Постанова

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
1 грудня 2021 року

м. Київ
справа № 738/1179/19
провадження № 51- 2196 км 21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора ОСОБА_9 , який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 4 березня 2021 рокуу кримінальному провадженні, дані про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000159, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, котрий народився у м. Мена Чернігівської області, проживає на АДРЕСА_1 , такий, що не має судимості в силу ст. 89 Кримінального кодексу України (далі КК),

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК,
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 січня 2020 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців.
Прийнято рішення щодо речових доказів.
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині за таких обставин.
Так, 30 березня 2019 року у період часу між 21:00 21:30 ОСОБА_6 , будучи у стані алкогольного сп`яніння та перебуваючи на подвір`ї домогосподарства АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_10 , умисно, з метою заподіяння смерті, наніс йому один удар ножем в область грудної клітини, чим заподіяв ОСОБА_10 тяжке тілесне ушкодження, що призвело до його смерті.

Чернігівський апеляційний суд ухвалою від 4 березня 2021 року змінив вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 січня 2020 року щодо ОСОБА_6 , перекваліфікував дії останнього з ч. 1 ст. 115 КК на ч. 1 ст. 119 КК.
ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 119 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 4 роки. На підставі ст. 72 КК у строк покарання зараховано ОСОБА_6 строк його попереднього ув`язнення з 30 березня 2019 року по 4 березня 2021 року з розрахунку один день позбавлення волі за два дні обмеження волі.
В решті вирок місцевого суду залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_9 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просить ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Зазначає, що зібрані у кримінальному провадженні докази обвинувачення є допустимими та достатніми для доведення винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК. Натомість вказані докази у своїй сукупності не отримали правильної оцінки суду апеляційної інстанції, який, не навівши переконливих мотивів прийнятого рішення, дійшов необґрунтованого висновку про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_6 з ч. 1 ст. 115 КК на ч. 1 ст. 119 КК, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Крім того, вказує, що апеляційний суд необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання сторони обвинувачення про проведення повторної комісійної судово-медичної експертизи.
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримала касаційну скаргу прокурора, вважала доводи обґрунтованими та просила її задовольнити.
Потерпіла ОСОБА_8 заперечила проти касаційної скарги прокурора ОСОБА_9 , просила залишити її без задоволення, а судове рішення без зміни.
Захисник ОСОБА_7 та засуджений ОСОБА_6 також заперечували проти задоволення касаційної скарги прокурора та просили залишити її без задоволення.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції переглядає судове рішення суду апеляційної інстанції у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Отже, касаційний суд не перевіряє судове рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
За встановлених судами першої та апеляційної інстанцій фактичних обставин кримінального провадження дії ОСОБА_6 в частині заподіяння смерті ОСОБА_10 апеляційним судом правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 119 КК.
Натомість доводи касаційної скарги прокурора про правову оцінку таких дій за ч. 1 ст. 115 КК, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Так, прокурор у своїй касаційній скарзі посилався на порушення судом апеляційної інстанції принципу змагальності, оскільки, на його думку, суд безпідставно взяв до уваги висновки комісійної судово-медичної експертизи і залишив його клопотання про призначення повторної експертизи без задоволення.
Положеннями ст. 115 КК передбачено відповідальність за умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. З суб`єктивної сторони даний злочин характеризується умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини й бажає або свідомо припускає її настання.
Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їхні стосунки.
Спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб та засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинених діянь.
На відміну від умисного вбивства, вбивство з необережності (ст. 119 КК) має місце лише при необережній формі вини, для якої характерне поєднання усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру свого діяння (дії чи бездіяльності) та недбалого або самовпевненого ставлення до настання його суспільно небезпечних наслідків.
Згідно з вимогами ст. 91 КПК вказані обставини підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Обов`язок доказування покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, на потерпілого.
Переглянувши вирок місцевого суду за апеляційними скаргами ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_8 , дослідивши згідно з вимогами ст. 404 КПК в апеляційному порядку обставини, встановлені судом першої інстанції, зокрема, повторно допитавши обвинуваченого, потерпілу, дослідивши протокол та відеозапис слідчого експерименту за участі ОСОБА_6 від 31 березня 2019 року, протокол слідчого експерименту за участі ОСОБА_6 та судово-медичного експерта ОСОБА_11 , висновок експерта комісійної судово-медичної експертизи від 31 липня 2020 року, допитавши експерта ОСОБА_12 , апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч. 1 ст. 115 КК на ч. 1 ст. 119 КК.
Такий висновок апеляційного суду достатньо вмотивований і ґрунтується на доказах, які були предметом безпосереднього дослідження суду першої та апеляційної інстанцій, а саме: показаннях обвинуваченого, потерпілої, свідків, експертів, даних протоколів слідчих дій, висновках експертиз та інших письмових документах, які у своїй сукупності отримали належну оцінку апеляційного суду та змістовно наведені в ухвалі
Так, під час здійснення кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій ОСОБА_6 свою винуватість в інкримінованому йому злочину не визнав і зазначав, що заподіяв смерть потерпілому ОСОБА_10 з необережності. При цьому, відразу після виявлення поранення брата, повідомив про це свою співмешканку та попросив викликати швидку медичну допомогу. Також стверджував, що під час слідчого експерименту 31 березня 2019 року обмовив себе оскільки слідчий здійснював на нього тиск.
Повторно досліджуючи докази надані стороною обвинувачення суд апеляційної інстанції вмотивовано визнав протокол слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 від 31 березня 2019 року недопустимим доказом, оскільки вказану слідчу дію було проведено органом досудового розслідування з порушеннями вимог кримінального процесуального закону.Відтак, й висновки судових експертиз та експертного дослідження, які були проведені на підставі даних цього протоколу слідчого експерименту, також було визнано апеляційним судом недопустимими доказами із застосуванням до них доктрини «плодів отруйного дерева».
Разом із тим, апеляційний суд за клопотанням сторони захисту призначив слідчий експеримент за участю ОСОБА_6 та судово-медичного експерта ОСОБА_11 , а також комісійну судово-медичну експертизу з метою експертної оцінки обставин, встановлених в ході проведеного слідчого експерименту.
Згідно з протоколом проведеного слідчого експерименту від 29 червня 2020 року було встановлено, що ОСОБА_6 намагався забрати у потерпілого ОСОБА_10 ніж, але травмував палець, після чого наніс потерпілому удар ногою в пах від чого останній зігнувся, але продовжував тримати ножа. Після нанесення удару ОСОБА_6 потягнув брата на себе і той впавши на землю зойкнув, а згодом було встановлено, що він отримав ножове поранення. Умислу вбивати ОСОБА_10 він не мав.
За результатами комісійної судово-медичної експертизи (№ 41 від 31 липня 2020 року) показання засудженого ОСОБА_6 щодо механізму утворення тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_10 знайшли своє підтвердження.
Крім того, такий висновок також було підтверджено й показаннями експерта ОСОБА_12 , котрий надав детальні відповіді під час судового розгляду в суді апеляційної інстанції. При цьому вказаною комісійною судово-медичною експертизою та показаннями експерта ОСОБА_12 було спростовано показання експерта ОСОБА_11 , надані ним раніше, котрий заперечував можливість отримання ножового поранення ОСОБА_10 за обставин, описаних та продемонстрованих засудженим ОСОБА_6 під час слідчого експерименту.
Таким чином, встановивши відсутність у матеріалах кримінального провадження достатніх доказів, які би поза розумним сумнівом свідчили про вчинення ОСОБА_6 умисного вбивства ОСОБА_10 , апеляційний суд правильно перекваліфікував дії засудженого з ч. 1 ст. 115 на ч. 1 ст. 119 КК.
Ухвала апеляційного суду належним чином вмотивована та відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
Переконливих доводів на спростування висновків апеляційного суду в частині кваліфікації дій засудженого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 119 КК прокурор у касаційній скарзі не навів.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, не встановлено.
За таких обставин, касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 4 березня 2021 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3