Справа № 646/7120/21
№ провадження 1-кп/646/363/2022
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.02.2022 року місто Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора - ОСОБА_2
обвинуваченого - ОСОБА_3
захисника - ОСОБА_4
секретар судового засідання - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судового засідання Червонозаводського районного суду м. Харкова кримінальне провадження, внесене 18 жовтня 2021 рокудо Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000763 у відношенні:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Левківки, Зміївського р-ну, Харківської обл., громадянина України, із середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-24 березня 2017 року Зміївським районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 185 КК України до одного року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік,
-17 травня 2017 року Зміївським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України, до трьох років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки,
-17 листопада 2017 року Зміївським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням положень ст. 71 КК України, до трьох років шести місяців позбавлення волі, звільненого від відбування покарання умовно-достроково на невідбуту частину покарання один рік один місяць три дні,
-15 грудня 2021 року Зміївським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України, до чотирьох років шести місяців позбавлення волі,
за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
у с т а н о в и в:
1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.
ОСОБА_3 18 жовтня 2021 року приблизно о 07 год. 05 хв., більш точного часу в ході судового розгляду не встановлено, перебуваючиза адресою: м. Харків, Мереф`янське шосе, буд. 34, неподалік від гаражних приміщень, помітив раніше йому незнайому ОСОБА_6 , яка йшла йому назустріч в напрямку зупинки електрички «Передвузлова», тримаючи у правій руці належний їй полімерний пакет, в середині якого знаходились гаманець червоного кольору ТМ «Avon» з грошовими коштами, посвідчення ветерана праці, пенсійне посвідчення та парасолька разом з шапкою, де у нього і виник раптово злочинний умисел, направлений на відкрите заволодіння пакетом. Надалі, ОСОБА_3 , реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, діючи умисно, повторно, з корисливим мотивом та з корисливою метою збагачення за чужий рахунок, використовуючи фактор несподіванки, висмикнув пакет з вищевказаним майном з правої руки ОСОБА_7 . Після чого, ОСОБА_3 з місця скоєння злочину зник, де по дорозі під час втечі, неподалік від гаражних приміщень за адресою: АДРЕСА_2 , залишив пакет з парасолькою та шапкою ОСОБА_6 на землі.Після цього, ОСОБА_3 звернув на свою користь гаманець червоного кольору ТМ «Avon» з грошовими коштами та посвідченням ветерана праці на ім`я ОСОБА_6 , якими він відкрито заволодів, розпорядившись ними в подальшому на власний розсуд.

В результаті протиправного діяння ОСОБА_3 завдав потерпілій ОСОБА_6 майнову шкоду на суму 284,00 грн.

Указаними діями ОСОБА_3 учинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.
2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.
2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину, викладені в обвинувальному акті, які відповідають дійсності, обвинувачений їх у повному обсязі підтверджує та пояснив про обставини, викладені у обвинувальному акті. Обвинувачений просив суд призначити йому мінімальне покарання, передбачене законом.
У судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просила суд призначити підзахисному покарання за нижньою межою санкції статті, за якою обвинувачується останній, посилаючись на визнання ним вини у інкримінованому злочині та активне сприяння його розкриттю.
Прокурор у судовому засіданні під час призначення обвинуваченому покарання просила суд врахувати, що ОСОБА_3 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та прийняти до уваги обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 - щире каяття і обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченого - вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку. Прокурор зазначила, що в ході судового розгляду достеменно встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, тому просить суд визнати ОСОБА_3 винуватим та призначити покарання за ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України у виді п`яти років шести місяців позбавлення волі.
У судове засідання потерпіла ОСОБА_6 не з`явилась, матеріали справи містять заяву останньої щодо проведення судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 за її відсутності.

2.2. Підстави, за яких суд не досліджує докази сторони обвинувачення та захисту, а також уважає доведеною винуватість поза розумним сумнівом.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину при обставинах, викладених у обвинувальному акті. Тож, беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений ОСОБА_3 , правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції. При цьому, суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.
Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстав вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.
Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого та висновок судової експертизи, дійшов висновку щодо доведеності винуватості ОСОБА_3 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, тобто відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно.
3. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
У судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, у вчиненому кається, засудив свою протиправну поведінку. Крім того, протягом усього строку досудового розслідування також визнавав свою винуватість, у зв`язку з чим, на думку суду, обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставинами, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, суд визнає рецидив злочинів та вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.
4. Мотиви призначення покарання.
Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.
Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.

Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Отже, обираючи строк покарання обвинуваченому ОСОБА_3 ,суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, епізод злочинної діяльності, його вид, суспільну небезпечність та наслідки. Також, суд бере до уваги відомості про особу обвинуваченого, який раніше багаторазово судимий за вчинення злочинів проти власності, після відбування покарання у місцях позбавлення волі на шлях виправлення не став, відповідних висновків не зробив та продовжив злочинну діяльність.
При цьому, у судовому засіданні при дослідженні особистості обвинуваченого відповідно до положень ст. 50 КК України, підстав для призначення покарання в порядку, передбаченому ст.ст. 69, 69-1 КК України, судом не встановлено.

З урахуванням викладених вище обставин у кримінальному провадженні, характеру вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, особи обвинуваченого, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наявність обставин, що пом`якшують покарання, та обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, поведінку обвинуваченого після вчинення інкримінованого йому злочину, суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_3 не можливе без ізоляції від суспільства та вважає необхідним і достатнім для попередження нових кримінальних правопорушень призначити обвинуваченому покарання у межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК України, за якою він обвинувачується і яка передбачає відповідальність за вчинений злочин, у виді позбавлення волі.
З огляду на те, що ОСОБА_3 учинив даний злочин до постановлення вироку Зміївського районного суду Харківської області від 15 грудня 2021 року, яким його засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до чотирьох років шести місяців позбавлення волі, вирок набрав законної сили, суд призначає обвинуваченому покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у відповідності до положень ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань.
Таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням ст. 65-67 КК України та буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень та відповідатиме особистості обвинуваченого, а також сприятиме його виправленню, тобто відповідає меті покарання.

При цьому, призначення ОСОБА_3 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
5. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
5.1. Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.
Цивільний позов у рамках даного кримінального провадження не заявлений.
5.2. Вирішення питання щодо обраного запобіжного заходу.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили слід залишити без змін.
5.3. Процесуальні витрати.
Процесуальні витрати, а саме: витрати, понесені на залучення експерта при проведенні судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/121-21/23344-ТВ від 26 жовтня 2021 року у розмірі 686,48 грн., відповідно до положень ч. 2 ст. 124 КПК України, необхідно стягнути з обвинуваченого на користь держави.
5.4. Речові докази.
Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 7, 100, 124, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд -
у х в а л и в:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на чотири (чотири) роки 6 (шість) місяців.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, призначити ОСОБА_3 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 15 грудня 2021 року шляхом часткового складання призначених покарань у видіпозбавлення волі строком на 5 (п`ять) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту його фактичного затримання - 18 жовтня 2021 року, зарахувавши у строк покарання строк попереднього ув`язнення.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2021 року на гаманець червоного кольору ТМ «Avon», який належить потерпілій ОСОБА_6 , шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування майном.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2021 року на грошові кошти у сумі 170,00 грн. та посвідчення ветерана праці № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_6 , які належать потерпілій ОСОБА_6 , шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування майном.
Речові докази: гаманець червоного кольору ТМ «Avon» та посвідчення ветерана праці № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_6 , які передані на зберігання до камери зберігання речових доказів відділу поліції № 1 Харківського районного управління поліції № 1 ГУНП в Харківській області за квитанцією № 1451 від 28 жовтня 2021 року, після набрання вироком законної сили повернути ОСОБА_6 .
Речові докази: грошові кошти у сумі 170,00 грн. після набрання вироком законної сили повернути ОСОБА_6 .
Процесуальні витрати за проведення судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/121-21/23344-ТВ від 26 жовтня 2021 року у розмірі 686,48 грн. стягнути з ОСОБА_3 на користь держави.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Червонозаводський районний суд міста Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя - ОСОБА_1