ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/60/22 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст. 129 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2022 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі кримінальне провадження, внесене у Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001409 від 08 вересня 2021 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 листопада 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Дарахів Теребовлянського району Тернопільської області, одруженого, має на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , зі слів проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч.1 ст.129 КК України та призначено йому за даними кримінальними правопорушеннями покарання у виді арешту строком на 6 (шість) місяців.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з моменту звернення вироку до виконання.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Відповідно до вироку суду, 08 вересня 2021 року, близько 02 год. 30 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу центральної площі міста Тернопіль, біля будинку № 1, що по вулиці Чорновола, наблизився до раніше незнайомої йому ОСОБА_9 , яка в свою чергу, звернулась із проханням не розвивати конфлікт, з метою залякування та маючи умисел викликати у потерпілої ОСОБА_9 побоювання за своє життя, розуміючи протиправність своїх дій та можливі суспільно небезпечні наслідки, шляхом демонстрації, дістав із лівої внутрішньої кишені куртки, в яку був одягнутий, короткоствольний вогнепальний пістолет, моделі «ПМ-РФ», калібру 9 мм та, бажаючи залякати потерпілу, скерував його в сторону ОСОБА_9 та агресивно сказав: «Твоє життя може обірватися в будь - який момент!». При цьому, враховуючи виниклу обстановку, потерпіла ОСОБА_9 сприйняла дану погрозу як реальну загрозу її життю, маючи достатньо підстав для побоювання її виконання.

Таким чином, ОСОБА_7 була здійснена реальна погроза вчинити вбивство та у ОСОБА_9 були об`єктивні підстави вважати, що ця погроза може бути реалізована, так як вчинення протиправних дій відбувалось неочікувано для потерпілої, шляхом демонстрації травматичного пістолету, який сприймався потерпілою як зброя, за допомогою якої може бути реалізовано умисел на позбавлення життя з врахуванням агресивної поведінки нападника.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 вважає вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 листопада 2021 року таким, що постановлений при неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Звертає увагу, що згідно даних витягу ЄРДР, відповідні відомості про вчинення правопорушення були внесені 08.09.2021 року за № 0001409, однак зі змісту обвинувального акту наявного в матеріалах справи, йому пред`явлено обвинувачення у кримінальному провадженні, яке було було відкрито 16.09.2021 року.

Вказує, що відповідно до п.1 ч.1 ст. 477 КПК України, кримінальне провадження, яке розглядалося судом першої інстанції, є кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення, яке може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого, проте матеріали кримінального провадження не містять будь-якої зареєстрованої у встановленому порядку письмової заяви потерпілої особи або протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення, що є обов`язковою умовою для здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Зазначає, що походження наявної у матеріалах справи письмової заяви ОСОБА_9 від 08.09.2021 встановити не можливо, як і дати її подання у органи поліції, оскільки вона не містить відповідного штампу про її реєстрацію.

На думку апелянта, за відсутності заяви ОСОБА_9 про залучення її до участі у провадженні як потерпілої, остання не набула статусу потерпілої у кримінальному провадженні, у зв`язківку з чим дане кримінальне провадження підлягало закриттю судом першої інстанції був на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Також стверджує про наявність підстав для закриття кримінального провадження на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України.

Свої доводи обґрунтовує тим, що строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, відповідно до ч.3 ст.219 КПК України, становив 72 години, однак повідомлення про підозру у вчиненні кримінального проступку йому було вручено 24.09.2021 року, а обвинувальний акт направлено до суду 28.09.2021 року, тобто поза межами строку досудового розслідування.

Вважає недопустимим доказом протокол протокол огляду місця події від 08.09.2021 року, оскільки під час цієї дії його було затримано та проведено поверховий огляд з порушенням його права на захист, під час якого виявлено предмет візуально схожий на пістолет.

Також вважає недопустимим висновок експерта від 23.09.2021 року з тих мотивів, що прокурором не надано, а судом першої інстанції не досліджено постанови про призначення відповідної експертизи.

