Справа № 128/2687/21
Провадження №11-кп/801/288/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участі:
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
потерпілої ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження №0000245, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 09.09.2021. за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 23 грудня 2021 року по обвинуваченню
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого:
-22.12.2006. апеляційним судом Житомирської області за ст.ст.187 ч.4, 115 ч.2 п.6 КК України до 11 (одинадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією усього майна, яке є його власністю; звільнений 28.07.2015. умовно достроково на 1 (один) рік 11 (одинадцять) місяців 17 (сімнадцять) днів;
-13.05.2017. Хмільницьким міськрайонним судом Вінницької області за ст.ст.186 ч.2, 71 КК України до 4 (чотирьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі; звільнений 05.03.2021. по відбуттю строку покарання,
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.186 КК України,-

Зміст судового рішення та встановлені судом обставини.
Вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 23 грудня 2021 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
Постановлено строк покарання рахувати з моменту затримання з 09.09.2021.
Вирішено питання про забезпечення заходів кримінального провадження у виді арешту майна, а також долю речових доказів.

Судом установлено, що ОСОБА_8 будучи засудженим 13.05.2017. Хмільницьким міськрайонним судом Вінницької області за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі та 05.03.2021. звільнившись з місць позбавлення волі по відбуттю покарання, маючи не зняту та непогашену судимість, на шлях виправлення не став та повторно вчинив новий умисний корисливий злочин, пов`язаний з протиправним заволодінням чужого майна при наступних обставинах.
Так, ОСОБА_8 08.09.2021. близько 15:30 годин прийшов до продуктового магазину, що розташований за адресою АДРЕСА_2 . Перебуваючи у приміщенні даного магазину, ОСОБА_8 побачив, що окрім нього та продавця ОСОБА_9 нікого немає. Усвідомлюючи, що у касі магазину мають бути готівкові кошти, у нього виник умисел на відкрите викрадення чужого майна.
В подальшому ОСОБА_8 маючи намір на відкрите заволодіння чужим майном, поєднане із насильством, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, підійшов ззаду до ОСОБА_9 та шляхом застосування насильства схопив її обома руками за шию і потягнув назад, поваливши останню на підлогу, взяв руками за шию спереду та почав душити, спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді синця по боковій та передній поверхні шиї справа, правого передпліччя, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №128 від 10.09.2021. відносяться до легких тілесних ушкоджень, згідно «Правил судово-медичного визначення тяжкості тілесних ушкоджень» п. 2.3.5, не спричинили короткочасного розладу здоров`я. При цьому ОСОБА_8 сказав ОСОБА_9 щоб вона дала йому грошові кошти в сумі 200 грн., і відпустив її, остання погодилась та передала ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 200 грн. після чого він покинув приміщення магазину і розпорядився викраденим на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_9 матеріальної шкоди на вказану суму.
Суд кваліфікував дії обвинуваченого за ч.2 ст.186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що їх подала.
В апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_8 ставиться питання про зміну вироку Вінницького районного суду Вінницької області від 23 грудня 2021 року в частині призначення покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Просить пом`якшити призначене покарання.
Апеляційна с карга мотивована тим, що при призначенні покарання суд не врахував визнання вини та активне сприяння розкриттю злочину, що він працює, утримує співмешканку та мати, які мають хронічні захворювання.

Позиції учасників судового провадження.
Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим, а призначене покарання таким, що відповідає загальним засадам призначення покарання.
Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги обвинуваченого з підстав, викладених в ній та просили задовольнити її в повному об`ємі, пом`якшивши призначене покарання, а саме звільнити від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.
Потерпіла ОСОБА_9 при вирішенні апеляційної скарги покладається на розсуд суду.

Мотиви суду.
Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з вироку, суд правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, які в апеляційній скарзі не заперечуються і перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого в частині неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність, що потягло призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості (є явно несправедливим) суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.
Відповідно ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому відповідно до ч.2 ст.52 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Таким чином кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести, та з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.
Окрім наведеного ККС ВС у постанові від 09.10.2018. (справа 756/4830/17-к) дійшов висновку, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Як убачається з вироку, суд, призначивши ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.186 КК України в межах санкції частини статті ближче до мінімального терміну врахував тяжкість злочину, що відповідно до ч.5 ст.12 КК України він є тяжким злочином, особу винного, який посередньо характеризується за місцем проживання, має непогашені судимості за вчинення умисних корисливих злочинів проти життя ї здоров`я особи та проти власності.
Доводи обвинуваченого про його працевлаштування та утримання співмешканки і матері не підтверджені об`єктивними доказами.
Також не знаходять своє підтвердження доводи обвинуваченого про неврахування судом пом`якшуючої обставини активне сприяння розкриттю злочину. Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019. (справа 288/1158/16-к) сформульовано висновок про критерії активного сприяння розкриттю злочину та визначено, що під такою обставиною слід розуміти дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам. Саме лише визнання власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням у розкритті злочину. У кримінальному провадженні, що є предметом розгляду, такі обставини не встановлені.
Щодо доводів обвинуваченого та його захисника про можливість звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, суд зазначає, що частиною першою статті 75 КК України визначено, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільненні від відбування покарання з випробуванням.
Підстави звільнення особи від відбування покарання з випробуванням визначив також Верховний Суд в постанові від 19.07.2018 (справа №755/6254/17), де зазначив, що згідно з законом ст.75 КК України може бути застосована в тому разі, коли при призначенні покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, оскільки звільнення з випробуванням має на меті настання позитивних змін в особистості засудженого та створення в нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві.
Іншими словами, умовою звільнення від відбування покарання з випробуванням є наявність таких соціальних чинників, які б давали суду підставу дійти висновку про виправлення і перевиховання без відбування покарання.
Як установив суд першої інстанції, ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів (вбивство, розбій, грабіж), вчинив новий злочин через нетривалий час після звільнення з місць позбавлення волі, що свідчить про його стійку антисоціальну поведінку.
Такі дані про особу обвинуваченого у сукупності з встановленими обставинами провадження та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення очевидно не давали суду підстави для звільнення його від відбування покарання з випробуванням.
З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для прийняття рішення про пом`якшення покарання.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 23 грудня 2021 року у кримінальному провадженні №0000245, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 09.09.2021. по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.186 КК України залишити без змін.
Вирок може бути оскаржений до суду Касаційної інстанції (Касаційного кримінального Суду в складі Верховного Суду) протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, в той самий строк з моменту вручення копії ухвали.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: