Провадження № 1-кс/344/5353/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2021 року Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Івано-Франківську скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим,-

В С Т А Н О В И В:

Скаржник звернувся в суд із зазначеною скаргою, в якій прохає постанову старшого слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Івано-Фрагківську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим від 12.07.2021 скасувати.

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_5 від 29.07.2021 дану скаргу повернуто заявнику з мотивів того, що постановою прокурора від Івано-Франківської обласної прокуратури від 29.07.2021 було змінено підсудність кримінального провадження №00 00087 та направлено для подальшого розслідування у Косівський РВП ГУ НП в Івано-Франківській області.

Ухвалою Колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду від 19.08.2021 скасовано вищевказану ухвалу слідчого судді про повернення скарги та вказано, що оскільки ОСОБА_3 оскаржує постанову саме старшого слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Івано-Франківську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львів, ОСОБА_4 , на думку суду апеляційної інстанції, скарга підлягає до розгляду Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області.

Відтак вказана скарга направлена на розгляд слідчому судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області та після відповідного автоматизованого розподілу прийнята до свого провадження слідчим суддею ОСОБА_1 .

В судове засідання сторони не прибули.

Скаржник підтримав вимоги скарги та подав заяву про розгляд справи без участі скаржника та просив скаргу задовольнити, а слідчий будучи повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання не прибув, подав заперечення щодо скарги, при цьому органом досудового розслідування також надано копію постанови про зміну підсудності кримінального провадження №00 00087, в якому і подано скаргу, що в свою чергу з огляду на висловлені вище правові позиції апеляційного суду, які покликані забезпечити єдність та сталість судової практики, не перешкоджає розгляду даної скарги по суті.

Враховуючи вимоги КПК щодо часових меж розгляду скарги, те, що скаржник виклав обставини по суті даної скарги безпосередньо у скарзі та прохав про її розгляд без участі скаржника, те, що, слідчий в судове засідання не з`явився, при цьому його відсутність не є перешкодою для розгляду скарги, то слідчий суддя вважає за можливе розглянути скаргу по суті з постановленням ухвали, враховуючи положення ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо розгляду справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Дослідивши матеріали судового провадження за скаргою, приходжу до наступного висновку.

В даний час співробітниками Косівського РВП ГУ НП в Івано-Франківській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №00 00087, внесеному до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 397 КК України.

09.07.2021 ОСОБА_3 звернувся до органу, що проводить досудове розслідування (на той момент - Четвертий слідчий відділ (з дислокацією у м. Івано-Фрагківську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташований у м. Львові) із заявою про визнання його потерпілим (в матеріалах даної скарги на постанову про відмову у визнанні потерпілим скаржником не було долучено копії цієї заяви, що унеможливлює слідчого суддю надати їй оцінку).

12.07.2021 старшим слідчим Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Івано-Фрагківську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_4 винесено оскаржувану постанову про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_6 в кримінальному провадженні 00 00087 від 25.09.2019 (а.с. 8-9).

22.07.2021 ОСОБА_3 отримав копію постанови старшого слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Івано-Фрагківську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_4 від 12.07.2021 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим в кримінальному провадженні (а.с.10).

Відповідно до ст.303 КПК України передбачено виключний перелік питань, органів та посадових осіб рішення, дії та бездіяльність яких, може бути оскаржено на досудовому провадженні, зокрема згідно п.5 ч.1 ст.303 КПК України може бути оскаржено рішення прокурора,слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Частиною 1 статті 304 КПК України передбачено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Враховуючи, що оскаржувану постанову скаржник отримав 22.07.2021, і жодних доказів супротивного слідчому судді не надано, а до слідчого судді скаржник звернувся 27.07.2021, то скаржником дотримано визначені процесуальним законом строки звернення до суду для відповідного оскарження.

Згідно із ч. 1 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Відповідно до Рекомендації (2006) 8 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо допомоги потерпілим від злочинів від 14.06.2006 року під поняттям «потерпілий» слід розуміти фізичну особу, що зазнала шкоди, включаючи фізичні ушкодження або психічні травми, душевні страждання або економічні втрати, спричинені діями або бездіяльністю, які є порушенням норм кримінального права держав-членів. У належних випадках термін «потерпілий» також охоплює найближчих членів сім`ї або утриманців прямо постраждалої особи (п.1.1)

Згідно до ч.5 ст.55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Аналіз вказаних вище норм свідчить про те, що слідчий або прокурор зобов`язані винести мотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим за наявності очевидних та достатніх підстав, які дають можливість зробити висновок про відсутність заподіяної шкоди певній особі (фізичній або юридичній).

Враховуючи викладену у ЄРДР інформацію (фабулу), правову кваліфікацію за ч.2 ст. 397 КК України, очевидним є, що у зазначеному кримінальному провадженні особа, яка вважає себе потерпілим, повинна надати докази на підтвердження порушення своїх прав, вказати яку саме шкоду (моральну, фізичну або майнову) і в якому розмірі (на її думку) їй завдано.

При цьому, слід вказати, що коментована норма зазначає про те, що вчинення в будь-якій формі перешкод означає створення пере¬пон для здійснення правомірної діяльності захисника чи представ¬ника особи з надання правової допомоги шляхом застосування пси¬хічного чи фізичного насильства, підкупу, безпідставної відмови у наданні таким особам необхідних для виконання ними своїх повно¬важень документів чи іншої інформації, неправомірне позбавлення зазначених осіб права захищати особу чи представляти її інтереси в суді або у будь-який інший спосіб. Якщо вчинення перешкод саме по собі є кримінально караним, воно потребує додаткової кваліфі¬кації за відповідною статтею Особливої частини КК. Наприклад, як¬що таке перешкоджання здійснювалось шляхом погрози вбивст¬вом, вчинене потребує кваліфікації за відповідними частинами ст. ст. 397 та 129. А зазначення про кваліфікуючу ознаку злочину (ч. 2 ст. 397) передбачає вчинення йо¬го службовою особою з використанням свого службового станови¬ща.

Загалом же в основі набуття статусу потерпілого у кримінальному провадженні лежить одночасна сукупність таких умов: фактичної (завдання кримінальним правопорушенням відповідної шкоди) та формальної (подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого).

В той же час слідчому судді не надано скаржником копії своєї заяви про визнання його потерпілим, як формальної умови набуття статусу потерпілого, і як наслідок, надання вже слідчим суддею відповідної оцінки про те, чи розкриває така заява в повній мірі фактичні умови про завдання шкоди, а робити такі висновки із самої скарги на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим скаржника не є вірним, оскільки невідомо чи ці документи (заява про визнання потерпілим і скарга на постанову про відмову у визнанні потерпілим) є тотожними за змістом, а рішення же суду в свою чергу не може базуватися на жодних припущеннях.

У відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

З положень ст. 84 КПК України слідує, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно до ч.1 ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.

У відповідності до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

За загальним правилом будь-який процесуальний документ, яким є і постанова слідчого, має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, і якщо постановою слідчий відмовляє у задоволенні клопотання особи, то в ній має бути викладено суть заяви (клопотання) особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають задоволення такого клопотання, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

При цьому з оскаржуваної постанови, що долучена до матеріалів скарги, вбачається, що клопотання скаржника була розглянуто в межах встановлених КПК строків для вирішення таких процесуальних питань, а постанова про відмову в задоволенні клопотання слідчим була прийнята в рамках його повноважень, вмотивовано та з дотриманням вимог КПК України, а сама по собі описка у вступній частині постанови щодо дати внесення відомостей до ЄРДР не може бути підставою для її скасування, при цьому жодних інших доказів, які б містили підстави для скасування оспорюваної постанови слідчому судді сторонами не надано.

Отож в межах питань розгляду скарги та виходячи з наданих сторонами скарги матеріалів слідчий суддя не може поза розумним сумнівом прийти до переконання про те, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

В той же час скаржник не позбавлений права повторно звернутися до слідчого чи прокурора з обґрунтованим клопотанням та відповідними доказами про визнання його потерпілим.

У зв`язку з чим, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 306-307, 309, 372, ст.376, ст.392, 532 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні вимог скарги відмовити.

Положення частини третьої статті 307 щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4-р(II)/2020 від 17.06.2020 Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру (ч.3 ст. 307 КПК України).

Слідчий суддя ОСОБА_1