Справа № 125/1114/20
Провадження №11-кп/801/225/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 листопада 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

експерта ОСОБА_9

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали кримінального провадження №0000201 від 07.06.2020 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 07.12.2020 року, яким

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

уродженця с. Зелене Барського району Вінницької області,

проживаючого по АДРЕСА_1 ,

раніше неодноразово судимого,

востаннє 05.03.2020 року вироком Теплицького районного суду Вінницької області за ст. 185 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, та на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років шість місяців.

Відповідно до ст. ст. 71, 78 КК України за сукупністю вироків, до покарання за цим вироком частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Теплицького районного суду Вінницької області від 05.03.2020 року, призначивши остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_8 у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_8 вирішено обчислювати з моменту його затримання, з 07 червня 2020 року.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України вирішено зарахувати ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення в строк відбуття покарання з розрахунку день за день починаючи з 07 червня 2020 по дату набрання вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати за проведення: судово- одорологічної експертизи в сумі 3204, 45 грн, судово-одорологічної експертизи в сумі 3298,43 грн, в загальній сумі 6502, 88 грн.

Вирішено долю речових доказів.

встановив:

Згідно з вироком, 03.06.2020 року о 10:00 год. він прийшов до будинку, де проживав ОСОБА_11 , що розміщений в АДРЕСА_2 . В подальшому, під час побутового конфлікту, який винник у нього з останнім на ґрунті довготривалих неприязних відносин, діючи умисно, переслідуючи злочинний умисел направлений на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 , усвідомлюючи, що посягає на життя іншої особи та бажаючи цього, підійшов до останнього та наніс удар двома ногами в груди, від якого він впав на підлогу. ОСОБА_8 , продовжуючи свій єдиний умисел спрямований на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 , взяв правою рукою дерев`яну дошку, яка лежала на столі та наніс нею близько п`ятнадцяти ударів по ногам ОСОБА_11 , поки вона не зламалась. Після чого, ОСОБА_8 , взяв правою рукою стілець та наніс ОСОБА_11 , який в цей момент піднявся з підлоги, ще близько десяти ударів по руках та голові, від яких стілець розламався. В подальшому, ОСОБА_8 , не реагуючи на благання ОСОБА_11 припинити неправомірні дії, підійшов до нього, який вже лежав на ліжку, взяв правою рукою дерев`яну дошку та наніс ще два удари по тулубу останньому. Після чого, ОСОБА_8 вийшов з будинку, залишивши ОСОБА_11 на місці вчиненого злочину.

06.06.2020 року співробітниками Барського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_11 , був виявлений мертвим на ліжку за місцем проживання в АДРЕСА_2 .

Відповідно до висновку експерта № 26 від 26.06.2020 року при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_11 , виявлено наступні тілесні ушкодження: сполучну травму тіла: закриті осколкові переломи п`ясних кісток з геморагічним просяканням м`яких тканин лівої кисті; закриті осколкові переломи п`ясних кісток з геморагічним просяканням м`яких тканин правої кисті; закритий внутрішньо суглобовий перелом великогомілкової кістки та осколовий перелом наколінника з крововиливом в суглоб та геморагічним просяканням в м`які тканини лівого суглобу; закритий осколковий перелом наколінника з крововиливом в суглоб та геморагічним просяканням в м`які тканини правого суглобу; відкритий осколковий перелом правої великогомілкової кістки зі змішанням відламків по довжині та ширині з крововиливом та розчаленням м`яких тканин; поперечний перелом грудини на рівні прикріплення четвертої пари ребер; розповсюджений крововилив в середнє середостіння; забиті рани в тім`яній ділянці зліва, на передній поверхні лівої гомілки (3), в нижній третині правої гомілки по передній поверхні; синці на правій повіці правого ока, на правій вилиці, в ділянці грудини з переходом на ліву половину грудної клітини, в середній третині лівого плеча по зовнішній поверхні, в ділянці лівого ліктьового суглобу з переходом на ліве плече та ліве передпліччя та кисть, в ділянці правого плечового суглобу, в ділянці лівого ліктьового суглобу з переходом на праве передпліччя та кисть, на лівому стегні та гомілці, на правій гомілці, садна в тімяній ділянці зліва, в центрі чола (2), на чолі зліва (3), в лівій скроневій ділянці, на лівому крилі носа, на спинці носа справа, на передній повіці правого ока, на правій вилиці, в ділянці лівого колінного суглобу.

Дані тілесні ушкодження утворились від дії (ударів) тупого твердого предмету (предметів) з відносно обмеженою контактуючою поверхнею.

Сполучена травма тіла у ОСОБА_11 має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент спричинення і стоїть в причинному зв`язку зі смертю.

Смерть ОСОБА_11 настала від сполученої травми тіла, яка ускладнилась травматичним шоком.

Дії ОСОБА_8 судом з ч. 1 ст. 115 КК України перекваліфіковано на ч. 2 ст. 121 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 вказує, що вирок суду є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого в наслідок м`якості.

На переконання прокурора, суд дійшов помилкового висновку, що умисел ОСОБА_8 не був направлений на заподіяння смерті потерпілого. Це підтверджує кількість завданих тілесних ушкоджень, хоча потерпілий не мав змоги чинити опір, ненадання потерпілому допомоги.

Просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді 13 років позбавлення волі. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Теплицького районного суду Вінницької області від 05.03.20202 року та остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років.

Також просить повторно дослідити докази, яким суд першої інстанції не надав належної оцінки.

Вважає, що досліджені судом першої інстанції докази вказують на наявність у ОСОБА_8 умислу на вбивство ОСОБА_11 .

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти апеляційної скарги і вважають вирок суду законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину за наведених у вироку обставин підтверджуються сукупністю достатніх, допустимих та належних доказів, зібраних у встановленому законом порядку і досліджених судом, яким надана належна оцінка.

Фактичні обставини нанесення обвинуваченим потерпілому чисельних ударів дерев`яною дошкою, ногами, стільцем, внаслідок чого настала його смерть, ніким із учасників провадження не оспорюються.

Доводи прокурора про те, що дії обвинуваченого необхідно кваліфікувати за ч.1 ст.115 КК України, оскільки він вчинив умисне вбивство, суперечать вимогам закону.

Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови №2 від 07 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» роз`яснив, що для відмежування умисного вбивства (ч.1 ст.115 КК України) від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч.2 ст.121 КК України), суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного.

Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Визначити, які конкретні злочинні наслідки своїх дій передбачав винуватий і бажав їх настання, можна лише за ретельного аналізу складу вчиненого злочину і виявлення його елементів та всіх обставин справи.

Відповідальність за ст.121 КК України настає й у тих випадках, коли умисел винного був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю, а фактично було спричинено тяжке тілесне ушкодження.

Місцевий суд дотримався наведених вимог закону та прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність у обвинуваченого ОСОБА_8 мети позбавити життя потерпілого ОСОБА_11 , з яким він мав неприязні відносини.

Так, в судовому засіданні обвинувачений заперечував, що мав намір вбивати потерпілого, а прийшов до нього, щоб нанести тілесні ушкодження через давню образу. Після побиття ОСОБА_12 на прохання останнього він дав йому ліки та покинув домоволодіння ОСОБА_11 .

Такі його показання узгоджуються з висновками судово-медичних експертиз, відповідно до яких у потерпілого ОСОБА_11 дійсно виявлено велику кількість тілесних ушкоджень у вигляді закритих та відкритих переламів кісток, забитих ран, крововиливів, синців та саден, проте відсутні ушкодження внутрішніх органів та головного мозку, що свідчить про відсутність великої сили нанесення ударів.

Наведене вище доводиться дослідженими безпосередньо за клопотанням прокурора , на виконання ч.3 ст.404 КПК України висновком експерта № 26 від 26.06.2020 року судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_11 та допиту експерта ОСОБА_9 ..

Експерт ОСОБА_9 за клопотанням сторони обвинувачення був допитаний в суді апеляційної інстанції, і пояснив, що удари були спричинені хаотично, з незначною силою та не спричинили пошкодження внутрішніх органів та головного мозку. Не було нанесено потерпілому і ударів, які могли б пошкодити внутрішні органи. Потерпілий помер від сполучної травми тіла, ускладненої травматичним шоком високого рівня. Крім того, на запитання прокурора експерт ОСОБА_9 пояснив, що потерпілий після отриманих травм міг ще рухатись , і якби вчасно була надана медична допомога (в частині зняття травматичного шоку), то можна було б врятувати потерпілого від смерті.

Крім того, відсутність умислу на вбивство підтверджується поведінкою обвинуваченого, який після побиття потерпілого надав на його прохання ліки і після того, як потерпілий прийняв ці ліки, покинув будинок.

Той факт, що обвинувачений відразу після побиття потерпілого не звернувся до лікувального закладу суд оцінює як такий, що не доводить умислу на вбивство, оскільки не спростовані твердження обвинуваченого про те, що потерпілий коли випив ліки, обвинувачений пішов з будинку, а про медичну допомогу потерпілий його не просив.

Крім того, ОСОБА_8 мав реальну можливість вчинити вбивство ОСОБА_11 , враховуючи, що у будинку крім нього та потерпілого нікого не було, проте обвинувачений після завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , та надання йому ліків , покинув будинок.

Отже, місцевий суд, всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, оцінив суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій не лише керуючись показаннями ОСОБА_8 , а з урахуванням сукупності всіх доказів, в тому числі знаряддя вчинення злочину, причин припинення злочинних дій, висновку судово-медичної експертизи про локалізацію і характер тілесних ушкоджень.

При цьому суд прийшов до обґрунтованого висновку, що обвинувачений не бажав настання смерті потерпілого та не припускав її настання. Водночас ОСОБА_8 усвідомлював, що може заподіяти шкоду здоров`ю ОСОБА_11 та свідомо припускав настання таких наслідків.

Таким чином, місцевий суд належним чином дослідив докази, що мають суттєве значення для з`ясування змісту та спрямованості умислу обвинуваченого та правильно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч. 2 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Згідно з приписами п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину тощо.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, місцевий суд, з огляду на обставини, які пом`якшують покарання (щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину), обставину, шо обтяжує покарання (рецидив злочину), враховуючи, що ОСОБА_8 раніше судимий, вчинив злочин під час іспитового строку, визнав вину, розкаявся у вчиненому, обґрунтовано визначив покарання в розмірі, наближеному до мінімального, передбаченому санкцією ч.2 ст.121 КК України що в повній мірі також узгоджується із рішеннями Європейського суду з прав людини у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005 року), де зазначено, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

Таке покарання, на думку колегії суддів, відповідає наведеним вимогам кримінального закону, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів і є справедливим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно і всебічно розглянути провадження і ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, колегією суддів не встановлено.

З огляду на наведене вище, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.376,405, 407, 419 КПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 07.12.2020 року відносно ОСОБА_8 , залишити без змін.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана до Верховного Суду протягом 3-х (трьох) місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою- з дня вручення йому копії ухвали апеляційного суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4