Номер провадження: 11-кп/813/1971/21
Номер справи місцевого суду: 498/164/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Великомихайлівського районного суду Одеської області від 15 липня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000092 від 05 липня 2019 року, відносно

ОСОБА_7 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Ставрове Красноокнянського району Одеської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, розлученого, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей, працює приймальником товарів АТБ «Маркет», зареєстрований за адресою: Одеська область, Красноокнянський район, с. Ставрове, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення та фактичні обставини,
встановлені судом першої інстанції.

Вироком Великомихайлівського районного суду Одеської області від 15 липня 2021 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та йому призначено покарання у виді обмеження волі на строк один рік з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням на строк один рік та на нього покладені обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь КНП «Одеська обласна клінічна лікарня» 33 360 гривень відшкодування витрат на лікування потерпілої ОСОБА_8 .

Також стягнуто з ОСОБА_7 процесуальні витрати та вирішено питання про долю речових доказів у кримінальному провадженні.

Оскарженим вироком встановлено, що 05 липня 2019 року, приблизно о 07 годині 12 хвилин, за адресою: Одеська область, Захарівський район, смт. Захарівська, перехрестя вул. Успенська та Шкільна, водій ОСОБА_7 , керуючи транспортним засобом «Daewoo Leganza» реєстраційний номер НОМЕР_1 , не дотримався вимог Правил дорожнього руху України, здійснив зіткнення з деревом, у наслідок чого потерпіла ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження, які, згідно із висновком експерта № 22 від 08 травня 2020 року, відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Вимоги апеляційної скарги та узагальненні доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити оскаржений вирок та виключити додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобами.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Обвинувачений вважає, що йому безпідставно призначено додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобами.

На думку апелянта, ураховуючи наявність низки пом`якшуючих обставин, відсутності обтяжуючих та відомості про особу обвинуваченого, суд першої інстанції належним чином не обґрунтував необхідність застосування додаткового покарання.

Обвинувачений звертає увагу, що закон України про кримінальну відповідальність у редакції на момент вчинення кримінального правопорушення передбачав можливість застосувати покарання за ч.1 ст.286 КК України без позбавлення права керування транспортними засобами.

Позиції учасників апеляційного провадження в судовому засіданні.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі та просив її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Потерпіла ОСОБА_8 звернулася до суду з клопотанням про розгляд апеляційної скарги без її участі.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Заслухавши доповідь головуючого судді, учасників провадження, дослідивши матеріали, що характеризують особу обвинуваченого та доводи, наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки в апеляційній скарзі не оспорюються фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, встановлені судом першої інстанції, доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, апеляційний суд не переглядає оскаржений вирок в цій частині.

За результатами апеляційного розгляду апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що при призначенні покарання суд першої інстанції не в повній мірі врахував пом`якшуючих обставин, а тому необґрунтовано призначив йому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 1 рік, не заслуговують на увагу з таких підстав.

Загальні засади призначення покарання, визначені в ст.65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів.

Санкція ч.1 ст. 286 КК України, у редакції, яка діяла на момент вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 , з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, надавала можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носило альтернативний характер застосування і не було обов`язковим для суду.

У роз`ясненнях, що містяться у п.п. 20, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 (з наступними змінами і доповненнями) «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

У кожному випадку призначення покарання за ч.1, 2 ст.286, 287 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів відповідно, що також слідує із роз`яснень згаданої постанови Пленуму Верховного Суду України.

Як вбачається з оскарженого вироку суду першої інстанції, при призначенні ОСОБА_7 основного покарання та вирішенні питання щодо додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до нетяжкого злочину, особу винного, який визнав свою вину, вперше притягується до кримінальної відповідальності, наявність на його утриманні двох неповнолітніх дітей, думку потерпілої, яка просила призначити ОСОБА_7 мінімальне покарання, обставину, яка пом`якшую покарання: щире каяття та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 зазначив про те, що позбавлення права керування транспортним засобом позбавить його можливості відшкодовувати шкоду та виплачувати аліменти.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 працює молодшим приймальником товарів в АТБ «Маркет».

Разом з тим, ОСОБА_7 не надав жодних доказів про те, що його професійна діяльність пов`язана з керуванням транспортними засобами та автомобіль є його єдиним джерелом отримання доходів.

Апеляційний суд вважає, що визнання вини обвинуваченим ОСОБА_7 та його щире каяття та те, що після ДТП він надав потерпілій допомогу на лікування - не можуть бути визнані мотивованими підставами для незастосування до ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

В свою чергу апеляційний суд враховує характер та мотиви допущених ОСОБА_7 порушень правил безпеки дорожнього руху. Зокрема, як убачається зі встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи, ОСОБА_7 рухався у населеному пункті та проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не вибрав в установлених межах безпечну швидкість руху, за якої мав би змогу зупинити транспортний засіб, а тому не впорався з керуванням, внаслідок чого автомобіль, яким керував ОСОБА_7 , виїхав на зустрічну смугу, що могло спричинити більш тяжкі наслідки, адже там міг рухатися інший автомобіль.

Апеляційний суд зазначає, що дії ОСОБА_7 були направлені на грубе порушення правил безпеки дорожнього руху з використанням джерела підвищеної небезпеки автомобіля, а також те, що від вказаних дій пасажир автомобіля отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що попри відсутність претензій потерпілої до обвинуваченого, злочин, який вчинений ОСОБА_7 зазіхає на суспільну складову безпечного життя, оскільки формує думку суспільства про незахищеність та уразливість до вчинення відносно них злочинних дій у сфері безпеки дорожнього руху. Разом з цим, належна правова охорона будь-яких соціальних цінностей, у тому числі й таких найбільш соціально значимих, як здоров`я людини, забезпечується лише тоді, коли застосовується ефективний кримінально-правовий засіб, яким є кримінальна відповідальність.

Також необхідно зазначити, що закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є основним джерелом доходу.

З огляду на фактичні обставини кримінального провадження, апеляційний суд не вбачає порушень закону при призначенні ОСОБА_7 судом першої інстанції додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік, оскільки висновок суду є належним чином вмотивованим.

Враховуючи викладене, апеляційний суд визнає правильними висновки суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, в межах санкції ч.1 ст.286 КК України.

За таких обставин, апеляційний дійшов висновку, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання, яке є справедливим, достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Відповідно до ч.1 ст.407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржуваний вирок суду без змін.

Керуючись статтями 370, 372, 376, 404, 405, 407, 418, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Великомихайлівського районного суду Одеської області від 15 липня 2021 року, яким ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суд набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4