Справа № 471/116/21
Провадження № 1-кп/467/79/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2021 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
потерпілої ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Арбузинка кримінальне провадження № 0000095, внесене до ЄРДР 15 грудня 2020 року по обвинуваченню
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Крива Пустош Братського району Миколаївської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, маючого неповну середню освіту, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого в силу ст. 89 КК України,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України "Про запобігання та протидії домашньому насильству", умисно 14 липня 2020 року та 09 грудня 2020 року вчиняв домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї матері ОСОБА_6 , за що був двічі притягнутий за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КпАП України постановами Братського районного суду Миколаївської області до адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі 170 грн.

Крім того, ОСОБА_4 , продовжуючи умисно систематично вчиняти домашнє насильство відносно своєї матері ОСОБА_6 , 13 грудня 2020 року близько 20 години, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в одній із кімнат житлового будинку вчинив сварку зі своєю матір`ю ОСОБА_7 , в ході якої в ОСОБА_4 виник злочинний умисел на завдання фізичного болю потерпілій ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на завдання фізичного болю, розуміючи протиправний характер своїх дій, їх караність, умисно наніс один удар кулаком правої руки в область грудної клітини ОСОБА_7 , чим завдав їй фізичного болю та не спричинив тілесних ушкоджень.

Викладене обвинувачення підтверджується сукупністю доказів, досліджених судом.
Допитаний у суді обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав провину у вчиненні кримінального правопорушення, показав, що він дійсно 14 липня 2020 року та 09 грудня 2020 року вчинив домашнє насилля відносно своєї матері ОСОБА_7 , оскільки, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, сварився з нею та ображав її. Також 13 грудня 2020 року він знову прийшов додому в стані алкогольного сп`яніння, щось йому не сподобалось, він розпочав сварку з матір`ю, на її прохання заспокоїтися не реагував, наполягав на своєму, при цьому вдарив матір кулаком в груди. Після цього мати викликала працівників поліції.

Потерпіла ОСОБА_7 у судовому засіданні показала, що у 2020 році її син ОСОБА_4 зловживав алкогольними напоями, тому нерідко приходив додому в стані алкогольного сп`яніння та сварився з нею. Такі факти мали місце 14 липня 2020 року та 09 грудня 2020 року. Крім цього, 13 грудня 2020 року він знову прийшов додому в стані алкогольного сп`яніння та розпочав сварку з нею, на її прохання заспокоїтися не реагував, при цьому вдарив її кулаком в груди. Після цього вона викликала працівників поліції.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються, і проти цього не заперечують учасники судового розгляду справи.

Враховуючи викладені обставини, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ст. 126-1 КК України як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань.

Норма ч. 2 ст. 50 КК України регламентує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, зокрема засудженими.

Відповідно до положення ст. 65 КК України суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Отже, згідно з положеннями ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Згідно положенням частини 1 статті 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням має бути мотивованим, при цьому необхідно враховувати не тільки дані про особу обвинуваченого і обставини, які пом`якшують покарання і свідчать про можливість його виправлення без відбування покарання, але й ступінь тяжкості вчиненого злочину, виходячи із особливостей і обставин його вчинення.
Судом не встановлено обставин, які обтяжують та пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 .

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує те, що останній скоїв нетяжкий злочин, не одружений, задовільно характеризується за місцем проживання, на обліку у психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря нарколога КНП «Братська ЦРЛ» з діагнозом «Синдром алкогольної залежності», не працює, має погашену судимість, а також позицію потерпілої в судовому засіданні, яка прохала не призначати обвинуваченому ніякого покарання, беручи до уваги досудову доповідь органу пробації, який прийшов до висновку про наявність середнього ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та середнього ризику небезпеки для суспільства та вважає достатнім і доцільним для виправлення та перевиховання призначити йому покарання у виді обмеження волі з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 під час розгляду справи не обирався і підстав для його обрання суд не вбачає.

Процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1(один) рік.
Відповідно до п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.2 ст. 76 КК України покласти на нього обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На вирок може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області.

Суддя ОСОБА_1