Справа № 203/370/22
Провадження № 1-кс/0203/463/2022
УХВАЛА
02 лютого 2022 року слідчий суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому засіданні в м. Дніпро скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_4 , про відмову у визнанні потерпілою у кримінальному провадженні № 6 2020 1700 0000 0072, -

ВСТАНОВИВ:
24 січня 2022 року ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді з зазначеною скаргою, в якій просила скасувати постанову слідчого третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_4 від 13 січня 2022 року про відмову у задоволенні клопотання про визнання ОСОБА_3 потерпілою у кримінальному провадженні № 6 2020 1700 0000 0072 та зобов`язати вказаного слідчого розглянути її заяву від 16 січня 2020 року, обґрунтовуючи такі вимоги тим, що вказаними кримінальними правопорушеннями їй завдано моральної шкоди, оскільки неправдива негативна інформація в підроблених документах оприлюднена в ході проходження кваліфікаційного оцінювання, телетрансляції співбесіди колегією ВККС необмеженому колу осіб, чим завдано їй моральної шкоди та шкоди її професійної репутації, а такі підроблені документи стали підставою її незаконного звільнення, тобто дії щодо внесення неправдивих відомостей до табелю обліку робочого часу (за вересень 2019 року) у сукупності з несвоєчасною та не в повному обсязі виплатою заробітної плати поставили її у скрутне матеріальне становище, мало наслідком докладання додаткових зусиль для організації свого життя, що свідчить про заподіяну моральну шкоду, тоді як слідчий твердження слідчого про невстановлення даних про завдання ОСОБА_3 будь-якої шкоди є безпідставним, оскільки ніяких процесуальних дій, направлених на встановлення таких обставин слідчий не вчиняв, тому відмова у визнанні потерпілим незаконна і не відповідає вимогам ст. 55 КПК Україна.

28 січня 2022 року скаржник подала заяву про розгляд скарги у її відсутності, наполягаючи на задоволенні скарги з наведених у скарзі підстав, у зв`язку із чим, враховуючи положення ч.6 ст.9 КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне застосувати загальні засади кримінального провадження, передбачені ст.28 КПК України та розглянути дану скаргу без участі скаржника, з метою прийняття процесуального рішення по ній в розумні строки.

Слідчий Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_4 в судове засідання не прибула, причин неявки не повідомляла, про відкладення розгляду не клопотала.

Перевіривши доводи скарги та дослідивши додані до них докази, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що Третім слідчим відділом (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, здійснюється досудове розслідування об`єднаному кримінальному провадженні № 0000072, відомості про які вносились, починаючи з 16 січня 2020 року на підставі ухвал Шевченківського районного суду м. Києва, за заявами судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_3 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 172, ч. 3 ст. 397 КК України за фактом можливого вчинення службового підроблення, грубого порушення законодавства про працю та чинення перешкоди до здійснення правомірної діяльності представника особи по наданню правової допомоги, вчинених службовими особами Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області. За версією органу досудового розслідування в період з 02 вересня 2019 року по 07 жовтня 2019 року заступник керівника апарату Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області, ОСОБА_5 , будучі службовою особою, склала та поставила свій особистий підпис в Табелі обліку робочого часу в Верхньодніпровському районному суді Дніпропетровської області за період з 01 по 30 вересня 2019 року, який був підписаний головою суду ОСОБА_6 та скріплений печаткою. В даному Табелі було зазначено, що 23, 24, 25, 26, 27, 30 вересня 2019 року, ОСОБА_3 відпрацювала «0» годин, обставини чого не відповідають дійсності і є неправдивими. На підставі зазначених неправдивих даних, останній не була нарахована заробітна плата за цей період.

Постановою слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_4 від 13 січня 2022 року відмовлено у визнанні потерпілим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000072 з тих підстав, що в ході досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні будь-яких даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 було завдано будь-яку шкоду, на даний час не встановлено.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Відповідно до ч. 5 ст. 55 ЦПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Так, поняття «потерпілий» у матеріальному кримінальному праві та у кримінальному процесі за змістом не є тотожними. У кримінально-правовому розумінні потерпілий - це особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо заподіюється фізична, моральна та/або матеріальна шкода (або існує безпосередня загроза її заподіяння). Поняття «потерпілий» у кримінальному праві не має законодавчої дефініції.

Натомість законодавством визначено кримінально-процесуальне розуміння поняття «потерпілий». Так, у частині 1 статті 55 КПК України встановлено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Поняття «потерпілий», яке використано у ст. 46 КК України, вжито у його кримінально-правовому розумінні, а не кримінально-процесуальному, виходячи з такого.

Поняття «потерпілий» в кримінально-правовому значенні є первинним щодо його розуміння в кримінальному процесі, оскільки в кримінальному праві потерпілий з`являється об`єктивно, в результаті вчинення проти нього кримінального правопорушення.

Процесуальними умовами появи потерпілого як учасника кримінального провадження є необхідність подання заяви про вчинення щодо нього кримінального правопорушення, надання згоди на визнання потерпілим (у разі, якщо така заява ним не подавалась) або подання заяви про залучення до провадження як потерпілого.

У частині 2 статті 55 КПК України визначається момент виникнення в особи статусу потерпілого як учасника кримінального провадження: права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Особа у кримінально-правовому розумінні є потерпілим з моменту вчинення щодо неї кримінального правопорушення, а не з моменту подання нею відповідної заяви, як це передбачено у частині 2 статті 55 КПК України.

Таким чином, потерпілий в кримінально-правовому розумінні як жертва посягання з`являється вже з моменту вчинення цього посягання, незалежно від того, чи закріплений (юридично легалізований) такий статус процесуально.

Саме таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у свій постанові від 16 січня 2019 року у справі № 439/397/17, (провадження № 13-66кс18), що є обов`язковими для застосування в силу ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Тобто для набуття статусу потерпілого достатньо подання заяви про вчинення щодо особи кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого, всиновки про що викладені у постанові Верховго Суду у справі № 539/3185/17.
Так, в заявах про вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_3 вказує на обставини вчинення кримінальних правопорушень не взагалі, а конкретно відносно неї та обґрунтовує спричинену їй такими діяннями моральну і матеріальну шкоду, тоді як розмір такої шкоди або обставини її відсутності має встановлюватися під час досудового розслідування, проте слідчим не проведено жодної слідчої дії, спрямованої на встановлення цих обставин, обов`язковість доказування яких визначена п.3 ч.1 ст. 891 КПК України, а тому висновки слідчого в оскаржуваній постанові про те, що «на даній стадії досудового розслідування» не отримано даних про спричинення ОСОБА_3 , як заявнику будь-якої шкоди є помилковими.

Крім того, постанова слідчого не містить жодних мотивів з яких слідчий дійшов висновку про очевидність подання заяви про кримінальні правопорушення особою, які й не завдано матеріальної чи моральної шкоди, з огляду на підстави внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та викладені у заяві про кримінальне правопорушення обставини причинно-наслідкового зв`язку діянь службових осіб з підробки офіційних документів із невиплатою заробітної плати вчасно у належному розмірі, тобто спричинення матеріальної шкоди, а також із публічним приниженням та подальшим звільненням посади, тобто спричинення моральної шкоди.

Таким чином викладені обставини свідчать про недодержання слідчим вимог ст. 55 КПК України щодо підстав відмови, а так само вимог КПК щодо вмотивованості і обґрунтованості постанови, а тому така постанова підлягає скасуванню із зобов`язанням слідчого у відповідності до п.3 ч.2 ст. 307 КПК України повторно розглянути подану заяву про залучення потерпілою у кримінальному провадженні від 09 січня 2022 року.

Керуючись ст. ст. 206, 303, 304, 307, 376 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ :
Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_4 , про відмову у визнанні потерпілою у кримінальному провадженні № 6 2020 1700 0000 0072 - задовольнити.

Постанову слідчого Третього слідчого відділу ( з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_4 від 13 січня 2022 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 16 січня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 6 2020 1700 0000 0072, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 366, ч.1 ст. 172, ч.2 ст. 397 КК України скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1