Безпідставним також вважає висновок суду про наявність обставини, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, оскільки при формулюванні пред`явленого йому обвинувачення, орган досудового розслідування не вказав про наявність такої обтяжуючої обставини.

Одночасно, апелянт ставить питання про неправильно призначене йому покарання, яке він вважає надто суворим і не враховано, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується та має на утриманні малолітню дитину.

Просить вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.11.2021 року, яким ОСОБА_7 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України, скасувати, а кримінальне провадження закрити з підстав вказаних в апеляційній скарзі.

Заслухавши доповідача суддю апеляційного суду, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримав подану апеляційну скаргу та, з наведених у ній мотивів, просять її задовольнити; міркування прокурора та потерпілої ОСОБА_9 , які вирок суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим і тому просять залишити його без зміни; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши частково судове слідство; колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.

З матеріалів провадження вбачається, що місцевий суд провів розгляд кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_7 за ч.1 ст.129 КК України відповідно до положень ч. 1 ст. 337 КПК у межах висунутого обвинувачення.

При цьому, суд дотримався приписів, установлених статтями 10, 22 КПК, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою в наданні доказів, дослідженні й доведенні їх переконливості перед судом.

За змістом ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення). Згідно з вимогами ч. 2 ст. 91 КПК доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Ретельно перевіривши надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_7 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд першої інстанції у вироку навів детальний аналіз усіх досліджених доказів, дав їм у відповідності з вимогами ст. 94 КПК оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як встановлено перевіркою матеріалів провадження, таких порушень кримінального процесуального закону закону, які були б істотними та потягли за собою скасування судового рішення, у справі не допущено, а висновок суду про доведеність винності ОСОБА_7 у погрозі вбивством потерпілої ОСОБА_9 суд зробив на підставі ретельно досліджених в судовому засіданні і детально викладених у вироку доказів.

Обґрунтовуючи свої висновки щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 , суд у вироку належним чином проаналізував показання допитаних в судовому засіданні обвинуваченого, свідків та потерпілої, а також протоколи слідчих процесуальних дій, які, у своїй сукупності, доводять винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Зокрема, з показань потерпілої ОСОБА_9 суд першої інстанції встановив, що 08 вересня 2021 року близько 02 години на вулиці Чорновола поблизу центральної площі, коли вона разом із своїми друзями ОСОБА_10 та ОСОБА_11 поверталися зі сторони залізничного вокзалу, до них підійшов обвинувачений ОСОБА_7 і, намагаючись спровокувати конфлікт, направив на неї пістолет та погрожував вбивством. Потерпіла засвідчила, що сприймала цю погрозу як реальну, оскільки чітко бачила направлений в неї з близької відстані пістолет.

Ці ж обставини потерпіла ОСОБА_9 підтвердила при проведенні слідчого експерименту 21 вересня 2021 року, протокол проведення якого був предметом дослідження суду першої інстанції. (а. п. 29-34)

Показання потерпілої ОСОБА_9 щодо висловленої в її адресу погрози вбивством за обставин, які давали підставу реально сприймати таку погрозу зі сторони обвинуваченого ОСОБА_7 , об`єктивно стверджуються також іншими доказами, дослідженими місцевим судом.

Зокрема, показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , які підтвердили, що 08 вересня 2021 року в нічний час, на вулиці Чорновола, поблизу центральної площі, де вони знаходились разом з потерпілою, до них підійшов ОСОБА_7 та розпочав словесний конфлікт, нецензурно висловлюючись та словесно ображаючи. Через деякий час він дістав пістолет і впритул направив його в сторону ОСОБА_9 . Пригадують, що зброя була схожа на пістолет Макарова. При цьому, направляючи пістолет на ОСОБА_9 обвинувачений говорив, що її життя може обірватися в будь-який момент, що давало підстави реально сприймати його погрози.

Свідок ОСОБА_10 підтвердив свої свідчення щодо погрози вбивством ОСОБА_9 обвинуваченим ОСОБА_7 під час проведення слідчого експерименту 20 вересня 2021 року, в ході якого він відтворив обставини, за яких обвинувачений, скеровуючи в сторону потерпілої пістолет, погрожував її вбити. (а. с. 38-43)

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21 вересня 2021 року потерпіла ОСОБА_9 , в присутності понятих, попередньо детально описавши ознаки особи щодо віку, тілобудови, зросту та типу зовнішності, впізнали ОСОБА_7 як особу, яка погрожувала їй вбивством предметом візуально схожим на пістолет 08 вересня 2021 року близько 02 години на вулиці Чорновола в м. Тернополі. (а. п. 26-28)

Також свідок ОСОБА_10 впізнав ОСОБА_7 , як особу, що погрожувала ОСОБА_9 вбивством, що стверджується протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20 вересня 2021 року, описавши перед проведенням вказаної слідчої дії ознаки обвинуваченого за віком, тілобудовою, зростом, кольором очей та описом обличчя. (а. п. 35-37)

Окрім того, допитаний судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 підтвердив факт наявності у нього зброї-пристрою для відстрілу гумових куль, заперечуючи лише те, що направляв зброю в сторону потерпілої, що підтверджується звукозаписом судового засідання.

Яку слідує з матеріалів кримінального провадження, 08 вересня 2021 року ОСОБА_9 подала до Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області заяву, згідно якої просила притягнути до кримінальної відповідальності особу, яка о 02 год. 30 хв. поблизу центральної площі на вулиці Чорновола в м. Тернополі вчиняла хуліганській дії. (а. п.25)

На підставі вказаної заяви 08 вересня 2021 року о 10 год. 58 хв. 20 сек. зареєстровано кримінальне провадження за № 0001409 за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення ст.129 ч.1 КК України.

Доводи сторони захисту про відсутність підстав для початку кримінального провадженням у формі приватного обвинувачення за ч.1 ст.129 КК України з мотивів відсутності на заяві дати її подання у органи поліції та відсутності відповідного штампу про її реєстрацію колегія суддів вважає безпідставними.

При цьому, апеляційний суд виходить з того, що подібне питання було предметом дослідження Великої Палати Верховного Суду, яка у своїй постанові від 03 липня 2019 року у справі № 288/1158/16-к дійшла висновку, що кримінальний процесуальний закон не регламентує конкретного способу звернення потерпілого з заявою, яка зумовлює визначені у частині першій статті 477 КПК правові наслідки. Водночас захист прав і свобод людини як втілення принципу верховенства права вимагає надання переваги внутрішньому змісту юридично значущих дій над зовнішньою формою їх вираження. З огляду на зазначене навіть у разі, якщо потерпілий не подавав до правоохоронних органів заяви про злочин як окремого процесуального документа, однак до початку чи під час досудового розслідування і/або судового провадження однозначно висловив свою позицію про притягнення винного до кримінальної відповідальності, відповідна позиція, зафіксована у процесуальних документах, дає підставу для кримінального переслідування особи за злочин приватного обвинувачення.

Колегія суддів також звертає увагу, що незважаючи на недоліки при проведенні реєстрації заяви ОСОБА_9 , про що адвокат вказує в апеляційній скарзі, подана нею заява була підставою внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001409 від 08 вересня 2021 року, витяг з якого досліджений судом першої інстанції.

Тому, твердження апелянта про необхідність закриття кримінального провадження на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України, згідно якого кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, не ґрунтуються на вимогах закону.

З огляду на зміст обвинувального акту, який був предметом розгляду суду першої інстанції, а також матеріали кримінального провадження, досліджені судом, вказівка у назві обвинувального акту про те, що відомості про кримінальне правопорушення були внесені в ЄРДР № 0001409 16 вересня 2021 р., а не 08 вересня 2021 року, на що звертає увагу апелянт, є механічною опискою, яка не ставить під сумнів відповідність вказаного процесуального документа вимогам закону.

