УХВАЛА
Іменем України

27.08.2021 Справа №607/14467/21 Провадження № 1-кс/607/4786/2021

м. Тернопіль

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 10.06.2021 про закриття кримінального провадження № 0000041 від 17.02.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України,

УСТАНОВИВ:

17.08.2021 ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області зі скаргою на постанову слідчого третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 10.06.2021 про закриття кримінального провадження № 0000041 від 17.02.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Скарга мотивована тим, що 10.06.2021 слідчим третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 винесено оскаржувану постанову про закриття кримінального провадження № 0000041 від 17.02.2017 у зв`язку з відсутністю в діях працівників УПП в Тернопільській області ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ознак вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України. Однак скаржник вважає, що оскаржувана постанова винесена всупереч чинному законодавству, без проведення об`єктивного дослідження всіх обставин справи та аналізу наявних доказів та надання їм належної правової оцінки. Крім цього, зазначив, що у даному кримінальному провадженні уже двічі слідчий виносив постанови про закриття кримінального провадження, однак надалі такі постанови були скасовані слідчими суддями та досудове розслідування було відновлено з наданням вказівок, які необхідно виконати у цьому кримінальному провадженні. Проте слідчий не виконав вказівок, які зазначені в ухвалах слідчих суддів, а знову прийняв постанову про закриття кримінального провадження.

За таких підстав скаржник просить скасувати постанову слідчого третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 10.06.2021 про закриття кримінального провадження № 0000041 від 17.02.2017.

У судовому засіданні скаржник ОСОБА_3 скаргу підтримав з підстав, наведених у ній, та просив скаргу задовольнити. Вказав, що працівники правоохоронних органів намагались забрати у нього автомобіль без ухвали слідчого судді, що, на думку скаржника, уже є перевищенням службових повноважень. Крім цього, вказав, що під час спілкування з працівниками правоохоронних органів він не чинив жодного опору, однак працівники поліції здійснили його обшук, наділи на нього кайданки та завезли до відділення поліції. При цьому жодних процесуальних документів працівники правоохоронних органів не оформляли. Після спілкування в відділенні поліції його просто відпустили, знову не склавши будь-які процесуальні документи. Також скаржник вказав, що йому були завдані тілесні ушкодження, а тому останній звернувся до медичної установи для встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. Зазначив, що досудове розслідування здійснювалось неефективно та без належного з`ясування всіх обставин справи, зокрема слідчим не надано належної правової оцінки показам працівників правоохоронних органів та його колишньої дружини, які вказували, що він відмовлявся добровільно їхати до відділу поліції, та ці покази не співвставлені з відеозаписами з нагрудних камер полісменів. Крім цього, не проведений допит особи, яка проводила службову перевірку за даним фактом. При цьому скаржник вважає, що слідчий в цілому не надав оцінку матеріалам, зібраним під час досудового розслідування. Також вказав, що слідчий посилається, зокрема на відсутність заподіяння істотної шкоди кримінальним правопорушенням, однак скаржник зазначає, що відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 спричинення тілесних ушкоджень саме по собі є заподіянням істотної шкоди при визначенні кваліфікації у даному кримінальному провадженні. Крім цього, вказав, що кримінальне провадження неодноразово закривалось постановами слідчого, які надалі скасовувались слідчими суддями.

У судове засідання слідчий третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 не з`явився. На адресу суду надіслав письмові заперечення, у яких зазначив, що у скарзі ОСОБА_3 слід відмовити, оскільки слідчим під час досудового розслідування були виконані, на його думку, усі необхідні слідчі (розшукові) та процесуальні дії, а також надано належну правову оцінку всім обставинам кримінального правопорушення. Також вказав, що рішення про закриття кримінального провадження після ознайомлення та вивчення матеріалів досудового розслідування було погоджено процесуальним керівником та не було оскаржене.

Вказане згідно з ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши пояснення скаржника, дослідивши зміст скарги та додані до неї документи, а також матеріали кримінального провадження № 0000041 від 17.02.2017, слідчий суддя дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 2 КПК України визначає, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді як судді суду першої інстанції належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження.

Так, третім слідчим відділом (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000041 від 17.02.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Відомості про дане кримінальне правопорушення були внесені до ЄРДР відповідно до ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 15.02.2017, якою зобов`язано уповноважену особу слідчого відділу прокуратури Тернопільської області внести відомості про вчинення кримінального правопорушення за заявою ОСОБА_3 , відповідно до якої 02.12.2016 приблизно о 18 год. на вул. Галицькій, 38А в м. Тернополі працівники патрульної поліції спричинили ОСОБА_3 тілесні ушкодження та фізичний біль.

Постановою слідчого третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 10.06.2021 дане кримінальне провадження закрите відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Як видно, закриваючи кримінальне провадження № 0000041 від 17.02.2017, в мотивувальній частині постанови від 10.06.2021 слідчий зазначив, що під час проведення досудового розслідування встановлено, що зібрані докази вказують на відсутність у діях працівників УПП ДПП в Тернопільській області ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які 02.12.2016 прибули на повідомлення про вчинення кримінального правопорушення за адресою: АДРЕСА_1 , ознак вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України. Відтак відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України слідчий прийняв рішення про закриття кримінального провадження.
Слідчий суддя не погоджується з постановою слідчого від 10.06.2021 про закриття кримінального провадження № 0000041 від 17.02.2017 та вважає її передчасною з таких підстав.

Частина 2 ст. 9 КПК України встановлює, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Оцінюючи на предмет законності оскаржувану постанову, слідчий суддя враховує, що закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки всіх зібраних та перевірених доказів.

За загальним правилом, визначеним в ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, дізнавача, прокурора.

У ст. 25 КПК України визначено, що прокурор, слідчий в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення зобов`язані в межах своєї компетенції вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Згідно з вимогами ч. 5 ст. 38 КПК України орган досудового розслідування зобов`язаний застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Аналіз наведених положень КПК України дає підстави для висновку, що рішенню про закриття кримінального провадження за будь-якою із підстав, що визначені у ч. 1 ст. 284 КПК України, має передувати повне, всебічне та неупереджене дослідження усіх обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Повнота дослідження обставин кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні, використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

Разом з тим для прийняття відповідного процесуального рішення, зокрема про закриття кримінального провадження, положення ч. 1 ст. 94 КПК України покладають на слідчого обов`язок на підставі всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а також сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

При цьому постанова слідчого, дізнавача, прокурора про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, а її зміст повинен відповідати фактичним обставинам справи, встановленим за наявними в провадженні матеріалами, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав, і відповіді на всі порушені нею питання, які виключають провадження у справі та обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст. 110 КПК України).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обов`язком органу влади є проведення «ефективного офіційного розслідування», здатного призвести до встановлення фактів справи та, якщо скарги виявляться правдивими, до встановлення та покарання винних осіб (рішення ЄСПЛ у справі «Дєдовський та інші проти Росії»).

При цьому мінімальні стандарти ефективності, визначені практикою ЄСПЛ, включають в себе вимоги, що розслідування має бути ретельним, незалежним, безстороннім та підконтрольним громадськості, а також, що компетентні органи влади повинні діяти зі зразковою ретельністю і оперативністю (рішення ЄСПЛ у справі «Алексахін проти України»).

Перевіркою матеріалів кримінального провадження № 0000041 від 17.02.2017 встановлено, що слідчий третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 при закритті цього кримінального провадження вказаних вимог закону не дотримався.

Так, як вбачається з матеріалів кримінального провадження № 0000041 від 17.02.2017, під час досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні слідчим здійснені такі слідчі (розшукові) та процесуальні дії: проведений допит свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 ; призначено та проведено судово-медичну експертизу; надісланий запит та отримано копії відеозаписів з нагрудних відеокамер працівників поліції; отримано висновок службової перевірки дій працівників правоохоронних органів, які мали місце 02.12.2016 приблизно о 18 год. на АДРЕСА_1 ; визнано ОСОБА_3 потерпілим та проведено його допит в якості потерпілого; проведені одночасні допити потерпілого та свідків; надані доручення в порядку ст. 40 КПК України та проведено ряд інших слідчих (розшукових) та процесуальних дій.

При цьому з матеріалів кримінального провадження також вбачається, що відповідно до постанов слідчого дане кримінальне провадження було неодноразово закрите, однак надалі ухвалами слідчих суддів такі постанови були скасовані та досудове розслідування було відновлено. Крім цього, в ухвалах слідчих суддів надавались вказівки, які слідчому необхідно було виконати з метою повного, всебічного та об`єктивного досудового розслідування, однак з матеріалів кримінального провадження вбачається, що не усі з них були виконані слідчим.

Так, з протоколів допиту працівників правоохоронних органів вбачається наявність протиріч у їхніх показах. Зокрема, одні стверджували, що ОСОБА_11 відмовився добровільно проїхати до відділення поліції, у зв`язку з чим до нього були застосовані кайданки, а інші зазначали, що до скаржника було застосовано кайданки як до особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, проте протокол затримання останнього не складався. При цьому слідчий не врахував наявність таких протиріч, не перевірив наведені доводи та не з`ясував, чи були виконані належним чином вимоги ст. 37 Закону України «Про національну поліцію» щодо обмеження пересування особи та вимоги ст. 34 вказаного вище Закону щодо поверхневої перевірки, огляду особи та чи відповідали дії працівників правоохоронних органів зазначеним нормам.

Більше того у матеріалах кримінального провадження наявний висновок за зверненням ОСОБА_10 , який датується ще 2016 роком та у якому містяться відомості відносно того, що її колишній чоловік, а саме ОСОБА_3 забрав з квартири ряд документів, які спільно їм належать. Однак відомості до ЄРДР за даним фактом не вносились, а вказані вище особи були викликані до органу досудового розслідування та з ними була проведена бесіда, а звернення ОСОБА_10 було розглянуте в порядку, передбаченому Законом України « Про звернення громадян». Тобто спір між колишнім подружжям ОСОБА_12 щодо користування спільним майном та його поділу існував ще раніше, однак слідчим не враховані ці обставини та не надано їм правову оцінку, зокрема щодо наявності чи відсутності підстав вважати, що ОСОБА_3 протиправно заволодів належним ОСОБА_10 майном.

Відтак слідчим не з`ясовано, за яких підстав відбулось затримання ОСОБА_3 , які докази чи фактичні дані дали привід вважати, що останній підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення та чому у разі його затримання як підозрюваного в порушення вимог ст. 208 КПК України не було складено протокол затримання особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, а також не надано таким діям працівників правоохоронних органів жодної належної правової оцінки. Також слідчим не встановлено, чому у разі вчинення ОСОБА_3 опору працівникам поліції останніми не був складений адміністративний протокол за ст. 185 КУпАП України. Більше того навіть по прибутті до відділу поліції працівники правоохоронних органів не склали жодного процесуального документу, чому також слідчим не надано належної правової оцінки.

При цьому слідчий у постанові про закриття кримінального провадження посилається на ст. 44 Закону України «Про національну поліцію», яка передбачає, що поліцейський може застосовувати фізичну силу, у тому числі спеціальні прийоми боротьби (рукопашного бою), для забезпечення особистої безпеки або/та безпеки інших осіб, припинення правопорушення, затримання особи, яка вчинила правопорушення, якщо застосування інших поліцейських заходів не забезпечує виконання поліцейським повноважень, покладених на нього законом. Разом з тим з матеріалів кримінального провадження не вбачається доказів необхідності застосування такої фізичної сили, зокрема для забезпечення особистої безпеки працівників поліції чи безпеки інших осіб. Також про такі обставини слідчий не зазначає і у оскаржуваній постанові.

Крім цього, при винесенні постанови про закриття кримінального провадження слідчим не було дотримано вимоги ст. 110 КПК України щодо належної мотивації закриття провадження, оскільки слідчий обмежився лише посиланням на п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, яким передбачено таку підставу закриття кримінального провадження як встановлення відсутності складу кримінального правопорушення, проте в мотивувальній частині постанови жодним чином не обґрунтував підстави прийняття даного рішення з посиланням на відповідні докази, отримані під час досудового розслідування.

Так, слідчий зазначив про складові об`єктивної та суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України. Однак належним чином не обґрунтував підстави прийняття рішення про відсутність таких складових кримінального правопорушення.

При цьому слідчий суддя зазначає, що відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 301/2178/13-к об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, вичерпується діями, які явно виходять за межі наданих працівнику правоохоронного органу прав чи повноважень і містять принаймні одну з ознак: супроводжуються насильством або погрозою застосування насильства, застосуванням зброї чи спеціальних засобів або болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування. Заподіяння наслідків у вигляді істотної шкоди в розумінні пункту третього примітки до ст. 364 КК України не є обов`язковою умовою для кваліфікації дій за ч. 2 ст. 365 КК України.

У зв`язку з цим слідчий суддя вважає, що існують обставини, що вказують на поверхневість здійснення досудового розслідування даного кримінального провадження, та як наслідок рішення слідчого про закриття кримінального провадження слід оцінювати як невмотивоване.
Зазначене стало підставою передчасного і помилкового висновку слідчого про можливість закриття кримінального провадження з підстав, вказаних в оскаржуваній постанові.
Такі обставини беззаперечно свідчать про недотримання органом досудового розслідування вимог закону щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження усіх обставин кримінального правопорушення, а також належної обґрунтованості прийнятої постанови, яка б не викликала жодних сумнівів в правильності прийнятого рішення.
Таким чином скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 10.06.2021 про закриття кримінального провадження № 0000041 від 17.02.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова скасуванню як така, що винесена передчасно, без повного та всебічного встановлення всіх обставин, що становить безумовне порушення такої засади кримінального провадження як законність.
При цьому слідчий суддя вважає, що на теперішній час не вичерпано процесуальної можливості встановлення об`єктивної істини у даному кримінальному провадженні шляхом проведення всіх необхідних слідчих та процесуальних дій у кримінальному провадженні № 0000041 від 17.02.2017. Під час проведення досудового розслідування належить вжити всіх заходів для встановлення об`єктивної істини, в повному обсязі провести необхідні слідчі (розшукові) дії, зазначені в мотивувальній частині цієї ухвали, за результатом чого прийняти законне та обґрунтоване рішення щодо подальшого провадження у справі, яке у будь-якому випадку має бути належним чином обґрунтованим з всебічним аналізом фактичних обставин справи.
Керуючись ст. 2, 9, 84, 91, 92, 303, 306, 307, 369-372, 532 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 10.06.2021 про закриття кримінального провадження № 0000041 від 17.02.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, задовольнити повністю.
Скасувати постанову слідчого третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 10.06.2021 про закриття кримінального провадження № 0000041 від 17.02.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.
Копію ухвали надіслати третьому слідчому відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, для продовження досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000041 від 17.02.2017.
Повернути матеріали кримінального провадження № 0000041 від 17.02.2017 третьому слідчому відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1