ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1713/21 Справа № 199/6068/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001210, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2021 року щодо

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Липовець Вінницької області, громадянина України, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2021 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Окрім того, судом вирішено цивільний позов, питання про стягнення процесуальних витрат у кримінальному провадженні, а також визначено долю речових доказів.
ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за таких обставин.

16 червня 2020 року близько 18:30 год. водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «Деу Ланос», державний номер НОМЕР_1 , належним ОСОБА_11 , рухався в Амур-Нижньодніпровському районі міста Дніпра по вулиці Маршала Малиновського з боку Мерефо-Херсонського мосту в напрямку Центрального мосту.
Під час руху ОСОБА_7 , порушуючи Правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змін, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 («пішохідний перехід») та дорожньою розміткою 1.14.1 («зебра»), розташованого в районі будинку № 76 по вулиці Маршала Малиновського, перед яким праворуч у суміжній смузі руху попутний автомобіль став зменшувати швидкість, надаючи перевагу для руху пішоходу, не переконався у відсутності на пішохідному переході пішоходів, а саме пішохода ОСОБА_12 , яка перетинала проїзну частину з правого боку ліворуч за напрямком руху автомобіля, не прийняв заходів до зменшення швидкості, а в разі потреби - зупинки для надання їй дороги, і, продовживши рух, скоїв на неї наїзд.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день) у вигляді: закритого двохкісточкового перелому лівого гомілковостопного суглобу зі зміщенням уламків.
Порушення Правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «Деу Ланос», державний номер НОМЕР_1 , не виконав вимоги п. 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху України, невиконання яких знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, що настали.

В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого просить вирок змінити та призначити останньому покарання у виді штрафу у розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 грн., без позбавлення права керування транспортними засобами, стягнувши з обвинуваченого на користь держави фактичну вартість проведення судово-автотехнічної експертизи в розмірі 1307,60 грн.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, адвокат посилається на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину та його особі внаслідок суворості. На переконання захисника, призначаючи покарання суд не надав оцінки тим обставинам, що обвинувачений визнав свою вину, щиро розкаявся, з першого дня намагався відшкодувати завдані злочином збитки. Окрім цього, поза увагою суду залишилось й те, що обвинувачений має раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягався, є особою пенсійного віку, характеризується задовільно, має міцні соціальні зв`язки, проживає з дружиною похилого віку, має на утриманні батьків інвалідів, які проживають за межами міста. На переконання захисника, суд не врахував повною мірою наведені обставини, внаслідок чого дійшов безпідставного висновку про необхідність призначення обвинуваченому додаткового покарання. При цьому, захисник вважає, що суд безпідставно посилався у вироку на залишення обвинуваченим місця ДТП та порушення п. 2.10 ПДР, оскільки наведені обставини не підтверджуються жодними належними доказами. Адвокат звертає увагу на те, що порушення наведених вимог закону не інкриміновано обвинуваченому та останнього не притягнуто за це до відповідальності. Захисник зазначає, що під час судового розгляду було встановлено, що обвинувачений намагався надати допомогу потерпілій, проте остання сіла до автомобіля та поїхала. Водночас, враховуючи те, що обвинувачений не зміг самостійно визначити наслідки ДТП, він поїхав до відділення поліції самостійно. При цьому, витяг з ЄРДР не містить відомостей про залишення місця ДТП, а протокол огляду автомобіля складений за участю ОСОБА_7 .

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який просив вирок залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що висновок суду про винуватість ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.
При цьому, істотних порушень кримінального процесуального закону, які є безумовною підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.
Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого ОСОБА_13 колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.
Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено відповідно до вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.
Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, який відноситься до категорії нетяжких, обставини його вчинення, характер допущених порушень ПДР та наслідки, а також особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, є особою пенсійного віку, офіційно працевлаштований, за місцем проживання та роботи характеризується виключно позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, до адміністративної відповідальності не притягувався.
В якості обставин, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, суд врахував щире каяття та добровільне часткове відшкодування шкоди, та не встановив таких, які б в силу вимог ст. 67 КК України його обтяжували.
Надавши правову оцінку зазначеним судом відомостям та доказам на їх підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України і є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
З висновками суду першої інстанції про можливість виправлення останнього за умови призначення основного покарання у виді штрафу та додаткового у виді позбавлення права керування транспортними засобами колегія суддів погоджується.
Ті обставини, що ОСОБА_7 свою вину визнав, щиро розкаявся та частково відшкодував матеріальну шкоду, за умови скоєння ДТП на пішохідному переході з настанням наслідків у вигляді тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, на переконання колегії суддів, не дають підстави для призначення обвинуваченому лише основного покарання.
Не дає підстав для пом`якшення покарання й те що обвинувачений раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, є особою пенсійного віку.
Враховуючи те, що ОСОБА_7 вчинив нетяжке кримінальне правопорушення, відверто зловживаючи наданим йому правом керування транспортним засобом, завдану шкоду повністю не відшкодував, його виправлення, за умови призначення основного покарання у вигляді штрафу, можливе лише у разі призначення додаткового покарання, яке на думку суду слід вважати справедливим.
З огляду на викладене, доводи захисника обвинуваченого про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі ОСОБА_7 через суворість, колегія суддів розцінює як необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню.
При цьому, твердження захисту про безпідставне посилання на порушення ОСОБА_7 п. 2.10 ПДР суд розцінює критично, оскільки ці обставини хоча і не інкриміновані останньому, проте враховані судом лише при призначенні покарання та не є вирішальними в даному випадку при визначенні його виду та розміру.
Отже, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню з викладених в апеляційній скарзі мотивів не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2021 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4