Що стосується твердження апелянта про незаконність усіх прийнятих процесуальних рішень та недопустимість здобутих доказів з тих мотивів, що суд не досліджував постанов про призначення у кримінальному провадженні дізнавачів та прокурорів, а також те, що він не пригадує, як йому вручалося повідомлення про підозру та обвинувальний акт, то колегія суддів вважає їх безпідставними, виходячи з наступного.

Згідно розділу ІІ реєстру матеріалів у кримінальному провадженні № 0001409 від 08 вересня 2021 р. постанова про призначення групи прокурорів була прийнята 08 вересня 2021 р., а наступного дня 09 вересня 2021 р. - постанова про визначення групи дізнавачів у кримінальному провадженні.

Після завершення проведення досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_7 , було вручено копію обвинувального акту, реєстр матеріалів досудового розслідування та матеріалів дізнання, про що свідчить його розписка, наявна в матеріалах провадження. (а. п.7)

По завершення досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_13 , в порядку ст.290 КПК України, був ознайомлений з матеріалами досудового розслідування, що останній не заперечував.

В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 , якому попередньо були роз`яснені його права, не заявляв клопотання про дослідження цих процесуальних документів, наявність яких ніким не оспорювалась.

Стосовно доводів апелянта про наявність підстав про закриття кримінального провадження на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України з мотивів звернення до суду з обвинувальним актом у кримінальному провадженні № 0001409 від 08 вересня 2021 року про обвинувачення ОСОБА_7 за ч.1 ст.129 КК України поза межами строків досудового розслідування, то колегія суді вважає їх надуманими та непереконливими.

Так, стверджуючи, що після повідомлення ОСОБА_7 про підозру до часу звернення до суду з обвинувальним актом закінчився строк досудового розслідування, апелянт покликається на приписи ч.3 ст.219 КПК України, згідно з якими досудове розслідування повинно бути закінчено протягом 72 годин у разі повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку. При цьому, звертає увагу, що повідомлення про підозру обвинуваченому було вручено о 15 годині 24 вересня 2021 року, а кримінальне провадження направлено до суду 28 вересня 2022 року, хоча строк досудового розслідування закінчився 27 вересня 2021 року о 15 годині.

Проте, наведені стороною захисту мотиви для закриття провадження на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України є безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.219 КПК України строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом.

Відповідно до матеріалів провадження, відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.129 КК України внесено до єдиного реєстру досудових розслідувань 08 вересня 2021 року, а до суду обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні направлено 28 вересня 2021 року.

Згідно ч.3 ст.219 КПК України з дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчене:

1) протягом сімдесяти двох годин - у разі повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або затримання особи в порядку, передбаченому частиною четвертою статті 298-2 цього Кодексу;

2) протягом двадцяти діб - у разі повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку у випадках, якщо підозрюваний не визнає вину або необхідності проведення додаткових слідчих (розшукових) дій, або вчинення кримінального проступку неповнолітнім;

3) протягом одного місяця - у разі повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку, якщо особою заявлено клопотання про проведення експертизи у випадку, передбаченому частиною другою статті 298-4 цього Кодексу;

4) протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Матеріалами кримінального провадження підтверджується, що ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального проступку 24.09.2021 року о 15 годині.

За змістом правових норм, які регламентують строки досудового розслідування, закон зобов`язує закінчити досудове розслідування у разі повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку протягом сімдесяти двох годин (п.1 ч.3 ст.219 КПК України).

Проте, якщо підозрюваний не визнає вину, у разі повідомлення його про підозру у вчиненні кримінального проступку, строк закінчення досудового розслідування визначений законом у двадцять діб (п.2 ч.3 ст.219 КПК України).

Як ствердив обвинувачений ОСОБА_7 і це підтверджується копією протоколу допиту підозрюваного від 24 вересня 2021 року, долученого до апеляційної скарги, від надання показань у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_7 , після повідомлення йому про підозру, відмовився.

Допитаний судом першої інстанції як обвинувачений, ОСОБА_7 вину не визнав, стверджуючи, що кримінального правопорушення він не вчиняв.

Тому, колегія суддів вважає, що така процесуальна поведінка ОСОБА_7 як на досудовому розслідуванні, де він відмовився надавати показання, так і під час судового розгляду, в якому він заперечував свою винуватість, вказує саме на невизнання ним своєї вини, що давало підстави органу досудового розслідування проводити досудове розслідування протягом двадцяти діб з дня повідомлення ОСОБА_7 про підозру, відповідно до п.2 ч.3 ст.219 КПК України.

Що стосується доводів апелянта про неналежність як доказу протоколу огляду місця події від 08 вересня 2021 року та висновку експерта від 23 вересня 2021 року, з мотивів наведених ним в апеляційній скарзі, то колегія суддів вважає їх обґрунтованими.

Як слідує із вказаного протоколу огляду місця події, його проведено 08 вересня 2021 року з 03 год. 45 хв. до 03 год. 55 хв. і під час цієї слідчої дії, шляхом проведення поверхневої перевірки працівниками поліції у ОСОБА_7 було виявлено предмет візуально схожий на пістолет та предмет візуально схожий на магазин до пістолета. (а. п.23-24)

При цьому, з наявних у справі рапортів працівників поліції вбачається,що на час проведення поверхового огляду ОСОБА_7 , до нього застосовано фізичну силу та спецзасіб кайданки.

Відповідно до ст.209 КПК України особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд з уповноваженню особою.

Таким чином, обставини конкретної справи свідчать, що ОСОБА_7 фактично був затриманий, однак усупереч вимогам ч. 5 ст. 208 вказаного Кодексу протоколу про його затримання не було складено і процесуальних прав не роз`яснено.

Колегія суддів вважає, що допущене порушення є істотним і за відсутності оформленого відповідно до ч. 3 ст. 208 КПК протоколу обшуку затриманої особи, ставить під сумнів законність протоколу огляду місця події, а також є підставою, відповідно до ст.87 КПК України, визнати вказаний доказ недопустимим, як і похідні від нього докази пістолет, вилучений у ОСОБА_7 та висновок експерта від 23.09.2021 року, яким встановлено, що вказаний пістолет є короткоствольною вогнепальною зброєю.

Тому, посилання суду першої інстанції у вироку на ці докази слід виключити з мотивувальної частини вироку.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу, що спірні докази (протокол огляд місця події від 08 вересня 2021 року, вилучений пістолет та висновок експерта) не є єдиними доказами у даному кримінальному провадженні.

Натомість, сукупність інших доказів, які сторона обвинувачення навела в обґрунтування доведеності вини ОСОБА_7 , що були досліджені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції, дають підстави для висновку про наявність в діях ОСОБА_7 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КПК України.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що місцевий суд безпідставно врахував при призначені покарання таку обтяжуючу обставину, як вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, оскільки в обвинувальному акті орган досудового розслідування не вказав про наявність будь-яких обтяжуючи обставин і тому її слід виключити з вироку.

Проте, на думку колегії суддів, відсутність вказаної обтяжуючої обставини не впливає на вид та розмір покарання, обраного судом першої інстанції ОСОБА_7 , з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, конкретних обставин провадження та приписів ст.50 КК України, за змістом якої покарання має не меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Вирок суду є обґрунтованим і законним. Будь-яких передбачених ст.409 КПК України підстав до його скасування та закриття провадження у справі, про що ставить питання апелянт, не виявлено при перевірці справи в апеляційному порядку, а тому в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 ,. слід відмовити.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 листопада 2021 року відносно ОСОБА_7 залишити без зміни.

Виключити з мотивувальної частини вироку вказівку суду на доказ протокол огляду місця події від 08 вересня 2021 року, висновок експерта від 23 вересня 2021 року № СЕ-19/120-21/9419-БЛ, а також на обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді