Справа №766/6422/19
н/п 1-кс/766/8099/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2021 року м. Херсон

Слідчий суддя Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду клопотання старшого слідчого 2-го відділу слідчого управління ГУНП в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі капітана поліції ОСОБА_3 про здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000084 від 12.05.2016 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 146 ч. 2, 162 ч. 2, 151 ч. 1, 353 ч. 1, 438 ч. 1 КК України щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

ВСТАНОВИВ:

В провадження слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_1 надійшло клопотання старшого слідчого 2-го відділу слідчого управління ГУНП в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі капітана поліції ОСОБА_3 про здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000084 від 12.05.2016 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 146 ч. 2, 162 ч. 2, 151 ч. 1, 353 ч. 1, 438 ч. 1 КК України щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Мотивуючи клопотання, слідчий вказує, що слідчим управлінням ГУНП в АР Крим та м. Севастополі проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000084 від 12.05.2016, вмежах якого ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 повідомлено про підозру увчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України, а ОСОБА_4 - у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України.

За висновками сторони обвинувачення ОСОБА_4 вчинив порушення законів і звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і виразилось у порушенні вимог ст. 147 Женевської Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, яке полягає у порушенні права на справедливий і офіційний судовий процес щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в умовах окупації частини території України, а саме Автономної Республіки Крим та м. Севастополя.

Так, стаття 438 КК України є бланкетною нормою, що відсилає до порушення законів та звичаїв війни, передбачених у міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Таким чином, при тлумаченні конкретних порушень законів та звичаїв війни, у даній справі необхідно керуватися Женевською конвенцію про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року (далі - Конвенція). Ця Конвенція містить перелік діянь, що становлять найбільш серйозні порушення.

Відповідно до статті 2 Конвенції, вона застосовується до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни. Конвенція також застосовується до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.

Внаслідок загострення політико-соціальної напруженості в Україні впродовж лютого 2014 року проросійські політичні та інші організації і об`єднання, підтримувані Російською Федерацією (далі РФ), активізували свою антиукраїнську діяльність спрямовану на ескалацію ситуації, що склалася та подальше її розхитування, особливо у Південно-Східних областях України та Автономній Республіці Крим.

Так, 03.02.2014 в Автономній Республіці Крим пройшов ряд мітингів проросійських сил в ході яких організатори та політичні діячі публічно закликали до насильницької зміни конституційного ладу та до захоплення державної влади в Криму. Того ж дня лідер партії «Русский блок» ОСОБА_9 заявив про створення з числа добровольців загонів самооборони.

Вказані загони так званої Самооборони Криму спільно із кадровими військовослужбовцями РФ (як тими, що дислокувались на базі Чорноморського Флоту РФ згідно двосторонніх договорів між Україною та РФ так і тими, що незаконно переправились з території РФ) забезпечили захоплення адміністративних будівель України, захоплення та блокування українських військових частин та організацію і проведення незаконного «референдуму щодо самовизначення Криму» на території Криму, що, в подальшому публічно підтвердили найвищі керівники Росії, включно з президентом РФ - ОСОБА_10 .

Внаслідок вказаних насильницьких агресивних дій РФ Україна втратила ефективний контроль над територією Криму у зв`язку з її окупацією ЗС РФ.

З метою «легітимізації» окупації 16.03.2014 владою АРК за підтримки РФ (у тому числі силової) проведено незаконний «референдум» для приєднання півострова до території РФ всупереч ст.ст. 5, 72 та 73 Конституції України. Результатом проведеного «референдуму» стали тимчасова окупація території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, а також їх входження до складу РФ на правах суб`єкта федерації.

В подальшому, вищим керівництвом РФ, з метою забезпечення режиму окупації та придушення спротиву проукраїнського населення Криму прийнято ряд «законів та підзаконних нормативних актів», якими створено незаконні судові, правоохоронні органи та органи місцевого самоврядування Республіки Крим.

Легітимізоване таким чином Росією та повністю підконтрольне їй самопроголошене керівництво окупованого Криму, з метою забезпечення та підтримання режиму окупації за допомогою так званих Самооборони Криму, правоохоронних органів та судів почало реалізувати політику РФ щодо переслідування населення за політичні, релігійні погляди, расовими етнічними ознаками тощо.

