Справа № 129/2327/19
Провадження по справі № 1-кп/129/150/2021
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" жовтня 2021 р. Гайсинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючої ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

його захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Гайсині кримінальне провадження № 0000116 про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця села Іваньки Маньківського району Черкаської області, жителя АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, неодруженого, працюючого на тимчасових заробітках, раніше несудимого, студента Біблійного інституту «Жатва», обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, -

установив:
Солдат ОСОБА_6 як військовослужбовець військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) призначений наказом її командира на посаду старшого механіка-водія відділення збору та обробки даних розвідки взводу управління розвідувальної роти, всупереч ст. 17, 65 Конституції України, ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», положень Військової присяги, ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 25.03.2019 р. о 15-30 год. ОСОБА_6 з метою тимчасового ухилення від військової служби, умисно незаконно без дозволу командирів військової частини НОМЕР_1 в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою АДРЕСА_2 , проводив час на власний розсуд, проживав в АДРЕСА_3 до 15.05.2019 р. - дня повернення до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Дії ОСОБА_6 кваліфікуються за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби) в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Вину визнав повністю, щиро розкаявся і дав суду показання про те, що він 31.10.2017 р. призваний до лав Збройних Сил України на військову службу за контрактом, направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , що дислокується в АДРЕСА_2 ; зарахований до особового складу військової частини НОМЕР_1 на посаду старшого механіка-водія відділення збору та обробки даних розвідки взводу управління розвідувальної роти; 25.03.2019 р. о 15-30 год. він з метою тимчасового ухилення від військової служби, умисно незаконно без дозволу командирів військової частини НОМЕР_1 в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, самовільно залишив розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 , проводив час на власний розсуд, проживав в АДРЕСА_3 до 15.05.2019 р. дня прибуття до Військової служби правопорядку.

З урахуванням позицій прокурора та обвинуваченого, які заявили про скорочений порядок дослідження доказів, суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України обмежився допитом лише ОСОБА_6 , оскільки він розуміє зміст обставин, які ніким не оспорюються, немає сумніву в добровільності та істинності його позиції, ОСОБА_6 роз`яснено і зрозуміло неможливість оскарження цих обставин в апеляційному порядку.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети кари, виправлення і запобігання вчиненню винним нових кримінальних правопорушень, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

При цьому суд бере до уваги визначені ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи, ступінь тяжкості вчиненого злочину і законну за нього санкцію, особу винного та визначені ст. 66 КК України пом`якшуючі його обставини; вид і розмір призначеного покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення винної у скоєнні злочину особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Обираючи покарання ОСОБА_6 , за відсутності обтяжуючих, пом`якшуючими його обставинами суд визнає щире каяття та сприяння встановленню дійсних обставин справи, відсутність у нього судимості, його молодий вік; за таких обставин суд визнає, що виправити і запобігти скоєнню обвинуваченим нових кримінальних правопорушень можливо без ізоляції його від суспільства, призначивши йому покарання в межах санкції ч.4 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 від призначеного покарання звільнити, якщо протягом встановленого цим вироком іспитового строку він не скоїть нових кримінальних правопорушень та виконає обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України.
До набрання цим вироком законної сили запобіжний захід щодо ОСОБА_6 необхідно змінити з тримання під вартою на особисте зобов`язання, покласти на засудженого передбачений ч.5 ст. 194 КПК України обов`язок прибувати до суду за першою (кожною) вимогою.

Керуючись ст.ст. 370, 373, 374, 475 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_6 визнати винуватим в скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, призначити покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання звільнити, якщо в період іспитового строку тривалістю один рік він не скоїть нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього цим вироком обов`язки.
Згідно з ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
До набрання цим вироком законної сили запобіжний захід щодо ОСОБА_6 змінити з тримання під вартою на особисте зобов`язання, покласти на засудженого обов`язок прибувати до суду за першою (кожною) вимогою, звільнити його з-під варти із залу суду.

Вирок може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: