Провадження №1-в/127/689/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №13 у м. Вінниці клопотання ОСОБА_4 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким та приведення вироку у відповідність,

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким та приведення вироку у відповідність.

Клопотання засуджений мотивує тим, що він відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі та вважає, що має право на пом`якшення призначеного покарання, оскільки його було засуджено в період, коли кримінальним кодексом ще не було передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, а новий Закон, який встановив таке покарання, ще не набрав законної сили.

За вказаних вище обставин засуджений ОСОБА_4 просить суд привести вирок у відповідність з чинним законодавством шляхом заміни йому покарання у виді довічного позбавлення волі на 15 років позбавлення волі та звільнити його від подальшого відбування покарання, як особу, яка вже відбула таке покарання.

В судовому засіданні ОСОБА_4 клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Захисник адвокат ОСОБА_5 підтримав клопотання свого підзахисного.

Прокурор ОСОБА_3 вважає клопотання засудженого ОСОБА_4 безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення, а вирок, за яким останній відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, - законним.

Заслухавши думки учасників справи, вивчивши матеріали клопотання та особову справу засудженого, суд приходить до наступного висновку.

Так, вироком Судової колегії в кримінальних справах Одеського обласного суду від 12.10.2000 ОСОБА_4 визнано винним та засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 206, п.п. «б», «г», «ж» ст. 93 КК України, до довічного позбавлення волі.
Злочини, передбачені п.п. «б», «г», «ж» ст. 93 КК України, було вчинено ОСОБА_4 30.12.1999 після 22 год 40 хв.

Ухвалою Судової колегії в кримінальних справах Верховного Суду України від 01.02.2001 вирок Судової колегії в кримінальних справах Одеського обласного суду від 12.10.2000 залишено без змін.

Відповідно до ст. 6 КК України (в редакції 1960 року) злочинність і караність діяння визначаються законом, який діяв під час вчинення цього діяння. Закон, що усуває караність діяння або пом`якшує покарання, має зворотну силу, тобто поширюється з моменту набрання ним чинності також на діяння, вчинені до його видання. Закон, що встановлює караність діяння або посилює покарання, зворотної сили не має.

Санкцією статті 93 КК України (в редакції 1960 року) за умисне вбивство: а) з корисливих мотивів; б) з хуліганських мотивів; в) вчинене у зв`язку з виконанням потерпілим службового або громадського обов`язку; г) двох або більше осіб; д) жінки, яка завідомо для винного була в стані вагітності; е) вчинене з особливою жорстокістю або способом, небезпечним для життя багатьох осіб; ж) вчинене з метою приховати інший злочин або полегшити його вчинення, а так само поєднане з згвалтуванням; з) вчинене особливо небезпечним рецидивістом або особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, за винятком вбивства, передбаченого статтями 95 - 97 цього Кодексу; и) вчинене на замовлення; і) вчинене за попереднім зговором групою осіб або організованою групою, було передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років або смертної кари.

Положення статті 93 КК України (в редакції 1960 року), яке передбачає смертну кару як вид покарання, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 29.12.1999 № 11-рп/99. З дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення положення КК України, що визнані неконституційними, втрачають чинність.

На виконання рішення Конституційного Суду України від 29.12.1999 Верховна Рада України прийняла Закон України від 22.02.2000 «Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального, Виправно-трудового кодексів України, яким покарання у виді смертної кари було змінено на довічне позбавлення волі. Цей закон набрав чинність з дня його опублікування в офіційному виданні в газеті «Урядовий кур`єр» 04.04.2000.

За змістом ст. 6 КК України (в редакції 1960 року) злочинність і караність діяння визначаються законом, який діяв під час вчинення цього діяння. Закон, що усуває караність діяння або пом`якшує покарання, має зворотну силу, тобто поширюється з моменту набрання ним чинності також на діяння, вчинені до його видання. Закон, що встановлює караність діяння або посилює покарання, зворотної сили не має.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Згідно з ч. 3 ст. 74 КК України призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 5 КК України якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Таким чином, нова редакція ст. 93 КК України (в редакції 1960 року) отримала зворотну дію і поширюється на осіб, які вчинили злочини до 29.12.1999 (до дня ухвалення Конституційним Судом України рішення № 11-рп/99 від 29.12.1999).

Тобто, якби справа щодо особи, яка вчинила умисне вбивство при обтяжуючих обставинах до 29.12.1999, розглядалась судом в період між 29.12.1999 та 04.04.2000, то особі могло бути призначене максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років.

Справа по обвинуваченню ОСОБА_4 за злочини, передбачені ч. 2 ст. 206, п.п. «б», «г», «ж» ст. 93 КК України, вчинені ним 30.12.1999, була розглянута колегією в кримінальних справах Одеського обласного суду 12.10.2000 та переглянута колегією в кримінальних справах Верховного Суду України 01.02.2001, тобто після набрання чинності Законом України від 22.02.2000 «Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального, Виправно-трудового кодексів України, яким покарання у виді смертної кари було змінено на довічне позбавлення волі. З цих підстав клопотання засудженого до задоволення не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 5, 74 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_4 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким та приведення вироку у відповідність відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той же строк з дня вручення копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_1