Справа № 206/4237/20
Провадження № 1-КП/932/810/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 вересня 2021 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого-судді: ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: ОСОБА_2

з участю

прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченого: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань під № 0001100 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Дніпропетровська, який має вищу освіту, одруженого, не працюючого, який є засновником Приватного агропромислового підприємства

М Самара М», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська перебуває обвинувальний акт з додатками відносно ОСОБА_4 за ч.1 ст. 366 КК України.

Обвинуваченим ОСОБА_4 до суду подано клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, оскільки обвинувальний акт йому не був вручений й тим самим прокурором порушено його право на захист.

Також, обвинуваченим ОСОБА_4 подано скаргу на дії слідчого та прокурора у кримінальному провадженні, оскільки органом досудового розслідування було порушено підслідність даного кримінального провадження.

Обвинувачений наполягав на задоволенні клопотання про повернення обвинувального акту з підстав вказаних у клопотанні, а також просив задовольнити скаргу, оскільки, на його думку, дії слідчого та прокурора є протиправними.

Прокурор заперечувала проти повернення обвинувального акту, оскільки підстави для повернення обвинувального акту визначені статтею 291 КПК України відсутні. Зазначила, що доводи обвинуваченого про неотримання копії обвинувального акту з реєстром не є підставою для повернення обвинувального акту прокурору у розумінні норм КПК України. При цьому, оскільки обвинувачений ухилявся від вручення йому обвинувального акту, то прокурором в присутності понятих було складено акт про уникнення в отриманні ОСОБА_4 обвинувального акту та реєстру матеріалів кримінального провадження, а тому вважає що обвинувальний акт не був вручений особисто обвинуваченому з об`єктивних причин. В задоволенні скарги також просила відмовити. Вважала за необхідне призначити обвинувальний акт до розгляду у відкрите судове засідання.

Вислухавши думку учасників процесу, суд доходить наступного висновку.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим статтею 291 КПК України.

Згідно з ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

При цьому невручення обвинуваченому обвинувального акту та реєстру досудового розслідування не є підставою для повернення обвинувального акту, оскільки єдиною та законною підставою для повернення обвинувального акту прокурору є невідповідність змісту самого обвинувального акту вимогам саме статті 291 КПК України.

Також, пунктом 5 ч.2 ст.291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

При цьому, відповідно до чинного законодавства, у міжнародних джерелах права, зокрема в Конвенції, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи ( рішення ЄСПЛ «Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

Конкретності саме змісту обвинувачення, стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року.

Однак, як вбачається з обвинувального акту, фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_4 чітко не визначені, формулювання обвинувачення є не конкретним.

Так, в обвинувальному акті зазначено, що у ОСОБА_4 у невстановлений час та місці, при невстановлених обставинах, але не пізніше 19.01.2018 року, виник злочинний умисел спрямований на складання та видачу службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів та внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, з метою отримання правовстановлюючих документів.

Реалізуючи свій злочинний умисел на вчинення вказаних дій, ОСОБА_4 , будучи службовою особою, в невстановлений слідством час, але не пізніше 25.05.2018 року, вніс недостовірні відомості, підписав дані документи, які в подальшому передав Центру надання адміністративних послуг ДМР, де відбулася реєстрація та в подальшому отримано право власності на нежитлові приміщення по АДРЕСА_2 .

Умисні дії ОСОБА_4 , що виразились у складанні та видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесенні до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, кваліфіковані за ч.1 ст. 366 КК України.

При цьому, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_4 будучи засновником та власником ПАП «М Самара - М», який, крім іншого, призначає директора на підставі Статуту підприємства, виконував організаційно розпорядчі, адміністративно господарські функції та відповідно з приміткою ст. 364 КК України є службовою особою.

В подальшому, зміст обвинувального акту містить посилання на дії ОСОБА_4 як засновника та директора, а не засновника та власника, наведене свідчить про те, що обвинувальний акт є неконкретним, так як незрозуміло - описані дії ОСОБА_4 вчинив як засновник та власник, чи як засновник та директор.

Крім того, не зазначено, чи входило до повноважень саме директора складання та оформлення Декларації про готовність до експлуатації об`єктів.

Також, обвинувачення посилається на те, що ОСОБА_4 , виконуючи організаційно розпорядчі та адміністративно господарські функції, відповідно з приміткою ст. 364 КК України є службовою особою. Однак, відповідно цієї примітки (станом на момент інкримінованого діяння в редакції 10.11.2015 року ), службовими особами визначені особи у статтях 364, 368, 368-2, 369 КК України, а не за статтею 366 КК України.

При цьому, ця примітка зазначає, що службовими особами є особи, які виконують постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Висунуте обвинувачення, не містить посилань, що ОСОБА_4 виконує вищезазначені функції.

Тобто, викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими в обвинувальному акту, містять явні суперечності.

Таким чином, вищезазначене свідчить про не відповідність обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України, оскільки як би не вбачав прокурор фактичні обставини справи, викладаючи їх в обвинувальному акті, він повинен формулювати обвинувачення керуючись і положенням КК України, тобто і матеріальним законом та не допускати спрощень та суперечностей у викладені цих обставин.

У відповідності до кримінально- процесуального законодавства України судовий розгляд справи проводиться у межах висунутого обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті і законом передбачена можливість прокурора змінити обвинувачення в суді під час судового розгляду справи по суті тільки у разі встановлення нових фактичних обставин кримінального правопорушення.

В той же час, вказані недоліки обвинувального акту щодо ОСОБА_4 , його не конкретність, суперечність порушують право обвинуваченого, передбачене ст.42 КПК України, знати у вчинені якого кримінального правопорушення він обвинувачується, що тим самим унеможливлює якісно і в повні мірі здійснити захист, чим істотно порушується право обвинуваченого ОСОБА_4 на захист.

Стосовно скарги ОСОБА_4 на дії слідчого та прокурора у даному кримінальному провадженні, то суд вважає за необхідне відмовити в її задоволенні, з наступних підстав.

Так, відповідно за ст. 303 КПК України, скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, дійсно можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами ст. 314-316 КПК України.

При цьому, частина 4 ст. 291 КПК України забороняє надання суду до початку судового розгляду будь-яких документів, крім передбачених зазначеною статтею (обвинувальний акт та реєстр).

Зі змісту поданої скарги вбачається, що вона фактично зводиться до оцінки складених слідчим процесуальних документів та їх оформлення, повноважень слідчого щодо здійснення досудового розслідування, оцінки повноважень прокурора щодо процесуального керівництва, їх дій, винесення та оформлення процесуальних документів, прийнятих під час досудового розслідування прокурорами та слідчим рішень.

Однак, враховуючи те, що під час підготовчого провадження оцінка зібраних матеріалів не проводиться, суд вважає доводи скарг обвинуваченого такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись, ст. ст. 291, 314-316, 376, 395 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:
Повернути прокурору обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні зареєстрованому у Єдиному реєстрі досудових розслідувань під № 0001100 відносно ОСОБА_4 за ч.1 ст. 366 КК України, у зв`язку із його невідповідністю вимогам КПК України.

Відмовити ОСОБА_4 у задоволенні скарги на дії слідчого та прокурора.

На ухвалу суду в частині повернення обвинувального акту може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду, через Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська, протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1