Номер провадження: 11-сс/813/1676/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
підозрюваного ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 та підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Малиновського райсуду м. Одеси від 29.10.2021, якою в межах кримінального провадження № 0000084 від 30.09.2021 відносно:
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, працюючого по найму, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , зі слів раніше судимого та звільненого у 2019 році,
- підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави
установив:
Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання слідчого СВ ВП №3 ОРУП №1 в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та застосовано відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 27.12.2021, з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», із визначенням розміру застави в якості альтернативного запобіжного заходу у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 118 950 грн., з покладенням на підозрюваного у разі внесення застави обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя послався на те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а також органом досудового розслідування було доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: підозрюваний може вдатись до спроб переховування від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілих та свідків в даному кримінальному проваджені, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, обумовлені тяжкістю покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, а також тим, що він не одружений, офіційно не працевлаштований, раніше судимий.
Окрім того, слідчий суддя на підставі п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України вважав за необхідне визначити розмір застави у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки саме такий розмір буде гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 не погодився з оскаржуваною ухвалою слідчого судді в частині визначеного розміру застави, з огляду на наступне:
- слідчий суддя належним чином не врахував характер, кількість, ступінь тяжкості та обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, загальну суму збитків, завданих потерпілим, а також особу підозрюваного, який не має міцних соціальних зв`язків;
- поза увагою слідчого судді залишилось те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні декількох кримінальних правопорушень, які пов`язанні з таємним викраденням майна, поєднанні з проникненням до житла, вчинені за попередньою групою осіб, що свідчить про високу вірогідність вчинення останнім аналогічних злочинів.
Посилаючись на викладені обставини, прокурор ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді змінити в частині визначення розміру застави, та визначити суму застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 190 320 грн.
В апеляційній скарзі підозрюваний ОСОБА_7 не погодився з оскаржуваною ухвалою слідчого судді в частині визначеного розміру застави, оскільки він є непомірним для нього, у зв`язку із чим просить зменшити розмір застави.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та заперечував проти задоволення апеляційної скарги підозрюваного, думку підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу підозрюваного та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Згідно з приписом п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три років.
Так, на підставі матеріалів провадження вбачається, що 28.10.2021 ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України (а.с. 83-87), та санкція зазначеної статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 6 років.
Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Так, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

З огляду на те, що сторонами кримінального провадження не оскаржується обґрунтованість інкримінованої ОСОБА_7 підозри, колегія суддів вважає, що на теперішній час підозра останнього у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України є обґрунтованою, повністю підтверджується матеріалами, доданими до клопотання слідчого та полягає у наступному.

Відповідно до клопотання слідчого, 12.10.2021 о 12:38 год. ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло, розуміючи, що їх дії залишаться непоміченими для сторонніх осіб, шляхом підбору ключа, проникли до квартири АДРЕСА_3 , в якій мешкає потерпілий ОСОБА_12 , де усвідомлюючи противоправний характер своїх дій, суспільну небезпечність, наслідки та бажаючи їх настання, викрали з приміщення вказаної квартири належне потерпілому майно, а саме: грошові кошти у розмірі 40 000 грн., золотий хрестик, вартістю 2 000 грн. В подальшому, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з місця вчинення злочину зникли, чим спричинили потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 42 000 грн.
Окрім того, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 23.10.2021 в період часу з 18 год. по 21 год., більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, за попередньою змовою з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло, повторно, розуміючи, що їх дії залишаться непоміченими для сторонніх осіб, шляхом підбору ключа, проникли до приватного будинку по АДРЕСА_4 , в якому мешкав потерпілий ОСОБА_13 , де усвідомлюючи противоправний характер своїх дій, суспільну небезпечність, наслідки та бажаючи їх настання, викрали з приміщення вказаного будинку належне потерпілому майно, а саме: грошові кошти у розмірі 10 300 грн., наручний годинник марки «Hilfiger», вартістю 3000 грн. Після чого, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з місця скоєння злочину зникли, чим спричинили потерпілому ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 13 300 грн.
Також, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 28.10.2021 приблизно о 12 год., більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, за попередньою змовою з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло, повторно, розуміючи, що їх дії залишаться непоміченими для сторонніх осіб, шляхом підбору ключа, проникли до квартири АДРЕСА_5 , в якій мешкає потерпіла ОСОБА_14 , де усвідомлюючи противоправний характер своїх дій, суспільну небезпечність, наслідки та бажаючи їх настання, викрали з приміщення вказаної квартири належне потерпілій майно, а саме: сейф срібного кольору, в якому знаходилися грошові кошти у розмірі 40 000 грн. В подальшому, ОСОБА_7 разом ОСОБА_10 з та ОСОБА_11 з місця вчинення злочину зникли, чим спричинили потерпілій ОСОБА_14 матеріальну шкоду на загальну суму 40 000 грн.
Колегія суддів враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Відповідно до п.п. 34-36 рішення ЄСПЛ «Москаленко проти України», обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла бути підставою для його першого взяття під вартою.

Згідно із ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Апеляційний суд, погоджується із висновками слідчого судді та звертає увагу на те, що в даному кримінальному провадженні існують доведенні органом досудового розслідування ризики того, що підозрюваний ОСОБА_7 може вдатись до спроб переховування від органів досудового розслідування та суду; незаконного впливу на потерпілих та свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, обумовлені тим, що: останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні трьох епізодів тяжкого злочину, вчинених за короткий проміжок часу; не одружений; офіційно не працевлаштований; раніше судимий.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ні слідчим суддею, ні апеляційним судом під час апеляційного розгляду не встановлено.

За таких обставин, на переконання апеляційного суду, органом досудового розслідування було доведено неможливість застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, для запобігання вищеназваним ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Разом із цим, ч. 3 ст. 183 КПК України передбачає, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті.

Пунктом 2 ч. 5 ст. 182 КПК України передбачено, що розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається у межах - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
При цьому, згідно з ч. 4 зазначеної ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу.

Так, із мотивувальної частини оскаржуваної ухвали вбачається, що визначаючи підозрюваному ОСОБА_7 заставу як альтернативний запобіжний захід саме у передбаченому законом для злочинів такої категорії (тяжких) розмірів, зокрема, 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, слідчий суддя зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримався в повній мірі та зазначив, що застава саме в такому розмірі може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Разом із цим, враховуючи те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні трьох епізодів корисливого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, наявність в зазначеному кримінальному провадженні доведених органом розслідування ризиків, особу підозрюваного та його майновий стан, який не одружений, офіційно не працевлаштований, апеляційний суд вважає, що менший розмір застави, ніж 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, буде недостатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Таким чином, враховуючи викладені вище обставини, колегія суддів приходить до переконання, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування на даному етапі досудового розслідування відносно ОСОБА_7 більш м`якого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу із визначенням застави у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що підстав для задоволення апеляційних скарг прокурора та підозрюваного, а також скасування законної та обґрунтованої ухвали слідчого судді немає.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 182, 183, 194, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд
ухвалив:
Апеляційні скарги прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 та підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Малиновського райсуду м. Одеси від 29.10.2021, якою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 27.12.2021, із визначенням розміру застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4