании судов Российськой Федерации на территориях Республики Крым и города федерального значения Севастополя и о внесении изменений в отдельные законодательные акты Российськой Федерации" створено систему судів на території Республіки Крим, зокрема створено т.зв. Київський районний суд міста Севастополя (який не є військовим судом, а відноситься до судів загальної юрисдикції).
Достовірно знаючи про тимчасову окупацію Російською Федерацією території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя внаслідок збройної агресії Російської Федерації з 20 лютого 2014 року, ОСОБА_6 , будучи призначеною відповідно до Указу Президента Російської Федерації від 23 травня 2016 року № 241 «О назначении судей федеральных судов» на посаду судді вищевказаного «суду» та прийнявши 06 червня 2016 року присягу, усвідомлюючи, що так званий «Железнодорожный районный суд города Симферополь» відповідно до положень ст. 64 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни є незаконно створеним органом, приступила до виконання своїх безпосередніх обов`язків в складі незаконно створеного органу.
Так, у ОСОБА_6 , у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але не раніше 17.02.2017 виник умисел на порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, шляхом порушення права на справедливий і офіційний судовий процес в межах здійснення розгляду судового провадження № 1-64/2017 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в умовах окупації частини території України, а саме Автономної Республіки Крим та м. Севастополя.
Перебуваючи на посаді судді незаконно створеного «Железнодорожного районного суда города Симферополь», ОСОБА_6 17.02.2017 розпочала розгляд судової справи № 1-64/2017 щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 280.1 КК РФ, в порядку, визначеному процесуальним законодавством Російської Федерації.
В ході судового розгляду обвинувального висновку щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 було з`ясовано, що обвинувачений є українським журналістом, громадянином України, кримінальна справа відносно якого порушена за фактом «висловлення закликів на порушення територіальної цілісності Російської Федерації» шляхом публікації 11.09.2015 в мережі Інтернет статті під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».
Усвідомлюючи, що ОСОБА_7 є громадянином України і, відповідно, є особою, що перебуває під захистом Женевської Конвенції про захист цивільного населення під час війни, ОСОБА_6 , в порушення вимог ст. ст. 4, 13, 47 та 64 вказаної Конвенції продовжила судовий розгляд кримінальної справи щодо останнього, сприяючи таким чином реалізації політики окупаційної влади, спрямованої на кримінальне переслідування осіб, які висловлюють проукраїнську позицію в порушення свободи слова та думки в частині підтримки позиції про територіальну цілісність України та демонструючи свою залежність від органів окупаційної влади.
Встановлено, що ОСОБА_6 , мотивуючи винесення обвинувального вироку щодо ОСОБА_7 , посилалась на надані «стороною обвинувачення» та досліджені безпосередньо в ході судового розгляду докази, які на її думку беззаперечно вказували на наявність в діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 280.1 КК РФ.
Так, ключовими доказами, наданими стороною обвинувачення, які були покладені в основу обвинувального вироку було «Заключение експерта № 83» за результатами проведення судово-лінгвістичної експертизи, відповідно до висновків якої з позиції лінгвістичної кваліфікації в статті «Блокада необходимый первый шаг к освобождению Крыма» містяться заклики до здійснення дій, направлених на порушення територіальної цілісності Російської Федерації, складений так званим «экспертом экспертного подразделения УФСБ России по Республике Крым и городу Севастополю» ОСОБА_9 ; «Заключение експерта» № 1830/8-1, за результатами проведення судової авторознавчої експертизи, відповідно до якої встановлено, що автором статті «Блокада необходимый первый шаг к освобождению Крыма» є ОСОБА_7 , а також матеріали, що підтверджували факт написання та участь ОСОБА_7 в розміщенні в мережі Інтернет вищевказаної статті.
Разом з тим, ОСОБА_6 проігноровано наданий стороною захисту Висновок спеціаліста ОСОБА_10 , складений за результатами проведення політологічного дослідження тексту статті «Блокада необходимый первый шаг к особождению Крыма», відповідно до якого «публичная дискуссия о принадлежности какой-либо територии государству является проявленим права на выражение свого мнения и не нарушает территориальную целостность государства, а текст под. названим «Блокада необходимый первый шаг к освобождению Крыма» не содействует нарушению териториальной целостности РФ», а також відмовлено в задоволенні клопотання сторони захисту про допит самого ОСОБА_10 .
Таким чином, ОСОБА_6 , допущено підміну оцінки доказів, яка повинна була ґрунтуватися виключно на законі «висновком лінгвістичної експертизи», складеним так званим «экспертом экспертного подразделения УФСБ России по Республике Крым и городу Севастополю», а також в порушення положень ч. 4 ст. 75 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I) не надано ОСОБА_7 під час суду всіх необхідніх прав та засобів захисту, що в свою чергу є відображенням залежності від окупаційної влади та упередженості самого судового процесу, спрямованого на кримінальне переслідування осіб, які висловлюють проукраїнську позицію в порушення свободи слова та думки в частині підтримки позиції про територіальну цілісність України.
У зв`язку з наведеним, 29.07.2019 відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 складено повідомлення підозру за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст .438 КК України, тобто у вчиненні порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, що виразилось у порушенні вимог ст. 147 Женевської Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, яка набрала чинності для України 03.01.1955, яке полягає у порушенні права на справедливий і офіційний судовий процес щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в умовах окупації частини території України, а саме Автономної Республіки Крим та м. Севастополя.
На даний час підозрювана ОСОБА_6 проживає та переховується на тимчасово окупованій території АР Крим, де і зареєстровано її місце проживання, за адресою: АДРЕСА_1 .
У зв`язку з не встановленням місцезнаходження ОСОБА_6 , у відповідності до вимог ч. 1 ст. 42 КПК України вжито заходи для вручення повідомлень про підозру у спосіб, передбачений для вручення повідомлень.
У зв`язку з тим, що ОСОБА_6 переховується від органів слідства та суду останню оголошено в розшук.
На даний час підозрювана ОСОБА_6 продовжує переховуватись від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території АР Крим з метою ухилення від кримінальної відповідальності.
Поряд з цим, 14.05.2021 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо вдосконалення окремих положень у зв`язку із здійсненням спеціального досудового розслідування» від 27.04.2021 № 1422-ІХ, яким внесені зміни, зокрема, до ст.ст. 135, 139, 297-1 КПК України, які стосуються порядку виклику та здійснення спеціального досудового розслідування стосовно осіб, які переховуються на тимчасового окупованих територіях.
На даний час, відповідно до вимог ч. 5 ст. 139 КПК України ухилення від явки на виклик слідчого, прокурора чи судовий виклик слідчого судді, суду (неприбуття на виклик без поважної причини більш як два рази) підозрюваним, обвинуваченим, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою?агресором, є підставою для здійснення спеціального досудового розслідування чи спеціального судового провадження.
Водночас, згідно приписів ч. 1 ст. 297-1 КПК України спеціальне досудове розслідування (in absentia) здійснюється стосовно одного чи декількох підозрюваних згідно із загальними правилами досудового розслідування, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цієї глави.
Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання в повному обсязі та просив задовольнити. Наголосив, що доводи, викладені у клопотанні, та матеріали, долучені до клопотання, підтверджують обґрунтованість підозри, та те, що підозрювана ОСОБА_6 насправді переховується від органів досудового розслідування з метою уникнення кримінальної відповідальності, оголошена в міжнародний розшук, що беззаперечно підтверджує необхідність здійснення щодо неї спеціального досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.
Захисник не заперечила проти задоволення вказаного клопотання.
Слідчий суддя, заслухавши думку сторін кримінального провадження, вивчивши матеріали справи, надходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 297-1 КПК України спеціальне досудове розслідування (in absentia) здійснюється стосовно одного чи декількох підозрюваних згідно із загальними правилами досудового розслідування, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цієї глави.
Згідно з ч. 2 ст. 297-1 КПК України спеціальне досудове розслідування здійснюється на підставі ухвали слідчого судді у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених статтями 109, 110, 110-2, 111, 112, 113, 114, 114-1, 115, 116, 118, частинами другою - п`ятою статті 191 (у випадку зловживання службовою особою своїм службовим становищем), статтями 209, 255-258, 258-1, 258-2, 258-3, 258-4, 258-5, 348, 364, 364-1, 365, 365-2, 368, 368-2, 368-3, 368-4, 369, 369-2, 370, 379, 400, 436, 436-1, 437, 438, 439, 440, 441, 442, 443, 444, 446, 447 Кримінального кодексу України, стосовно підозрюваного, крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та оголошений у міждержавний та/або міжнародний розшук. Здійснення спеціального досудового розслідування щодо інших злочинів не допускається, крім випадків, коли злочини вчинені особами, які переховуються від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності або оголошені у міждержавний та/або міжнародний розшук, та вони розслідуються в одному кримінальному провадженні із злочинами, зазначеними у цій частині, а виділення матеріалів щодо них може негативно вплинути на повноту досудового розслідування та судового розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Як вбачається з наданих матеріалів, стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянки Російської Федерації, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, 29.07.2019 складено повідомлення про підозру за ч. 1 ст. 438 КК України.
19.06.2020 у зв`язку з тим, що підозрювана ОСОБА_6 переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності і її місцезнаходження невідоме, остання оголошена у міжнародний розшук, про що слідчим СВ ГУ НП в Автономній республіці Крим та м. Севастополі ОСОБА_13 складено постанову про оголошення в розшук відносно ОСОБА_6 .
При цьому, відповідно до вимог ч. 8 ст. 135 КПК України повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою - агресором, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою сьомою цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб?сайті Офісу Генерального прокурора.
На виконання вимог ст. 135 КПК України у зв`язку з тим, що підозрювана ОСОБА_6 переховуються на ТОТ АР Крим повістки про виклик її до прокуратури АР Крим та м. Севастополя опубліковані в газеті «Урядовий кур`єр», яка є друкованим засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження в 2021 році відповідно до розпорядження КМУ № 1302-р від 21.10.2020.
Так, повістки про виклик ОСОБА_6 на 05.07.2021 опубліковано в газеті «Урядовий кур`єр» від 30.06.2021 №123, на 06.07.2021 від 01.07.2021 №125, на 07.07.2021 - від 02.07.2021 №126.
Водночас, повістки про виклик на вказані дати опубліковано на офіційному веб?сайті Офісу Генерального прокурора.
ОСОБА_6 вважається такою, яка належним чином повідомлена про виклик, з моменту опублікування повістки про її виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора (абз. 2 ч. 8 ст. 135 КПК).
Таким чином, на підставі викладеного, слідчий суддя вважає дотриманими при врученні ОСОБА_6 повідомлення про підозру від 29.07.2019 року, вимоги ст. ст. 276-279, 135 КПК України.
Наведені обставини прямо та беззаперечно свідчать про те, що підозрювана ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та оголошена у міжнародний розшук.
Керуючись ст. 297-1, 297-3, 297-4, 376 КПК України, слідчий суддя -
п о с т а н о в и в:
клопотання - задовольнити.
Надати дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування стосовно підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, яка переховуються від слідства та суду та на даний час знаходиться на тимчасово окупованій території України в АР Крим:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянки Російської Федерації, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , раніше не судимої.
Зобов`язати прокурора у кримінальному провадженні відомості про здійснення спеціального досудового розслідування внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Ухвала підлягає негайному виконанню з моменту її оголошення та не може бути оскаржена, заперечення на неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя: