Справа № 466/4345/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/654/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2021 року у м. Львові

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 02 червня 2021 року про відмову в умовно достроковому звільненні,

з участю: прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_8 ,

перекладача ОСОБА_9 ,

встановила:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 02 червня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання начальника установи - начальника арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» та спостережної комісії при Шевченківській районній адміністрації Львівської міської ради про умовно- дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На цю ухвалу засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нову ухвалу про його умовно-дострокове звільнення. Вважає оскаржувану ухвалу незаконною. В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги думку, викладену у клопотанні адміністрації виправної колонії про його умовно-дострокове звільнення. Зазначає, що відповідно до вимог ст. 81 КК України він відбув 2/3 строку покарання, 5 разів заохочувався, не допускав порушень режиму відбування покарання, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, стягнень не має. Вказує, що з 1 серпня по 31 жовтня 2020р. був працевлаштованим сортувальником на ділянці майстерні з сортування плівки, однак на даний час не працює за станови здоров`я. Не погоджується із позицією суду першої інстанції, викладеної у постанові, що тлумачення положень ст. 81 КК України. Звертає увагу на положення ст. 88 КПК України, з огляду на покликання в оскаржуваній ухвалі на його попередні судимості.

Заслухавши доповідача, виступ захисника та пояснення засудженого у підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечив апеляційні вимоги засудженого, з огляду на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, вивчивши матеріали клопотання та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно матеріалів справи, вироком Мукачівського районного суду Закарпатської області від 06.04.2017р. ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України на 7 років позбавлення волі. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 29.12.2016р. по 11.05.2017р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання 29.12.2016р. Кінець строку 17.08.2023р.

Згідно матеріалів клопотання, по даній справі ОСОБА_6 , який раніше неодноразово судимий, перебуваючи під вартою з 30.12.2016р. в УВП №9 м. Ужгорода порушень вимог режиму не допускав, адміністрацією установи не заохочувався. У державну установу «Личаківська виправна колонія (№ 30)» прибув 11.06.2017р. За час відбування покарання в установі порушень встановленого порядку відбування покарання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, адміністрацією установи 5 разів заохочувався. З 1 серпня по 31 жовтня 2020р. працевлаштований у дільницю майстерні з сортування плівки на посаду сортувальника. На даний час на виробництві установи не працює. Приймає активну участь у проведенні робіт по благоустрою установи. Залучений до програми диференційованого виховного впливу «Духовне відродження». Відвідує самодіяльні організації, релігійні обряди та богослужіння. 27.12.2018р. адміністративною комісією установи ЛВК (№30) відмовлено у застосування заохочувальної норми, передбаченої ст.ст. 100, 101 КВК України, як такому, що не стає на шлях виправлення. 12.03.2020р. адміністративною комісією установи ЛВК (№30) відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 82 КК України, по заяві як небажаючому.

Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений, який відбув встановлену даною нормою закону частину строку покарання, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Начальник установи начальник арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» та голова спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради звернулися до суду першої інстанції зі спільним клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 , оскільки він відбув 2/3 строку покарання і довів своє виправлення.

У клопотанні зазначено, що станом на 13.05.2021р. невідбутий засудженим термін покарання складає 2 роки 3 місяці 4 дні.

Рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 мотивовано тим, що державна установа «Личаківської виправної колонії (№30)» не надала достатніх доказів того, що ОСОБА_6 своєю поведінкою та сумлінним ставленням до виконання обов`язків у період відбування покарання засвідчив успішність процесу виправлення.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, суд першої інстанції з належною повнотою дослідив матеріали клопотання та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні наведеного вище клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання.

За змістом ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.

Згідно з кримінально-процесуальним законодавством умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Стаття 81 КК України не містить імперативної вказівки на її застосування, і застосовується судами за наявності усіх умов, передбачених даною статтею і доказів того, що засуджений дійсно заслуговує на застосування до нього ст. 81 КК України.

Як вбачається з матеріалів клопотання засуджений ОСОБА_6 на даний час відбуває покарання за вчинення тяжкого злочину. Суд першої інстанції вірно врахував у сукупності з іншими обставинами і дані про особу засудженого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та двічі до нього застосовувалось умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, після чого він знову вчиняв умисні злочини. Відбуваючи покарання по даній справі ОСОБА_6 п`ять разів заохочувався, до дисциплінарної відповідальності не притягувався.

Колегія суддів вважає, що апеляційній доводи засудженого про те, що наявність неодноразових заохочень з боку адміністрації установи, а також відсутність у нього стягнень, свідчить про те, що він став на шлях виправлення, не можуть слугувати безумовними підставами застосування до засудженого положень ч.2 ст. 81 КК України.

При цьому, колегія суддів враховує, що висновок про виправлення засудженого повинен ґрунтуватись на даних про особу засудженого, його поведінку за весь період перебування у виправній установі, а наведені засудженим ОСОБА_6 доводи про те, що він сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення у своїй сукупності не свідчать про досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України, виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що адміністрацією установи не надано достатніх доказів того, що засуджений ОСОБА_6 в період відбування покарання своєю поведінкою та ставленням до праці на даний час засвідчив успішність процесу виправлення.

З урахуванням наведеного та конкретних обставин справи, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову у застосуванні положень ст. 81 КК України до засудженого ОСОБА_6 , як такому, що ще не довів своє виправлення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність при розгляді клопотання, які б вплинули на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення, колегією суддів не встановлено.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, а отже є необґрунтованою.

Висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Ухвала Шевченківського районного суду м. Львова від 02.06.2021р. відносно засудженого ОСОБА_6 у повній мірі відповідає вимогам ст. 370 КПК України, підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 02 червня 2021 року про відмову в умовно достроковому звільненні від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточна та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: