Справа № 930/842/20
Провадження №11-кп/801/1068/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 вересня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження № 0000076 від 09.02.2020 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_9 на вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 02.07.2021, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, освіта неповна загальна середня, працюючого водієм ТОВ «Агро-Прогрес-К», одруженого, раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 3 (три) роки.
Відповідно до ст. 76 ч. 1 п. 1, 2 КК України покладено на обвинуваченого наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Процесуальні витрати по кримінальному провадженню в сумі 4553,29 гривень стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави.
Закрито провадження у справі в частині вирішення цивільного позову потерпілої у зв`язку з її відмовою від позову.
Арешт, накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.02.2020 на речові докази, скасовано.
Речові докази по кримінальному провадженні, а саме:
- автомобіль марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», державний номерний знак НОМЕР_1 повернуто ОСОБА_7
- автомобіль марки LDV MAXUS», державний номерний знак НОМЕР_2 , повернуто ОСОБА_10 .

Судом першої інстанції встановлено, що близько 03 години 30 хвилин 09.02.2020 водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою сполученням «Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка» у напрямку м. Гайсин на ділянці 454 км - 200 м, поблизу с. Кароліна Немирівського району Вінницької області, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, перетнув лінію горизонтальної дорожньої розмітки 1.1, перетинати яку заборонено, виїхав на зустрічну смугу руху де здійснив зіткнення із автомобілем «LDV MAXUS», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , що рухався у правій смузі руху у напрямку м. Немирів.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», - ОСОБА_11 від отриманих травм загинув на місці пригоди.
Порушення водієм ОСОБА_7 вимог пункту 10.1 та вимог горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 Правил дорожнього руху Україні перебуває у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілого ОСОБА_11 .
Не погоджуючись з даним вироком прокурор подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію дій ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286 КК України просить вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 02.07.2021 стосовно ОСОБА_7 у частині призначення йому покарання за ч. 2 ст. 286 КК України скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання із встановленням іспитового строку терміном 3 роки і покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1. 2 ч. 1 ст. 76 КК України. В решті вирок суду залишити без змін.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор посилається на те, що постановлене у справі судове рішення підлягає скасуванню з огляду на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого.
Прокурор вважає, що суд безпідставно не призначив ОСОБА_7 додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами, не у повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, конкретні обставини провадження та наслідки вчиненого кримінального правопорушення смерть потерпілого та не навів у вироку жодних підстав такого рішення.
Заслухавши суддю-доповідача, виступ прокурора на підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги та просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та дослідивши доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на зібраних у провадженні доказах.
Фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікація дій обвинуваченого та його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення ніким не оспорюються, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції у відповідності зі ст. 404 КПК України рішення суду першої інстанції в цій частині не перевіряє та переглядає його в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
В силу вимог ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 20, п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.
При призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
Санкція частини другої статті 286 КК України надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи.
Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер, відтак питання про доцільність призначення додаткового покарання вирішується з урахуванням обставин конкретної справи, даних про особу винного та інших обставин, які суд при вирішенні такого питання визнає необхідними для постановлення законного, справедливого та достатнього покарання.
На переконання колегії суддів апеляційного суду, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 основного покарання і вирішенні питання щодо призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Так, судом першої інстанції враховано особу винного, його соціальне становище, позитивну характеристику за місцем проживання, вчинення злочину вперше, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування потерпілій збитків та відсутність претензій морального та матеріального характеру з боку останньої, відсутність даних про попередні притягнення до адміністративної відповідальності, необережний характер вчиненого злочину, пом`якшуючі вину обставини та відсутність обтяжуючих обставин, відсутність будь-яких намірів уникнути від кримінальної відповідальності та зважив на всі обставини кримінального провадження в їх сукупності.
Наведені обставини в їх сукупності дають колегії суддів підстави зробити висновок про те, що позбавлення ОСОБА_7 права керувати транспортними засобами не буде справедливим та необхідним покаранням у такому випадку.
Колегія суддів вважає, що з огляду на необережну форму вини обвинуваченого, його поведінку після вчинення злочину, а саме те, що після дорожньо-транспортної пригоди він критично оцінив свою протиправну поведінку, що виразилося у визнанні ним своєї вини, добровільному відшкодуванні завданих збитків, а також те, що обвинувачений працює водієм і позбавлення його права керування транспортним засобом поставить його у скрутне становище, ОСОБА_7 судом першої інстанції обґрунтовано не призначено додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Посилання прокурора на необхідність призначення ОСОБА_7 додаткового покарання зважаючи на тяжкість, ступінь суспільної небезпеки злочину, його наслідки та можливість виконувати іншу роботу ОСОБА_7 , не пов`язану з керуванням транспортного засобу, поза зв`язком з іншими конкретними обставинами справи й даними про особу винного не ґрунтується на принципі індивідуалізації, що передбачає диференційований підхід як обов`язкову умову справедливості кримінальної відповідальності.
Апеляційна скарга прокурора не містить достатнього обґрунтування на підтвердження того, що призначене ОСОБА_7 покарання є явно несправедливим через його м`якість. Переконливих доводів, які би спростовували висновки суду першої інстанції в частині призначеного покарання обвинуваченому, прокурор в апеляційній скарзі не навів.
На переконання колегії суддів апеляційного суду, призначене судом першої інстанції обвинуваченому покарання за своєю суворістю відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування вироку місцевого суду, під час апеляційного розгляду не встановлено.
Враховуючи вищенаведене, на переконання колегії суддів апеляційного суду, оскаржуваний вирок є законним та обґрунтованим, відтак підстав для його зміни чи скасування немає.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 02.07.2021 щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4