Справа №756/9288/20 Головуючий в суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/3572/2021 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 жовтня 2021 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 11 червня 2021 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пятигори Тетіївського району Київської області, громадянина України, одруженого, із середньою освітою, не працюючого, невійськовозобов`язаного, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Як встановлено судом першої інстанції, 18.05.2020 приблизно о 18 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , перебував за місцем свого проживання, в квартирі АДРЕСА_2 , де в той же час перебував його син ОСОБА_10 .

Того ж дня, приблизно о 19 годині 30 хвилин, перебуваючи в приміщенні кухонної кімнати житлової квартири за вищевказаною адресою, між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 виник словесний конфлікт, в ході якого, на ґрунті тривалих неприязних відносин, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та свідомо припускаючи їх настання у вигляді смерті, у той же день та час, перебуваючи у приміщенні кухонної кімнати, за вищевказаною адресою, взяв зі столу кухонний ніж із рукояткою чорного кольору, та умисно наніс ним один удар в область розташування життєво-важливих органів, а саме грудної клітини ОСОБА_10 , внаслідок чого останній, пройшовши декілька метрів, вийшов на сходинковий майданчик, та впав на підлогу.
Внаслідок своїх протиправних дій, ОСОБА_7 умисно спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді сліпого колото-різаного поранення грудей з ушкодженням тканини лівої легені, перикарда та лівого шлуночка, з розвитком крововтрати та шоком, від якого ОСОБА_10 помер на місці.
Тим самим, ОСОБА_7 реалізував свій злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 .

Вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 11 червня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у вигляді 9 (дев`яти) років позбавлення волі.Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту його фактичного затримання 19.05.2020, зарахувавши попереднє ув`язнення у строк покарання у виді позбавлення волі із розрахунку день за день. Запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, залишено без змін, продовжено тримання під вартою до вступу вироку у законну силу. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення судово-медичної експертизи (висновок №011-1992-2020) в сумі 8 265 гривень 00 копійок та судової трасологічної експертизи (висновок №17-1/1488 від 10.06.2020) в сумі 1 634 гривні 50 копійок. Вирішено питання стосовно речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок у частині призначення покарання та призначити покарання із застосуванням ст.69 КК України.
Обґрунтовуючи свої вимоги обвинувачений ОСОБА_7 зазначає, що ухвалюючи вирок, суд першої інстанції виходив з того, що згідно висновку судово-психіатричного експерта № 359 на період 18.05.2020 він не виявляв будь якого хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності і за своїм психічним станом в той період часу міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Звертає увагу, що експерт лише констатував факт, що він на період 18.05.2020 не звертався до лікарні з приводу психічного стану, який у нього постійно погіршувався та розпочинались душевні хвилювання у зв`язку з тим, що його син зловживав спиртними напоями, що підтвердила в показах його дружина, але суд не взяв до уваги дану обставину.

Крім того, обвинувачений зазначає, що суд першої інстанції не врахував його вік, та те, що він раніше не судимий.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну та просив її задовольнити,

пояснення захисника ОСОБА_8 , який також підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити,
пояснення потерпілої ОСОБА_9 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги,
пояснення прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги,
перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог ст.404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги. У зв`язку з цим, апеляційний суд не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оскаржено в апеляційній скарзі.
Вирок суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_7 та кваліфікації його дій за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, учасниками судового розгляду не оспорюється.
Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що призначене йому покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченого, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.
Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.
У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Так, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції врахував дані про особу обвинуваченого, а саме те, що обвинувачений раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, характеризується з посередньої сторони, також судом враховано стан здоров`я обвинуваченого та його спосіб життя, відношення обвинуваченого до вчиненого ним злочину, а також особливості й обставини його вчинення.
Також, відповідно до вимог ст.65 КК України суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання обвинуваченого.
Обставинами, що пом`якшують покарання, відповідно до ст.66 КК України, суд визнав щире каяття обвинуваченого у скоєному злочині, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.
Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 за № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання у кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що призначене обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років, відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, в даному випадку є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому доводи викладені в апеляційній скарзі про суворість призначеного ОСОБА_7 покарання задоволенню не підлягають.
Щодо доводів обвинуваченого про застосування положень ст.69 КК України, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд обговорив можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 вимог ст.69 КК України, проте не знайшов підстав для застосування вказаного закону.
Колегія суддів, вважаючи такий висновок обґрунтованим, також не вбачає підстав для застосування положень ст.69 КК України при призначені покарання ОСОБА_7 .
Так, санкцією ч.1 ст.115 КК України передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі.
Згідно з ч.1 ст.69 КК України призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті Особливої частини цього Кодексу, або перехід до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції частини статті Особливої частини цього Кодексу, можливе за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
Ухвалюючи вирок щодо ОСОБА_7 суд визнав обставинами, які пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Разом з тим, наявність встановлених пом`якшуючих обставин не може слугувати підставою для застосування щодо ОСОБА_7 положень ст.69 КК України, оскільки ці обставини, виходячи з обставин кримінального провадження, істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.
Інші доводи, які викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 , не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.
Порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, колегією суддів під час апеляційного розгляду не встановлено, у зв`язку із чим вирок суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 11 червня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту отримання судового рішення.

Судді ____________________ ___________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4