Серед основних злочинів, вчинених для забезпечення вказаного режиму є умисні вбивства, викрадення та зникнення, жорстоке та нелюдське поводження, незаконні позбавлення волі, позбавлення права на справедливий суд, незаконні привласнення та знищення майна, незаконний призов до лав ЗС РФ, переслідування, та позбавлення інших основоположних прав та свобод людини.

Крім того, окупаційною владою для забезпечення режиму окупації проводиться політика заміщення населення Криму російським, що виражається, окрім вже названих злочинів, у заселенні території Криму росіянами, поширенні російських законів на територію окупованого Криму, надання російського громадянства населенню Криму та привласнення державної власності України в Криму.

Таким чином найвище керівництво Російської Федерації через вчинення злочинів підконтрольними йому окупаційними «органами влади, правоохоронними органами», військовими та іншими організаціями забезпечує режим окупації в Криму.

В той же час, Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014, зокрема ст. ст. 1-3 визначено, що сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя є тимчасово окупованою внаслідок збройної агресії Російської Федерації з 20 лютого 2014 року.

Генеральна Асамблея ООН своєю Резолюцією 71/205 від 19.12.2016 року «Положення в області прав людини в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі (Україна)» засудила тимчасову окупацію Російською Федерацією частини території України - Автономної Республіки Крим та міста Севастополя.

Крім того, Резолюціями Генеральної Асамблеї ООН 72/190 від 19.12.2017 року «Положення в області прав людини в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі (Україна)» та 73/194 від 17.12.2018 Генеральна Асамблея вчергове засудила нинішню тимчасову окупацію Російською Федерацією частини території України - Автономної Республіки Крим та міста Севастополя.

Відповідно до статті 4 Конвенції, особами, що перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є.

Крім того, статтею 13 Конвенції визначено, що положення частини II (Загальний захист населення від деяких наслідків війни) стосуються всього населення країн, які перебувають у конфлікті, без будь-якої дискримінації за ознакою, зокрема, раси, національності, релігійних або політичних переконань, і спрямовані на полегшення страждань, спричинених війною.

Згідно статті 27 Конвенції, особи, що перебувають під захистом, мають право за будь-яких обставин, на особисту повагу, повагу до своєї честі, права на сім`ю, їхніх релігійних переконань та обрядів, звичок та звичаїв. До них завжди слід ставитися гуманно й захищати їх, зокрема, від будь-якого акту насильства чи залякування, від образ та цікавості натовпу.

Виходячи з того, що злочинні діяння були пов`язані з окупацією півострова та політикою окупаційної влади, спрямованої на переслідування осіб, які висловлюють проукраїнську позицію в частині підтримки позиції про територіальну цілісність України, виконавці злочину ОСОБА_4 та інші невстановлені особи усвідомлювали фактичні обставини, що свідчили про наявність збройного конфлікту (окупації). Як було зазначено вище, сам факт окупації був засуджений як міжнародною спільнотою, так і законодавством України, та був широко висвітлений в офіційних виданнях та медійному просторі.

Відповідно до статті 64 Конвенції кримінальне законодавство окупованої території залишається чинним, за винятком випадків, коли дія його скасовується або призупиняється окупаційною державою, якщо це законодавство становить загрозу безпеці окупаційної держави або є перешкодою виконання цієї Конвенції. Враховуючи згадане вище, та з огляду на необхідність забезпечення ефективного судочинства, суди окупованої території продовжуватимуть виконувати свої функції стосовно розгляду правопорушень, визначених цим законодавством.

У контексті окупації Криму, РФ, як окупаційна держава, не мала права втручатися у порядок здійснення правосуддя українськими судами.

Окрім цього, відповідно до статті 47 Конвенції особи, що перебувають під захистом, які знаходяться на окупованій території не будуть у жодному разі та жодним чином позбавлені переваг цієї Конвенції у зв`язку з будь-якими змінами, запровадженими стосовно керівних установ чи управління цією територією внаслідок її окупації, або у зв`язку з будь-якою угодою, укладеною між властями окупованої території та властями окупаційної держави, або у зв`язку з анексію окупаційною державою всієї або частини окупованої території.

