Справа № 128/1746/18
Провадження №11-кп/801/1090/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 вересня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000031, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 06.07.2021, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Вінницької області Вінницького району, с. Мізяківські Хутори, українця, громадянина України, освіта середня, одруженого, непрацюючого, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше несудимого,
визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 296 КК України та призначено йому покарання:
- за ч. 1 ст. 122 КК України у виді 3-х (трьох) років позбавлення волі;
- за ч. 1 ст. 296 КК України у виді арешту, з урахуванням ст. 101 КК України, на строк 45 (сорок п`ять) днів.
Згідно ст. 70 КК України остаточну міру покарання ОСОБА_7 визначено за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.
Відповідно до п. п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 6424,61 грн витрат на лікування; компенсацію за спричинену моральну шкоду в розмірі 50000 грн та витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 6040 грн, а всього: 62464,61 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що 07.01.2018, приблизно о 22 год 30 хв, неповнолітній ОСОБА_7 , перебував в приміщенні закладу громадського харчування «Хуторок», розташованого по вул. Центральній, буд. 19-А с. Мізяківські Хутори, Вінницького району Вінницької області. Після чого, ОСОБА_7 підійшов до раніше незнайомого йому ОСОБА_9 та всупереч загально прийнятим нормам моралі, поведінки та добропристойності у суспільстві, маючи на меті вчинення хуліганства відносно останнього, грубо порушуючи громадський порядок та з мотивів явної неповаги до суспільства, незважаючи на перебування в громадському місці, прагнучи себе возвеличити та продемонструвати свою перевагу над іншими, почав голосно висловлюватися в бік ОСОБА_9 нецензурними та іншими образливими словами ненормативної лексики, в тому числі вказуючи на манеру його ходьби, цим самим провокуючи на конфлікт. Задля уникнення непорозуміння та конфлікту, ОСОБА_9 , зробив зауваження ОСОБА_7 , на яке останній відреагував агресивно, після чого, з метою уникнення конфлікту, вийшов до туалету, що розташований на території зазначеного закладу харчування.
ОСОБА_7 , бажаючи продовжити свої хуліганські дії, підійшов до ОСОБА_9 , який повертався із туалету та перебував на терасі закладу громадського харчування «Хуторок» за вказаною вище адресою, керуючись малозначним приводом, діючи умисно та цілеспрямовано, демонструючи свою зверхність та бажання самоутвердитись за рахунок приниження іншої особи, грубо порушуючи громадський порядок, показуючи своє зневажливе ставлення до існуючих в суспільстві загальновизнаних правил поведінки та моральності, умисно та з хуліганських спонукань, що супроводжувалось особливою зухвалістю, без попередження, наніс один удар кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_9 , внаслідок чого спричинив останньому тілесні ушкодження та з місця вчинення злочину зник.
Відповідно до висновку експерта № 85/386 від 23.04.2018 у ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: сполучної травми голови - закритої черепно-мозкової травми - струсу головного мозку, закритого перелому кісток лицевого відділу черепа (кісток носу зі значним зміщенням, перелому перегородки носу), синців на обличчі, які за ступенем тяжкості належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки перелом кісток лицевого відділу черепа потяг за собою тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я.
Крім того, неповнолітній ОСОБА_7 , 07.01.2018, приблизно о 22 год 30 хв, перебуваючи на терасі закладу громадського харчування «Хуторок», розташованого по АДРЕСА_2 , під час вчинення хуліганських дій, тобто, після виниклого з його ініціативи словесного конфлікту з раніше незнайомим йому ОСОБА_9 , керуючись малозначним приводом, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень з хуліганських спонукань, діючи умисно та цілеспрямовано, демонструючи свою зверхність та бажання самоутвердитись за рахунок приниження іншої особи, грубо порушуючи громадський порядок, показуючи своє зневажливе ставлення до існуючих в суспільстві загальновизнаних правил поведінки та моральності, з хуліганських спонукань, що супроводжувалось особливою зухвалістю, умисно та без попередження, наніс один удар кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_9 , внаслідок чого спричинив останньому тілесні ушкодження та з місця вчинення злочину зник.
Відповідно до висновку експерта № 85/386 від 23.04.2018 в ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: сполучної травми голови - закритої черепно-мозкової травми - струсу головного мозку, закритого перелому кісток лицевого відділу черепа (кісток носу зі значним зміщенням, перелому перегородки носу), синців на обличчі, які за ступенем тяжкості належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки перелом кісток лицевого відділу черепа потяг за собою тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я.
Обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу на вирок суду, в якій просить вирок щодо нього скасувати та закрити кримінальне провадження. Стверджує, що ніяких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 не наносив та не провокував конфлікт, а навпаки намагався його уникнути. Апелянт переконаний, що висновки суду суперечать фактичним обставинам справи, не підтверджуються доказами. Вказує на відсутність слідів побиття на обличчі ОСОБА_9 та не підтвердження хуліганських дій з його (обвинуваченого) сторони. На його переконання суд не прийняв до уваги пояснення свідків, які вказували на відсутність тілесних ушкоджень в потерпілого. Апелянт також висловлює незгоду з вирішенням судом цивільного позову, стверджує про безпідставність заявлених потерпілим вимог.
Заслухавши суддю-доповідача, виступи обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Заперечення обвинуваченого ОСОБА_7 щодо вчинення ним інкримінованих йому кримінальних правопорушень спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Суд першої інстанції дав оцінку вказаним доводам та поясненням обвинуваченого щодо обставин вчинення кримінальних правопорушень, проаналізував в сукупності з рештою доказів у справі та дійшов обґрунтованого висновку про їх безпідставність.
Обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в інкримінованих правопорушеннях не визнав, під час розгляду справи судом першої інстанції пояснював, що 07.01.2018 у вечірній час біля кафе «Хуторок», що в с. Мізяківські Хутори по вул. Центральній він побачив, як ОСОБА_9 впав на клумбу, він перший почав його шарпати за одяг, трясти, кричати та погрожувати.
В свою чергу потерпілий ОСОБА_9 суду пояснив, що 07.01.2018 біля кафе «Хуторок», що в с. Мізяківські Хутори по вул. Центральній до нього підійшов обвинувачений та запитав, чому він тут ходить, він відповів, що це не його справа, намагався відсторонитися від нього, але той вдарив його, розбив ніс, пішла кров. Після цього ОСОБА_10 втік, а згодом він знайшов його на дискотеці.
Посилання обвинуваченого на пояснення свого батька ОСОБА_11 , який був допитаний під час судового розгляду справи, про відсутність тілесних ушкоджень в потерпілого, апеляційний суд не вважає абсолютно відвертими, адже з пояснень свідка ОСОБА_11 , саме він їздив додому до потерпілого та пропонував завести останнього в лікарню.
Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про відсутність слідів побиття в потерпілого ОСОБА_9 спростовується поясненнями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , допитаних в суді першої інстанції, які вказали, що 07.01.2018 в кафе «Хуторок» в с. Мізяківські Хутори бачили потерпілого ОСОБА_9 з розбитим носом.
Окрім того, свідок ОСОБА_12 вказала, що в день події запитувала в обвинуваченого чи він вдарив її чоловіка ОСОБА_9 , на що той відповів: «Да, я, а що?» та сказав, що чоловік не так поставив ногу.
Пояснення обвинуваченого, що конфлікт спровокував сам потерпілий не підтверджуються жодними доказами у справі. В тому числі і поясненнями свідка ОСОБА_18 , на яку вказує апелянт, оскільки остання була очевидцем подій, що відбулись в приміщенні кафе після нанесення потерпілому удару, та полягали в з`ясуванні стосунків потерпілого з обвинуваченим з приводу нанесеного йому удару на вулиці поблизу кафе.
Доводи апеляційної скарги з приводу відсутності в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 ч. 1 КК України, не відповідають фактичним обставинам матеріалів кримінального провадження та не спростовують висновків суду щодо прийнятого рішення.
Згідно п. 5 Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 №10, за ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, руху громадського транспорту тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла.
Відповідно до чинного кримінального закону такі насильницькі дії, як побої, мордування, умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень, а також умисне знищення чи пошкодження майна характеризують особливу зухвалість як одну з ознак хуліганства і тому додаткової кваліфікації не потребують. Якщо ж під час хуліганських дій вчинено злочини, які за своїми ознаками і ступенем тяжкості істотно відрізняються від хуліганства (в даному випадку умисне заподіяння тілесних ушкоджень середньої тяжкості), то ці злочини мають кваліфікуватися за сукупністю з хуліганством, оскільки вони не охоплюються з жодною з частин ст. 296 КК України.
Оцінка досліджених в суді доказів в їх сукупності свідчить, що обвинувачений, перебуваючи 07.01.2018, в вечірній час, в громадському місці приміщенні кафе, діяв протиправно, умисно і особливо нахабно.
Грубо порушуючи громадський порядок, він демонстративно виражав явну неповагу до потерпілого, ігнорував елементарні правила поведінки в суспільстві, безпричинно вдарив його, спричинивши тілесні ушкодження середньої тяжкості, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи.
Вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинів, крім показів потерпілого і свідків, підтверджується медичними документами стаціонарного хворого ОСОБА_9 ; рапортами чергового Вінницького РВП ВВП ГУНП у Вінницькій області від 08.01.2018 та 09.01.2018; виписками №606, № 683 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_9 ; протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 08.01.2018; протоколом тимчасового доступу до речей від 22.03.2018; висновками експерта № 85/386 т № 576 за результатами проведених судово-медичних експертиз ОСОБА_9 ; протоколом проведення слідчого експерименту від 27.03.2018 з фототаблицею та іншими дослідженими в суді доказами.
Злочинне порушення громадського порядку ОСОБА_7 , яке виражало явну неповагу до суспільства, що супроводжувалось насильством із заподіянням потерпілому тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, свідчить про вчинення ним злочинів, передбачених ст.ст. 122 ч. 1, 296 ч. 1 КК України.
Суд першої інстанції обґрунтовано розцінив невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_7 способом захисту, спрямованим на уникнення відповідальності за вчиненні діяння.
На обґрунтування своїх висновків суд першої інстанції навів у вироку відповідні докази, свою оцінку цих доказів та мотиви, за якими не погодився із доводами обвинуваченого.
Твердження обвинуваченого про невинуватість у вчиненні інкримінованих йому злочинів не можуть вплинути на законність і обґрунтованість судового рішення, адже судовий розгляд кримінального провадження проведено з дотриманням кримінального процесуального закону з повним дослідженням усіх обставин справи в їх сукупності.
Також колегія суддів вважає необґрунтованими посилання обвинуваченого ОСОБА_7 на безпідставне стягнення з нього компенсації за завдану матеріальну, моральну шкоду та процесуальних витрат на надання правової допомоги.
Судом першої інстанції стягнуто з обвинуваченого на користь потерпілого матеріальну шкоду, яка полягає у витратах на лікування, про що були надані відповідні квитанції.
Визначаючи розмір компенсації за спричинену потерпілому моральну шкоду, суд врахував характер діяння винного, негативні наслідки в здоров`ї та житті ОСОБА_9 , тривалість моральних страждань і, виходячи з принципу розумності та справедливості, дійшов правильного висновку про часткове задоволення вимог потерпілого про відшкодування моральної шкоди.
Також судом обґрунтовано стягнуто з обвинуваченого витрат потерпілого за надання професійної правничої допомоги з огляду на надання останнім доказів, які підтверджують такі витрати.
Доводи обвинуваченого не знайшли свого підтвердженні під час апеляційного перегляду кримінального провадження. Переконливих аргументів, які би ставили під сумнів наведені висновки суду першої інстанції, або вказували б на порушення загальних засад, в апеляційній скарзі не міститься.
Разом з тим, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування судом положень ст. 49 КК України.
Санкцією ч. 1 ст. 296 КК України передбачено найбільш суворий вид покарання у виді обмеженням волі на строк до п`яти років і відповідно до ст. 12 КК України це кримінальне правопорушення віднесено до кримінальних проступків.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.
З дати вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, минуло понад три роки.
За таких обставин, ОСОБА_7 підлягає звільненню від призначеного судом покарання за ч. 1 ст. 296 КК України на підставі ч. 5 ст. 74 КК України.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 06.07.2021, щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 296 КК України змінити.
Звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання за ч. 1 ст. 296 КК України на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.
Виключити вказівку про призначення покарання за сукупністю злочинів відповідно до вимог ст. 70 КК України.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців із дня її проголошення, а засудженим з моменту отримання її копії.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4