Справа № 466/5236/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 жовтня 2021 року м.Львів

Шевченківський районний суд м.Львова

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретарів с/з ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000451 від 02 червня 2021 року про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львів, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, працездатного, не працевлаштованого, раніше судимого, востаннє вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 18.03.2021 за ч.1 ст.185 КК України до штрафу у розмірі 17 тис. грн., який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

у с т а н о в и в:

ОСОБА_3 07 квітня 2021 року приблизно о 13:00 год., перебуваючи у спільному із батьком помешканні за адресою: АДРЕСА_1 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), керуючись корисливим мотивом, з метою власного протиправного збагачення, переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно, викрав мікрохвильову піч марки «Zelmer», вартістю 2500 грн., що належить його батькові - ОСОБА_5 , розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 2500 гривень.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Також, ОСОБА_3 , 16 квітня 2021 року приблизно о 09:00 год., перебуваючи у спільному із батьком помешканні за адресою: АДРЕСА_1 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), керуючись корисливим мотивом, з метою власного протиправного збагачення, переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, діючи повторно, шляхом вільного доступу, таємно, викрав праску марки «SACHI» синьо-білого кольору, вартістю 800 грн., належну його батькові ОСОБА_5 , розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 800 гривень.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Крім цього, ОСОБА_3 16 квітня 2021 року, приблизно о 15:00 год., перебуваючи у спільному із батьком помешканні за адресою: АДРЕСА_1 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), керуючись корисливим мотивом, з метою власного протиправного збагачення, переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, діючи повторно, шляхом вільного доступу, таємно, праску марки «Nippon», вартістю 1000 грн., належний його батькові ОСОБА_5 , розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 1000 гривень.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Також, ОСОБА_3 27 квітня 2021 року приблизно о 11:00 год., перебуваючи у спільному із батьком помешканні за адресою: АДРЕСА_1 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), керуючись корисливим мотивом, з метою власного протиправного збагачення, переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, діючи повторно, шляхом вільного доступу, таємно, мобільний телефон марки «SAMSUNG» моделі «GT3530» вартістю 400 грн., належний його батькові ОСОБА_5 , розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 400 гривень.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Крім цього, ОСОБА_3 30 квітня 2021 року приблизно о 11:00 год., перебуваючи у спільному із батьком помешканні за адресою: АДРЕСА_1 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), керуючись корисливим мотивом, з метою власного протиправного збагачення, переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, діючи повторно, шляхом вільного доступу, таємно, викрав велосипед марки «MC Kenzie», сірого кольору, вартістю 9000 грн., належний його батькові ОСОБА_5 , розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 9000 гривень.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Крім цього, ОСОБА_3 03 травня 2021 року приблизно о 11:00 год., перебуваючи у спільному із батьком помешканні за адресою: АДРЕСА_1 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), керуючись корисливим мотивом, з метою власного протиправного збагачення, переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, діючи повторно, шляхом вільного доступу, таємно, викрав Wi-Fi розтер марки «TPLink», вартістю 500 грн., належну його батькові ОСОБА_5 , розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 500 гривень.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю та пояснив, що він підтверджує обставини, викладені в обвинувальному акті. Просить його суворо не карати, оскільки він щиро кається.

Потерпілий ОСОБА_5 подав заяву про розгляд кримінального провадження у відсутності представника, претензій майнового чи морального характеру немає.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню щодо тих обставин, які ніким із учасників кримінального провадження не оспорюються, і немає сумнівів у добровільності їх позиції, обмежився допитом обвинуваченого, а також доказами що характеризують особу обвинуваченого.

При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміє обвинувачений зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснив йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Крім повного визнання обвинуваченим своєї винуватості, його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення повністю і об`єктивно стверджується визнавальними показаннями обвинуваченого ОСОБА_3 , зібраними та дослідженими в ході судового розгляду доказами та його дії необхідно вірно кваліфікувати за ч.2 ст.185 КК України за ознакою таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинено повторно.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України повністю та об`єктивно доведена.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, суди повинні виходити з класифікації злочинів згідно ст. 12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

У справі №205/7091/16-к від 17.10.2019 ВС розтлумачив судову дискрецію у кримінальному судочинстві та звернув увагу на міжнародно-правове регулювання зазначеного інституту.

Так, поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду, принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 міру покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, дані про особу засудженого, про те, що він є особою молодого віку, у лікарів нарколога і психіатра на обліку не перебуває, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та вчинення ним нових злочинів через незначний проміжок часу після постановлення вироку Шевченківським районним судом м.Львова від 17 червня 2020 року за ч.1 ст.185 КК України, яким призначено покарання у виді штрафу у розмірі 17000 гривень і такий ОСОБА_3 не сплачено, на шлях виправлення не став.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання суд не вбачає і такі не зазначені в обвинувальному акті.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що ОСОБА_3 необхідно призначити покарання в межах санкції частини 2 статті 185 КК України у виді позбавлення волі.

Орган пробації Шевченківського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» у Львівській області у судовій доповіді від 06.07.2021 вважає, що виправлення ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства.

Наведені вище обставини суд визнає такими, що знижують ступінь небезпеки ОСОБА_3 для суспільства, а тому обираючи міру покарання, суд вважає, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів можливо без ізоляції від суспільства і вважає можливим застосувати положення ст.75 КК України та звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням і покладанням на нього обов`язків, передбачених ч.1,2 ст.76 КК України.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_6 не обирався.

Речові докази відсутні.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Керуючись ст. 349, 370, 373, 374 КПК України, суд,-

у х в а л и в :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України та призначити обвинуваченому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року 6 (шести) місяців іспитового строку не вичнить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності до ч. 1,2 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Покарання у виді штрафу у розмірі 17 000 гривень згідно вироку Шевченківського районного суду м.Львова від 18 березня 2021 року - виконувати самостійно.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирався.

Речові докази - відсутні.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1