Відповідно до статті 147 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни серйозні порушення, становлять такі порушення, що охоплюють такі дії, якщо їх здійснено проти осіб або власності, які перебувають під захистом цієї Конвенції, зокрема, умисне відбирання в особи, що перебуває під захистом, прав на справедливий і офіційний судовий процес, рекомендований цією Конвенцією.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), який набув чинності для України 25 липня 1990 р. особі, визнаній винною у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного зі збройним конфліктом, не може бути винесено жодного вироку, і вона не може бути піддана жодному покаранню, крім як за постановою неупередженого й відповідним чином створеного суду, що додержує загальновизнаних принципів звичайного судочинства, які включають в тому числі те, що процедура повинна передбачати надання звинуваченому до і під час суду всі необхідні права та засоби захисту, а також те, що жодна особа не може бути звинувачена у вчиненні кримінального правопорушення або засуджена за нього на підставі будь-якої дії чи недоліку, які не є кримінальним правопорушенням згідно з нормами національного законодавства або міжнародного права, дія яких поширювалася на цю особу під час вчинення такої дії чи бездіяльності.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка набрала чинності для України 11.09.1997 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Разом з тим встановлено, що Федеральним Законом РФ №154-Ф3 від 23.06.2014 «О создании судов Российской Федерации на территориях Республики Крым и города федерального значения Севастополя и о внесении изменений в отдельные законодательные акты Российской Федерации» створено систему судів на території Республіки Крим, зокрема створено так званий Сімферопольський районний суд Республіки Крим (який згідно ст. 66 Конвенції не є неполітичним військовим судом окупаційної держави, а відноситься до судів загальної юрисдикції РФ).

Достовірно знаючи про тимчасову окупацію Російською Федерацією території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя внаслідок збройної агресії Російської Федерації з 20 лютого 2014 року, ОСОБА_4 , будучи призначеним відповідно до Указу Президента Російської Федерації від 19 грудня 2014 року №786 «О назначении судей федеральных судов» на посаду «судді» вищевказаного «суду», усвідомлюючи, що так званий Сімферопольський районний суд Республіки Крим відповідно до положень ст. 64 Конвенції є незаконно створеним органом, приступив до виконання своїх безпосередніх обов`язків в складі вказаного органу.

Так, у ОСОБА_4 , у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але не раніше 31.05.2017 виник умисел на порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, шляхом порушення права на справедливий і офіційний судовий процес в межах здійснення розгляду «судового провадження №1-171/2017» за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в умовах окупації частини території України, а саме Автономної Республіки Крим та м. Севастополя.

Перебуваючи на посаді «судді» незаконно створеного Сімферопольського районного суду Республіки Крим, ОСОБА_4 31.05.2017 розпочав розгляд «судової справи №1-171/2017» щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 280.1 КК РФ, в порядку, визначеному процесуальним законодавством Російської Федерації.

В ході «судового розгляду» «обвинувального висновку» щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 встановлено, що обвинувачений є цивільною особою - громадянином України, «кримінальна справа» відносно якого порушена за фактом виступу ОСОБА_8 в прямому ефірі українського телеканалу «АТР», де останній начебто «публично обратился с призывами к неограниченому количеству лиц о необходимости нарушения териториальной целостности Росийской Федерации».

Усвідомлюючи, що ОСОБА_8 перебуває під захистом Женевської Конвенції про захист цивільного населення під час війни, ОСОБА_4 , в порушення вимог ст. ст. 4, 13, 47 та 64 вказаної Конвенції та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, продовжив «судовий розгляд» «кримінальної справи» щодо останнього, сприяючи таким чином реалізації політики окупаційної влади, спрямованої на кримінальне переслідування осіб, які висловлюють проукраїнську позицію в порушення свободи слова та думки в частині підтримки позиції про територіальну цілісність України та демонструючи свою залежність від органів окупаційної влади.

Продовжуючи реалізувати свій злочинний умисел шляхом порушення права на справедливий і офіційний судовий процес в межах здійснення розгляду «судового провадження №1-171/2017» за обвинуваченням ОСОБА_8 в умовах окупації Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, діючи в складі незаконно створеного Сімферопольського районного суду Республіки Крим ОСОБА_4 в період часу з 31.05.2017 по 27.09.2017 розглянув матеріали «кримінальної справи №», за результатами розгляду якої 27.09.2017 виніс «вирок», відповідно до якого визнав ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 280.1 КК РФ та призначив покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки із забороною займатися публічною діяльністю протягом 2 років з відбуванням основного покарання у виді позбавлення волі в колонії-поселенні.

Встановлено, що ОСОБА_4 , мотивуючи винесення «обвинувального вироку» щодо ОСОБА_8 , посилався на надані «стороною обвинувачення» та досліджені безпосередньо в ході «судового розгляду» докази, які на його думку беззаперечно вказували на наявність в діях ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 280.1 КК РФ.

Так, ключовими доказами, наданими «стороною обвинувачення», які були покладені в основу обвинувального вироку були «Заключение експерта №110», складене за результатами проведення «экспертом экспертного подразделения УФСБ России по Республике Крым и городу Севастополю» ОСОБА_11 «судово-лінгвістичної експертизи», відповідно до висновків якої з позиції лінгвістичної кваліфікації у висловлюваннях особи ( ОСОБА_8 ) в тексті стенограми відеозапису « ОСОБА_12 . Прямой эфир. 19.03.16» містяться заклики до здійснення екстремістської діяльності, а також містяться заклики до здійснення дій, направлених на порушення територіальної цілісності Російської Федерації; а також докази, якими «сторона обвинувачення» обґрунтовувала відповідність висловлювань ОСОБА_8 в прямому ефірі українського телеканалу «АТР» 19.03.2016 тексту «Дословный перевод видеозаписи выступления заместителя председателя центрального меджлиса крымскотатарского народа ОСОБА_13 », який був предметом дослідження «судово-лінгвістичної експертизи», за результатами якої складено «Заключение експерта №110».

Разом з тим, ОСОБА_4 проігноровано доводи учасників «судового процесу» зі сторони захисту з приводу невідповідності тексту «Дословный перевод видеозаписи выступления заместителя председателя центрального меджлиса крымскотатарского народа ОСОБА_13 » висловлюванням ОСОБА_8 , зокрема, не взято до уваги показання ОСОБА_14 , залученого в якості спеціаліста, який повідомив про наявність 17 невідповідностей в перекладі, а також проігноровані показання самого перекладача ОСОБА_15 , який під час «судового розгляду» повідомив, що він декілька разів перепідписував текст перекладу, який редагувався «следователем следственного отдела ФСБ России по Республике Крым и г. Севастополю». Натомість, ОСОБА_4 не прийняв до уваги такі показання, віднісшись до них критично.

Також, відповідно до Висновку експерта № 313/1 від 02.10.2019, складеного за результатами проведення експертом Центру судових і спеціальних експертиз Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз СБ України лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи встановлено, що в тексті «Дословный перевод видеозаписи выступления заместителя председателя центрального меджлиса крымскотатарского народа ОСОБА_13 », що починається словами «Ведущая: Добрый вечер!...» та закінчується словами «…Проснись мой народ, проснись!» у висловлюваннях ОСОБА_8 відсутні публічні заклики до здійснення екстремістської діяльності. Крім того, з лінгвістичної точки зору у наданому на дослідження тексті «Дословный перевод видеозаписи выступления заместителя председателя центрального меджлиса крымскотатарского народа ОСОБА_13 », що починається словами «Ведущая: Добрый вечер!...» та закінчується словами «…Проснись мой народ, проснись!» відсутні публічні заклики до здійснення дій, направлених на порушення територіальної цілісності України, а міститься публічний заклик повернення Україні територій АР Крим, Донецької та Луганської областей, анексованих Російською Федерацією.

Таким чином, ОСОБА_4 , допущено підміну власної оцінки доказів, яка повинна була ґрунтуватися виключно на законі «висновком лінгвістичної експертизи», складеним так званим «экспертом экспертного подразделения УФСБ России по Республике Крым и городу Севастополю», а також в порушення положень ч. 4 ст. 75 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I) не надано ОСОБА_8 під час суду всіх необхідні прав та засобів захисту та визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 280.1 КК РФ за висловлення публічного заклику повернення Україні територій АР Крим, Донецької та Луганської областей, окупованих Російською Федерацією, тобто за вчинення дій, які не є кримінальним правопорушенням згідно з нормами національного законодавства або міжнародного права, дія яких поширювалася на ОСОБА_8 під час його висловлювань в прямому ефірі українського телеканалу «АТР» 19.03.2016, що в свою чергу є відображенням залежності від окупаційної влади та упередженості самого судового процесу, спрямованого на кримінальне переслідування осіб, які висловлюють проукраїнську позицію в порушення свободи слова та думки в частині підтримки позиції про територіальну цілісність України.

Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, тобто у порушенні законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і виразилось у порушенні вимог ст. 147 Женевської Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, а саме у порушенні права на справедливий і офіційний судовий процес щодо ОСОБА_8 .

Слідчий вказує, що у зв`язку з наведеним, 17.10.2019 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 складено повідомлення про підозру за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст .438 КК України, тобто у вчиненні порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, що виразилось у порушенні вимог ст. 147 Женевської Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, яка набрала чинності для України 03.01.1955, яке полягає у порушенні ним права на справедливий і офіційний судовий процес щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в умовах окупації частини території України, а саме Автономної Республіки Крим та м. Севастополя.

Слідчий зазначає, що підозра ОСОБА_4 у вчиненні даного кримінального правопорушення, обґрунтовується зібраними у ході досудового розслідування доказами, а саме:

- Протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 від 14.12.2017;

- Протоколом допиту потерпілої ОСОБА_16 від 27.07.2017;

- Висновком експерта від 02.10.2019 за № 313/1, складеного за результатами проведення експертами КНДІСЕ лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи;

- Протоколом огляду від 14.08.2019;

- Протоколом огляду від 28.11.2017;

- Копією вироку від 27.09.2017 по кримінальній справі № , відповідно до якого ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 280.1 КК РФ

- Іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

- іншими оглянутими в ході здійснення досудового розслідування матеріалами кримінальної справи №, порушеної незаконно створеними органами «следственного отдела УФСБ России по Республике Крым и городу Севастополю»;

Слідчий вказує, що на даний час підозрюваний ОСОБА_4 проживає та переховується на тимчасово окупованій території АР Крим, де і зареєстровано його місце проживання, за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з не встановленням місцезнаходження ОСОБА_4 , у відповідності до вимог ч. 1 ст. 42 КПК України вжито заходи для вручення повідомлень про підозру у спосіб, передбачений для вручення повідомлень.

Відповідно до листа-роз`яснення АТ «Укрпошта» вбачається, що у зв`язку із блокуванням всіх відділень поштового зв`язку Укрпошти на території півострова, національний оператор змушений тимчасово припинити прийом пошти у напрямку АР Крим та м. Севастополя до врегулювання ситуації. Врегулювання проблеми доставки поштових відправлень до АР Крим може відбутися після відновлення конституційного ладу на тимчасово окупованій території півострова Крим та м. Севастополя.

У 174 випуску друкованого засобу масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр» від 09.09.2020 було розміщено оголошення щодо повідомлення ОСОБА_4 про виклики до прокурора відділу прокуратури АР Крим ОСОБА_17 за адресою: м. Київ, вул. Ділова, 24, для проведення необхідних слідчих та процесуальних дій у статусі підозрюваного.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_4 переховується від органів слідства та суду, 21.10.2020 року останнього оголошено в розшук.

Слідчий зазначає, що 30.10.2020 року з метою інформування підозрюваного, повідомлення про підозру було надіслано на електронну поштову адресу ІНФОРМАЦІЯ_3 , що належить так званому «Сімферопольському районному суду Республіки Крим», де працює ОСОБА_4 .

Додатково, з метою інформування підозрюваного, повістка про виклик була 04.11.2020 розміщена на офіційному сайті НПУ, відповідно до якої підозрюваний ОСОБА_4 викликався на 10.11.2020, але за викликом не прибув.

Також, повторно у випуску друкованого засобу масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр», 07.11.2020 було розміщено оголошення щодо повідомлення підозрюваного ОСОБА_4 про виклики до прокурора відділу прокуратури АР Крим ОСОБА_17 за адресою: м. Київ, вул. Ділова, 24, для проведення необхідних слідчих та процесуальних дій у статусі підозрюваного на 12.11.2020.

На даний час підозрюваний ОСОБА_4 продовжує переховуватись від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території АР Крим з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Це підтверджується протоколом огляду від 08.07.2021, згідно якого на офіційному сайті так званого «Сімферопольського районного суду Республіки Крим» зазначено, що ОСОБА_4 є діючим «суддею» так званого «Сімферопольського районного суду Республіки Крим» та він здійснює розгляд справ у день проведення огляду.

Згідно рапорту старшого о/у ВКП ГУНП в АР Крим та м. Севастополі Володимира Калініченка від 29.07.2021 встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в період з 29.07.2016 по 29.07.2021 державний кордон та адміністративну межу із Автономною Республікою Крим не перетинав. Оперативним шляхом встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 переховується на ТОТ АР Крим і перебуває на посаді судді так званого «Сімферопольського районного суду Республіки Крим» та здійснює розгляд судових справ у складі вищевказаного незаконно створеного органу.

Згідно відповіді 79 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 16.07.2021 встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 в період з 01.01.2018 року по 15.07.2021 року не перетинав державний кордон України та адміністративну межу.

Також, 22.07.2021 року на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора у розділі «Повістки про виклик та відомості про здійснення спеціального досудового розслідування» розміщено повістки про виклик підозрюваного ОСОБА_4 на 28.07.2021, 29.07.2021 та 30.07.2021 до прокурора прокуратури АР Крим та м. Севастополя ОСОБА_17 за адресою: м. Київ, вул. Ділова, 24, для проведення необхідних слідчих та процесуальних дій у статусі підозрюваного.

Окрім цього, вищевказані повістки 24.07.2021 були розміщені у випуску друкованого засобу масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр».

Проте, у зазначені дати та час підозрюваний ОСОБА_4 не прибув, про причини неявок не повідомив.

Слідчий вказує, що поряд з цим, 14.05.2021 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо вдосконалення окремих положень у зв`язку із здійсненням спеціального досудового розслідування» від 27.04.2021 № 1422-ІХ, яким внесені зміни, зокрема, до ст.ст. 135, 139, 297-1 КПК України, які стосуються порядку виклику та здійснення спеціального досудового розслідування стосовно осіб, які переховуються на тимчасового окупованих територіях.

На даний час, відповідно до вимог ч. 5 ст. 139 КПК України ухилення від явки на виклик слідчого, прокурора чи судовий виклик слідчого судді, суду (неприбуття на виклик без поважної причини більш як два рази) підозрюваним, обвинуваченим, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою агресором, є підставою для здійснення спеціального досудового розслідування чи спеціального судового провадження.

Водночас, згідно приписів ч. 1 ст. 297-1 КПК України спеціальне досудове розслідування (in absentia) здійснюється стосовно одного чи декількох підозрюваних згідно із загальними правилами досудового розслідування, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цієї глави.

Спеціальне досудове розслідування здійснюється на підставі ухвали слідчого судді у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених статтями 109, 110, 110-2, 111, 112, 113, 114, 114-1, 115, 116, 118, частиною другою статті 121, частиною другою статті 127, частинами другою і третьою статті 146, статтями 146-1, 147, частинами другою - п`ятою статті 191 (у випадку зловживання службовою особою своїм службовим становищем), статтями 209, 255-258, 258-1, 258-2, 258-3, 258-4, 258-5, 348, 364, 364-1, 365, 365-2, 368, 368-2, 368-3, 368-4, 369, 369-2, 370, 379, 400, 408, 436, 436-1, 437, 438, 439, 440, 441, 442, 443, 444, 445, 446, 447 Кримінального кодексу України, стосовно підозрюваного, крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошений у міжнародний розшук (ч. 2 ст. 297-1 КПК України).

При цьому, відповідно до вимог ч. 8 ст. 135 КПК України повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою - агресором, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою - сьомою цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб сайті Офісу Генерального прокурора.

На виконання вимог ст. 135 КПК України у зв`язку з тим, що підозрюваний ОСОБА_4 переховуються на ТОТ АР Крим повістки про виклик його до прокуратури АР Крим та м. Севастополя опубліковані на офіційному веб сайті Офісу Генерального прокурора, які розміщені 22.07.2021 із зазначенням дати прибуття - 28.07.2021, 29.07.2021, 30.07.2021.

Особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, вважається такою, яка належним чином повідомлена про виклик, з моменту опублікування повістки про її виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора (абз. 2 ч. 8 ст. 135 КПК).

На вказані виклики підозрюваний не прибув, причини неявки не повідомив, що згідно вимог ч. 5 ст. 139 КПК, вважається ухиленням від явки, яка є підставою для здійснення спеціального досудового розслідування.

Слідчий зазначає, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України; те, що він умисно та безпідставно ухиляється від явки на виклики слідчого, переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, оголошений у державний розшук та перебуває на тимчасово окупованій території України, а саме у місті Сімферополь, з метою виконання завдань кримінального судочинства, щоб кожний, хто вчинив злочини проти основ національної безпеки України, миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, орган досудового розслідування вважає, що з метою притягнення вищезгаданого підозрюваного до кримінальної відповідальності, необхідно провести спеціальне досудове розслідування (in absentia) у відповідності до положень глави 24-1 КПК України.

Посилаючись на вищевикладені обставини, слідчий просить клопотання задовольнити.

Прокурор у судове засідання не з`явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлявся у відповідності до норм діючого законодавства. Останній надав заяву про розгляд справи без його участі, клопотання підтримав, просив його задовольнити посилаючись на обставини зазначені у ньому.

Захисник підозрюваного у судове засідання не з`явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлявся у відповідності до норм діючого законодавства. Останній надав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання та дослідивши матеріали, якими клопотання обґрунтовується, приходить до наступного.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 297-1 КПК України, спеціальне досудове розслідування (in absentia) здійснюється стосовно одного чи декількох підозрюваних згідно із загальними правилами досудового розслідування, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цієї глави.

Відповідно до ч. 2 ст. 297-1 КПК України, спеціальне досудове розслідування здійснюється на підставі ухвали слідчого судді у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених статтями 109, 110, 110-2, 111, 112, 113, 114, 114-1, 115, 116, 118, частиною другою статті 121, частиною другою статті 127, частинами другою і третьою статті 146, статтями 146-1, 147, частинами другою - п`ятою статті 191 (у випадку зловживання службовою особою своїм службовим становищем), статтями 209, 255-258, 258-1, 258-2, 258-3, 258-4, 258-5, 348, 364, 364-1, 365, 365-2, 368, 368-2, 368-3, 368-4, 369, 369-2, 370, 379, 400, 408, 436, 436-1, 437, 438, 439, 440, 441, 442, 443, 444, 445, 446, 447 Кримінального кодексу України, стосовно підозрюваного, крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошений у міжнародний розшук. Здійснення спеціального досудового розслідування щодо інших злочинів не допускається, крім випадків, коли злочини вчинені особами, які переховуються від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошені у міжнародний розшук, та розслідуються в одному кримінальному провадженні із злочинами, зазначеними у цій частині, а виділення матеріалів щодо них може негативно вплинути на повноту досудового розслідування та судового розгляду.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 297-4 КПК України, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про здійснення спеціального досудового розслідування, якщо прокурор, слідчий не доведе, що підозрюваний переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошений у міжнародний розшук.

Під час вирішення питання про здійснення спеціального досудового розслідування слідчий суддя зобов`язаний врахувати наявність достатніх доказів для підозри особи щодо якої подано клопотання у вчиненні кримінального правопорушення.

Враховуючи, що органом досудового розслідування не доведено, що ОСОБА_4 переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України саме з метою ухилення від кримінальної відповідальності, оскільки з матеріалів клопотання вбачається, що останній не змінював свого місця перебування та наразі зареєстрований та проживає у АР Крим, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин слідчому судді не надано, крім того надіслання на електрону поштову адресу ІНФОРМАЦІЯ_3 , що належить так званому «Сімферопольському районному суду Республіки Крим», де працює ОСОБА_4 , повідомлення про підозру не свідчить про його отримання особою у передбачений діючим КПК України спосіб, а саме у відповідності до положень ст. 135 та 136 КПК України, відповідно доказів того, що підозрюваний переховується від органів досудового розслідування чи суду слідчим до клопотання не долучено, у зв`язку з чим слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 297-1, 297-4 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого 2-го відділу слідчого управління ГУНП в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі капітана поліції ОСОБА_3 про здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000084 від 12.05.2016 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 146 ч. 2, 162 ч. 2, 151 ч. 1, 353 ч. 1, 438 ч. 1 КК України щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити без задоволення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддяОСОБА_1