Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/2024/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2021 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Олевську кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000275 від 05.11.2020 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Стовпинка Олевського району Житомирської області, громадянки України, освіта середня, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не працюючої, не інваліда, не депутата, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої: 17.11.2008 року Олевським районним судом Житомирської області за ч.1 ст.162 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850,00 грн., 09.10.2012 року Олевським районним судом Житомирської області за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільненої від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки, 08.07.2019 року Олевським районним судом Житомирської області за ч.2 ст.185 КК України на 4 роки позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільненої від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки, 01.11.2021 року Олевським районним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 185 КК України на 4 роки 1 місяць позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання покарання за вироком Олевського районного суду Житомирської області від 08.07.2019 року, остаточно призначено покарання у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:
17.10.2020 року близько 16.00 години ОСОБА_4 знаходилась в підсобному приміщенні, на території приватної лісопильні, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , де в цей час також знаходився гр. ОСОБА_5 . Близько 17.00 години, цього ж вечора ОСОБА_5 , вийшов з підсобного приміщення, при цьому останній залишив свій мобільний телефон марки «Nokia RM-944» чорного кольору (ІМЕІ) 1: НОМЕР_1 (ІМЕІ) 2: НОМЕР_2 на дерев`яному столі в кімнаті підсобного приміщення. В цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, а саме мобільного телефону марки «Nokia RM-944», який належить ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, 17.10.2020 року близько 17.00 години ОСОБА_4 , шляхом вільного доступу, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає та її дії залишаються ніким непоміченими, здійснила крадіжку чужого майна, а саме мобільного телефону марки «Nokia RM-944» чорного кольору (ІМЕІ) 1: НОМЕР_1 (ІМЕІ) 2: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_5 , вартість якого з урахуванням зносу , згідно висновку товарознавчої експертизи № 2954/2974/20-25 від 13.11.2020 року становить 237,78 грн., з сім-карткою «Київстар», вартість якої згідно товарного чеку від 17.10.2020 року становить 100,00 гривень та зарядного пристрою марки «ULTRA YJ200» вартість якого з урахуванням зносу, згідно висновку товарознавчої експертизи № 2954/2974/20-25 від 13.11.2020 року становить 48,13 грн., в результаті чого заподіяла потерпілому ОСОБА_5 матеріальний збиток на загальну суму в розмірі 385,91 грн.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення визнала повністю, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини, які підтвердила наданими у судовому засіданні показами, ознайомлена із обмеженням прав на апеляційне оскарження відповідно до ст. 349 ч. 3 КПК України і згодна на розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку.
Прокурор у судовому засіданні просить суд призначити покарання обвинуваченій ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі та за сукупністю кримінальних правопорушень призначити остаточне покарання із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі. Обрати обвинуваченій до вступу вироку в законну силу запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. Крім того, прокурор просить речові докази, а саме мобільний телефон з сім-карткою та зарядним пристроєм повернути потерпілому та стягнути з обвинуваченої витрати на проведення під час досудового розслідування експертизи в розмірі 1307 грн. 50 коп.
Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву про проведення судового розгляду справи без його участі. Претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченої не має, просить міру покарання призначити згідно закону.
Прокурор та обвинувачена вважають за можливе проведення судового розгляду справи за відсутності потерпілого.
Оскільки учасники судового провадження не оспорювали фактичні обставини провадження, беручи до уваги те, що обвинувачена правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності її позиції, суд, вислухавши думку прокурора, обвинуваченої, які не заперечують проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, визнає недоцільним дослідження доказів поданих на підтвердження події кримінального правопорушення та винуватості обвинуваченої у вчиненні даного кримінального правопорушення, як таких, що ніким не оспорюються, окрім допиту обвинуваченої, дослідженням матеріалів експертних висновків, речових доказів та дослідженням характеризуючих особу ОСОБА_4 матеріалів та судових рішень за попередні правопорушення.
Прокурором в судовому засіданні надано суду копію вироку Олевського районного суду Житомирської області від 17.11.2008 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч.1 ст.162 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850.00 грн., копію вироку Олевського районного суду Житомирської області від 09.10.2012 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки, копію вироку Олевського районного суду Житомирської області від 08.07.2019 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Також прокурор надав у судовому засіданні копію вироку Олевського районного суду Житомирської області від 01.11.2021 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України на 4 роки 1 місяць позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Олевського районного суду Житомирської області від 08.07.2019 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі та остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі.
У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 підтвердила факти неодноразового засудження її Олевським районним судом Житомирської області за вчинення кримінальних правопорушень.
Відповідно до ст. 32 КК України повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу. Повторність, передбачена частиною першою цієї статті, відсутня при вчиненні продовжуваного кримінального правопорушення, яке складається з двох або більше тотожних діянь, об`єднаних єдиним кримінально протиправним наміром. Вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених різними статтями цього Кодексу, визнається повторним лише у випадках, передбачених в Особливій частині цього Кодексу. Повторність відсутня, якщо за раніше вчинене кримінальне правопорушення особу було звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, установлених законом, або якщо судимість за це кримінальне правопорушення було погашено або знято, а також після відбуття покарання за вчинення кримінального проступку.
Тому оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним, що обвинувачена ОСОБА_4 своїми умисними діями, які виразились у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого повторно, вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.
Частиною 1 ст. 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Відповідно до ч. 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Ефективність покарання визначається тим, наскільки воно є законним, обґрунтованим і справедливим. Правильне призначення покарання є не тільки важливим засобом боротьби зі злочинністю, а й запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими та іншими особами.
Відповідно до вимог п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.
Суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно з якими досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, особу обвинуваченої: за місцем проживання характеризується з негативної сторони, не працює, на утриманні неповнолітніх дітей не має, раніше притягувалась до кримінальної відповідальності, на диспансерному обліку у нарколога та психіатра не перебуває.
Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно ст. 66 КК України, судом не встановлено.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Тому суд вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції частини другої статті 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці, оскільки суд переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 вказаного Кодексу, визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченої та попередження інших кримінальних правопорушень.
Згідно з вимогами ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Прокурором в судовому засіданні надано копію вироку Олевського районного суду Житомирської області від 01.11.2021 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України на 4 роки 1 місяць позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Олевського районного суду Житомирської області від 08.07.2019 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі та остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі, тому суд при призначенні міри покарання ОСОБА_4 вважає необхідним застосувати ч.4 ст. 70 КК України.
Цивільний позов не був заявлений, арешт на майно обвинуваченої не накладався.
Витрати на проведення під час досудового розслідування експертизи становлять 1307 грн. 50 коп., які слід стягнути з обвинуваченої ОСОБА_4 .
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.
Крім того, суд вважає, що в даному випадку наявні підстави щодо обрання обвинуваченій запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання до вступу вироку в законну силу, оскільки наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_4 може переховуватись від суду або учинити інше кримінальне правопорушення.
На підставі наведеного та керуючись : ст.ст. 32, 50, 65, 66, 67, 70, 72, ч.2 ст. 185 КК України ; ст.ст. 100, 177, 179, 194, 195, 349, 370, 373, 374, 376, 392, 394, 393, 395 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 3(три) місяці.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначеного покарання за вироком Олевського районного суду Житомирської області від 01.11.2021 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 4 (чотирьох) років 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі.
Обрати запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили у виді особистого зобов`язання.
У відповідності до ч.5 ст.194 КПК України до набрання вироком законної сили покласти на ОСОБА_4 обов`язки:
1) прибувати за кожною вимогою до суду;
2) не відлучатися з населеного пункту , в якому вона проживає без дозволу суду;
3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання .
Роз`яснити ОСОБА_4 наслідки невиконання покладених на неї обов`язків, а саме: у разі, якщо обвинувачена, будучи належним чином повідомлена, не з`явиться за викликом до суду, без поважних причин, не повідомить про причину своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на неї при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, запобіжний захід відносно неї може бути змінено на більш суворий.
Початок строку відбування ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі відраховувати з дня її фактичного затримання після набрання вироком суду законної сили.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення під час досудового розслідування експертизи в розмірі 1307 грн. 50 коп.

Речові докази:мобільний телефон марки «Nokia RM-944» та зарядний пристрій - повернути законному власнику ОСОБА_5 .
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Олевський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченій та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя: ОСОБА_1