Номер провадження: 11-кп/813/2119/21
Номер справи місцевого суду: 495/7474/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суду у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретарки судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_10 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.09.2021 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України у кримінальному проваджені, внесеному до ЄРДР за №0000428 від 27.02.2019 року
установив
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.09.2021 року, кримінальне провадження №0000428 від 27.02.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, закрито на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, визначеного ст.219 КПК України.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні, незважаючи на те, що затверджений прокурором 29.05.2019 року, надійшов на адресу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області лише 16.08.2019 року. Крім того, з обвинувальним актом до суду звернувся не уповноважений прокурор, а саме перший заступник керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_11 , який не був визначений прокурором групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000428 від 27.02.2019 року.
Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала
В апеляційній скарзі прокурор окружної прокуратури вважає що ухвала суду підлягає скасуванню та матеріали кримінального провадження підлягають поверненню на новий судовий розгляд до суду першої інстанції у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Позиції учасників судового розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача; пояснення прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу та просив виключити з мотивувальної частини оскаржуваної ухвали висновки суду щодо звернення з обвинувальним актом неуповноваженого прокурора; думку представника потерпілого, який частково підтримав апеляційну скаргу прокурора, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно п.10 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

Системний аналіз ухвали суду першої інстанції дозволяє апеляційному суду дійти висновку, що оскаржуване судове рішення відповідає приписам наведеної норми кримінального процесуального закону.

Положеннями п.5 ч.1 ст.3 КПК передбачено, що досудове розслідування починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Згідно із п.10 ч.1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи. Слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані закрити кримінальне провадження також у разі, коли строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, закінчився та жодній особі не було повідомлено про підозру.

Відповідно до ч.1 ст.219 КПК України, строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

Згідно ч.5 ст.219 КПК України, строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до винесення постанови про відновлення кримінального провадження, а також строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому статтею 290 цього Кодексу, не включається у строки, передбачені цією статтею.

Отже, на підставі вищевикладеного можна дійти висновку, що законодавець надає чіткі строки та умови для прийняття рішення щодо закриття кримінального провадження.

Передбачення процесуальним законом обов`язок прокурора якнайшвидше, але не пізніше визначеного законом процесуального строку після повідомлення особі про підозру звернутись до суду з обвинувальним актом або закрити кримінальне провадження - є гарантією фундаментального права людини на розгляд її справи упродовж розумного строку, закріпленого в п.1 ст.6 Конвенції, передбаченого ст.7, ч.1 ст.21 КПК України, що підтверджується усталеною практикою ЄСПЛ, (Kart v. Turkey, заява №8917/05), (Wemhoff v. Germany, заява №2122/64).

Отже, особа не може необмежений час перебувати в стані підозрюваного - якщо публічне обвинувачення з будь-яких причин не має можливості визначити обвинувачення, склавши обвинувальний акт, та спрямувати справу до суду протягом визначеного законом строку - особа має бути звільнена від підозри.

Відтак, такий процесуальний строк досудового розслідування є одним із найважливіших проявів правового принципу верховенства права, який вимагає належної правової визначеності у такому особливо вразливому статусі людини як підозрюваний.

Як вбачається з матеріалів провадження, 28.02.2019 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, що підтверджується пункт 13 розділ І Реєстру матеріалів досудового розслідування.

26.04.2019 року керівником Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_12 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців до 28.05.2019 року (пункт 5 розділ ІІ Реєстру).

24.05.2019 року ОСОБА_7 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри (пункт 17 розділ І Реєстру).

28.05.2019 року ОСОБА_7 повторно повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри (пункт 19 розділ І Реєстру).

28.05.2019 року прокурором Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_10 повідомлено сторону захисту в особі підозрюваного ОСОБА_7 та захисника адвоката ОСОБА_8 , а також потерпілого ОСОБА_13 про завершення досудового розслідування та про відкриття сторонам кримінального провадження доступу до матеріалів досудового розслідування (пункт 8 розділу ІІ Реєстру).

28.05.2019 року потерпілий ОСОБА_13 ознайомився з матеріалами досудового розслідування, про що складено відповідний протокол та розписку (пункт 21 розділу І Реєстру).

29.05.2019 року сторона захисту в особі підозрюваного ОСОБА_7 та захисник адвоката ОСОБА_8 ознайомилися у повному обсязі з матеріалами досудового розслідування, про що складено відповідний протокол та розписку (пункт 20 розділу І Реєстру).

29.05.2019 року слідчим разом з прокурором складено та прокурором затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні (пункт 9 розділу ІІ Реєстру).

29.05.2019 року сторона захисту отримала копію обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, про що прокурору надано відповідну розписку, яка надана до суду разом з обвинувальним актом.

Разом з тим, згідно з супровідним листом за підписом першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_11 обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні, незважаючи на те, що затверджений прокурором 29.05.2019 року, надійшов на адресу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області лише 16.08.2019 року, про що свідчать супровідний лист місцевої прокуратури та штамп реєстрації вхідної кореспонденції суду, тобто після закінчення строку досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор погодився з тим, що з обвинувальним актом прокурор звернувся поза межами після закінчення строку досудового розслідування.

Апеляційний суд відхиляє посилання прокурора місцевої прокуратури у доповненнях до апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу не під час підготовчого судового засідання, як то передбачено ч.3 ст.314 КПК України, а на іншій стадії судового провадження, оскільки чинне кримінальне процесуальне законодавство не містить обмежень щодо закриття кримінального провадження на будь-якій стадії процесу (до виходу суду в нарадчу кімнату для постановлення рішення по суті).

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 26.05.2020 року (справа № 556/1381/18, провадження № 51-6250км19).

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що у зв`язку з тим, що строк досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні закінчився 29.05.2019 року, підстав а прокурор звернувся з обвинувальним актом до суду лише 16.08.2019 року, тобто закінчене досудове розслідування було після спливу строку досудового розслідування, після закінчення цього строку досудового розслідування прокурор був не в праві звертатися до суду з обвинувальним актом, тому кримінальне провадження згідно з п.10 ч.1 ст.284 КПК України підлягало закриттю.

Аналогічна правова позиція висловлена в ухвалі Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 26.05.2020 року (провадження №51-1648ск19) та постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 21.04.2021 року (провадження №51-562 км 21).

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора щодо помилковості висновків суду першої інстанції про те, що з обвинувальним актом до суду звернувся не уповноважений прокурор, який не був визначений прокурором групи прокурорів у кримінальному провадженні.
Так, обвинувальний акт було затверджено процесуальним керівником у даному кримінальному провадженні прокурором ОСОБА_10 . Супровідний лист до обвинувального акту не є процесуальним рішенням прокурора у розумінні ч.1, 4 ст.110 КПК України, а тому до нього не можуть бути застосовані вимоги, які передбачені КПК України до процесуальних рішень, а тому підписання супровідного листа про направлення обвинувального акту до суду керівником прокуратури, який не входить до групи прокурорів не можна вважати зверненням такого прокурора з обвинувальним актом.
Разом з тим, такий помилковий висновок суду першої інстанції не вплинув на правильність висновків щодо звернення прокурора до суду з обвинувальним актом після спливу строку до судового розслідування, що у відповідності до вимог п.10 ч.1 ст.284 КПК України є безумовною підставою для закриття кримінального провадження.
Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, закриваючи кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , всупереч твердженню прокурора, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора не знайшли свого підтвердження, тому вона не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції, підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 24, 370, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив
Апеляційну скаргу прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.09.2021 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4