Справа № 456/353/20
Провадження № 1-кп/456/74/2022
ВИРОК
іменем України

21 лютого 2022 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,
адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий кримінальне провадження щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Великі Дідушичі Стрийського району Львівської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , із середньою спеціальною освітою, не одруженого, працюючого зубним техніком в ТзОВ «МаксимусЛаб», раніше не судимого, -

за ч.2 ст.286 КК України,
в с т а н о в и в :
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
ОСОБА_4 02.12.2018 близько 16:50 години, проявивши злочинну недбалість, керуючи технічно справним автомобілем марки «Opel Corsa», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 та рухаючись ним автодорогою «Стрий-Моршин», яка пролягає через вулицю Богдана Хмельницького с. Довге Стрийського району в напрямку до м. Моршин Львівської області, при проїзді її ділянки в районі нерегульованого перехрестя вказаної вулиці та вулиці Шевченка с. Довге Стрийського району Львівської області, яка виразилися в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки, на дорозі із двохстороннім рухом, без причин технічного характеру, не обравши безпечної швидкості, внаслідок чого керований ним автомобіль втратив керованість, змінив попередній напрямок руху (попередню траєкторію руху) і виїхав на вулицю Шевченка де неподалік будинку № 6 с. Довге Стрийського району Львівської області, рухався пішохід ОСОБА_7 і якого він вчасно міг виявити в полі свого зору, не зменшив швидкості та не зупинився, щоб дати йому дорогу, такими своїми діями створив аварійну обстановку, яка призвела до наїзду на нього. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пішохід ОСОБА_7 , згідно висновку експерта від 20 січня 2020 року, отримав важку поєднану травму тіла, відкриту черепно-мозкову травму з крововиливом над твердою мозковою оболонкою в середній черепній ямці зліва, перелом скулової кістки зліва, множинними багато уламковими переломами верхньої та задньої стінок лівої гайморової пазухи зі зміщенням уламків, перелом задньої стінки правої гайморової пазухи, багато-уламковими переломами кісток спинки носа з викривленням носової перегородки вліво, наявності крові в обох гайморових, лобній та основній пазухах, перелом лівої ключиці в середній третині з незначним зміщенням, закритим переломом лівої променевої кістки в нижній третині, тупою травмою грудної клітки у вигляді множинних односторонніх переломів ребер (шостого, сьомого, восьмого, дев`ятого, десятого) по середньо-пахвинній лінії зліва, тупою травмою тазу у вигляді, закритого косого перелому верхньої гілки правої лобкової кістки, садно чола зліва, ранами лівої верхньої повіки, носа, підборіддя, лівої руки та правої і лівої гомілок, осадженням м`яких тканин голови, тулуба, за ступенем тяжкості мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження по небезпеці для життя в момент заподіяння. Вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок порушення чинних Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_4 , а саме: п. 1.2 (в Україні встановлено правосторонній рух транспортних засобів); п. 1.5. (дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків); п. 1.10 (в частині значення терміну «безпечна швидкість» - швидкість, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах); п. 2.3 (підпункту «б» - бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну; «д» водій зобов`язаний не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху); п. 10.1 (перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху); п. 12.1 (під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним) і вказані порушення ОСОБА_4 вимог ПДР України є в прямому причинному зв`язку з наслідками що настали.

Таким чином, ОСОБА_4 порушив вимоги п. 1.2, п. 1.5, п. 1.10, п.п. «б», «д» п. 2.3, п.10.1, п.12.1 Правил дорожнього руху України, в результаті чого відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої ОСОБА_7 спричинено тяжкі тілесні ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 286 КК України.

Стаття (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за вищезазначене кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
ч.2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження потерпілому.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину не визнав, на підставі ст.63 Конституції України відмовився від дачі показань, просить суд його виправдати.

Встановлені судом обставини та докази на їх підтвердження.
Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

У силу ст. 337 КПК України cудовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею, а це, зокрема, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у обвинувальному акті, винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за викладених вище обставин, повністю підтверджується зібраними на досудовому слідстві та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, яким судом надано ретельну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення:
показаннями в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_6 про те, що близько 16.00 год. 02 грудня 2018 року до нього зателефонував його знайомий та повідомив, що його батько потрапив під колеса автомобіля. Він вибіг до магазину і побачив скупчення людей, батько лежав на дорозі, біля нього був обвинувачений та його брат. Хлопці повідомили, що наїхали на батька і вже викликали карету швидкої медичної допомоги та працівників поліції. Після надання батькові першої медичної допомоги, вони поїхали у лікарню, а з хлопцями обмінялися номерами мобільних телефонів. В лікарні до нього підходив батько обвинуваченого, пропонував грошові кошти, намагався залагодити ситуацію. Казав, що вони згідні повністю відшкодувати шкоду. Хлопці постійно телефонували, цікавилися здоров`ям батька. Дійсно шкода відшкодована в розмірі 3000 доларів США, про що написана відповідна розписка. В лікарні батько в присутності нотаріуса написав розписку, що претензій до обвинуваченого немає, що шкода йому відшкодована в повному обсязі. Після цього у батька на кишківник була операція, від якої він помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Сепик ОСОБА_8 йому повідомляв, що через погодні умови, автомобіль занесло і він наїхав на батька. Батько на місці події був при свідомості, говорив, що його все болить. На центральній дорозі в той час проводилися ремонтні роботи, на другорядній дорозі ремонтних робіт в той час не було. В той день ремонтні роботи не проводилися;

показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_9 про те, що на початку грудня 2019 року він був у складі слідчо-оперативної групи, черговий повідомив про дорожньо-транспортну пригоду. Біля магазину «Джерело», де відбулася ДТП проводилися ремонтні роботи. Пригадує, що в автомобілі були двоє братів, які розповідали, що їх занесло і автомобіль здійснив наїзд на пішохода. Коли вони приїхали, техніка по ремонту дороги стояла біля магазину. В той день ремонтні роботи не проводилися. Дорога була вкрита гравієм. Чи були попереджувальні знаки, він не пригадує. На місці події було проведено всі необхідні слідчі дії. Власник автомобіля сказав, що за кермом був його брат, і останній цього факту не заперечував. Він допитував свідка ОСОБА_10 , на протоколі його підпис, він виконував розпорядження слідчого. Під час повторного допиту свідок вказав, що на дорозі проводилися ремонтні роботи. Він допитував ОСОБА_10 , деталей допиту не пригадує. Він проводив допит за дорученням слідчого;

показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_11 про те, що по факту ДТП на початку грудня 2018 року в складі слідчо-оперативної групи вони виїхали в с. Довге Стрийського району. ОСОБА_4 по телефону повідомив, що здійснив наїзд на пішохода. Ним як слідчим для проведення огляду місця події було залучено експерта криміналіста. Місцем події був з`їзд ліворуч дороги сполученням Стрий-Моршин. На місці події було двоє братів ОСОБА_8 та ОСОБА_12 Сепики. Вони повідомляли, що через ремонтні роботи, здійснили поворот ліворуч і вчинили наїзд на пішохода. ОСОБА_8 повідомляв, що був за кермом автомобіля і через гравій здійснив поворот ліворуч та вчинив наїзд. На автомобілі були виявлені пошкодження, а на місці події сліди РБК. Був складений протокол огляду місця події та план-схема. Було внесено відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування. Досудове розслідування було завершено слідчим ОСОБА_13 . На місці події жодної хтехінки не було, ремонтні роботи не проводилися. Дорожнє покриття було нормальне. Це був асфальт на головній дорозі, без вибоїн та ям. Під час повторного допиту свідок вказав, що при огляді місця події були присутні двоє понятих. Під час проведення первинного огляду було упущено фіксацію спуску та підйому, тому було проведено додатковий огляд місця події. Дійсно була ділянка дороги, на якій проводилися ремонтні роботи. На момент огляду дорожнє покриття було забруднене гравієм. Чи були попереджувальні знаки, не пригадує. Відстань, на якій проводилися ремонтні роботи 100 м., про це зазначено в додатковому протоколі огляду місця події. При складанні протоколу огляду місця події жодних опадів не було. Додаткової розмітки на дорозі не було. Слідів гальмування не було. Жодної техніки на місці події не було;

показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_14 про те, що в грудні 2018 року він був запрошений як спеціаліст при проведенні огляду місця події дорожньо-транспортної пригоди. Моросив сніг. На місці події був автомобіль, який здійснив наїзд на пішохода. Він проводив фотофіксацію. За кермом перебував обвинувачений ОСОБА_15 , який повідомив обставини дорожньо-траснпортної пригоди. Останній повідомляв, що через ожеледицю його відкинуло вліво і він здійснив наїзд на пішохода. Чи були будь-які попереджувальні знаки, він не пригадує. Ремонтної техніки не було. Пригадує, що було обледеніння. Зіткнення відбулося на другорядній дорозі, яка веде до села Довге. Всі заміри проводилися в присутності понятих. Повністю підтримав всі обставини та дані, викладені в протоколі огляду місця події, вказав, що такі відповідають дійсності;

показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_16 про те, що 02 грудня 2018 року близько 17.00 год. вони з братом ОСОБА_17 поверталися з міста Львів до с. Великі Дідушичі. До села Миртюки він перебував за кермом, після цього вони з братом помінялися. На спуску вони рухалися зі швидкістю 50 км/год. На дорозі почався щебінь, брат різко почав гальмувати і його почало нести в ліву сторону. Автомобіль став некерований. Їх почало нести в ліву сторону, і вони побачили потерпілого, і уникнути зіткнення не було жодної можливості, потерпілий потрапив під капот автомобіля. Вони вибігли з автомобіля, намагалися надати потерпілому необхідну медичну допомогу. Викликали карету швидкої медичної допомоги, поліцію. Потім потерпілого забрали у лікарню. На місці події проводили відповідні заміри. Він відмовлявся надавати будь-які показання на місці події. Протокол огляду місця події він підписав, не розуміючи, що саме підписує. Автомобіль вилучили, поставили на штраф майданчик. Наступного дня вони їздили у лікарню до потерпілого, придбали йому необхідні продукти харчування. Погодні умови того дня були такі: сумерки, повітря морозне, вологість, мряка. На місці події на головній дорозі був зрізаний асфальт, і дорога була покрита щебенем. Дорога була суха, примерзла. Жодних дорожніх знаків того дня не було, їх встановили наступного дня. Вони рухалися зі швидкістю 53-54 км/год. Він складав графік чергувань для працівників, однак стежив за дорогою. Вони побачили пішохода, який переходив другорядну дорогу, але зіткнення не вдалося уникнути. 03.12.2018 його ніхто не допитував, вони в той день були у лікарні. На місці події він дійсно підписував документи. На місці події він розповідав працівникам поліції фактичні обставини справи. Заміри на місці події проводилися в його присутності. Потерпілому відшкодована шкода в розмірі 3000 доларів США;

показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_18 про те, що 02.12.2018 він перебував біля магазину «Джерело» в центрі села Довге Стрийського району. Побачив як з магазину вийшов потерпілий ОСОБА_19 і йшов додому. Потім почув звук удару, повернувся і побачив автомобіль. Він підійшов та побачив, що ОСОБА_20 лежить на землі, він був живий. Потім приїхали працівники поліції. Погодні умови в той день були нормальні, снігу не було. Самого зіткнення він не бачив. Чи проводилися в той час ремонтні роботи, він не пригадує. На протоколі огляду місця події його підпис. Заміри працівники поліції проводили в його присутності;

показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_21 про те, що на місці ДТП він був вже після самої пригоди. Автомобіль стояв на обочині. Потерпілого вже на місці події не було, працівники поліції проводили заміри. В той час на цьому місці проводилися ремонтні роботи. Попереджувальних дорожніх знаків він не бачив. Там де робили дорогу, був щебінь, камінь. Він був понятим під час проведення огляду місця події, на протоколі його підпис;

показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_22 про те, що 02-03 грудня 2018 року до нього подзвонила мати обвинуваченого, попросила відвезти до лікарні. Він повіз мати та брата обвинуваченого до лікарні, зачекав та привіз назад додому. Про ДТП знає зі слів матері обвинуваченого. Того дня вони в поліцію не заїжджали. У лікарні вони навідували потерпілого після ДТП;

протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди слідчого СВ Стрийського ВП ГУНП у Львівської області ОСОБА_11 від 02.12.2018 з схемою до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 02.12.2018 та з фототаблицею до протоколу ОМП від 02.12.2018, відповідно до якого за участю старшого інспектора криміналіста ОСОБА_14 , понятих ОСОБА_18 , ОСОБА_21 , в присутності водія ОСОБА_4 проведено огляд місця дорожньо-транспортної пригоди, а саме дороги по вулиці Шевченка в с. Довге Стрийського району Львівської області на автодорозі Стрий-Моршин. Дана автодорога забруднена, оскільки наявний бруд, пісок, так як проводився ремонт дороги. Під час огляду вилучено автомобіль марки «Опель Корса» д.н.з. НОМЕР_1 /Т.1 а.с.150-167/;
актом прийому передачі від 27.02.2019, відповідно до якого старший слідчий Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_13 , розглянувши матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001661 від 03.12.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку з відсутністю спеціально обладнаних майданчиків, арешт майданчиків, а також з неможливістю належним чином зберігати речові докази по кримінальному провадженні, а саме автомобіль марки «Opel Corsa», р.н. НОМЕР_1 на території Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області та з метою запобігання пошкодження чи інших дій передав на відповідальне зберігання - автомобіль марки «Opel Corsa», р.н. НОМЕР_1 - ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , який згідно написаної розписки зобов`язався зберігати даний автомобіль за адресою: с. В.Дідушичі Стрийського району Львівської області до прийняття законного рішення у вказаному кримінальному провадженні. ОСОБА_16 зобов`язався не відчужувати, не передавати іншим особам, не змінювати агрегат та належно зберігати автомобіль марки «Opel Corsa»,», р.н. НОМЕР_1 , за адресою: с. В.Дідушичі Стрийського району Львівської області до прийняття рішення слідчим, прокурором або судом. Водночас ОСОБА_16 роз`яснено, що в разі порушення вищенаведеного він може бути притягнутим до кримінальної відповідальності за ст. 388 КК України /Т.1 а.с.170/;

довідкою про витрати на проведення інженерно-транспортної експертизи за спеціальністю 10.2 «Дослідження технічного стану транспортних засобів», за №1/104 від 28.02.2019 у кримінальному провадженні №0001661, відповідно до якої витрати на проведення експертизи становлять 1430, 00 грн. /Т.1 а.с. 172/;

висновком експерта №1/104 від 28.02.2019, відповідно до якого вказана експертиза проведена на підставі ухвали слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09.01.2019, судовим експертом сектору автотехнічних досліджень відділу автотехнічних досліджень та криміналістичного дослідження транспортних засобів ОСОБА_23 . Згідно даного висновку на момент огляду робоча гальмівна система досліджуваного автомобіля «Opel Corsa» р.н.з. НОМЕР_1 знаходиться в працездатному стані та може виконувати функції передбачені конструкцією. На момент огляду система рульового керування досліджуваного автомобіля «Opel Corsa» р.н.з. НОМЕР_1 знаходиться в працездатному стані та може виконувати функції, передбачені конструкцією. На момент огляду система освітлення досліджуваного автомобіля «Opel Corsa» р.н.з. НОМЕР_1 знаходиться в працездатному стані та може виконувати функції, передбачені конструкцією /Т.1 а.с. 173-179/;
довідкою про витрати на проведення інженерно-транспортної експертизи за спеціальністю 10.4 «Транспортно-трасологічні дослідження», за №1/105 від 28.02.2019 у кримінальному провадженні №0001661, відповідно до якої витрати на проведення експертизи становлять 1430, 00 грн. /Т.1 а.с. 180/;

висновком експерта №1/105 від 28.02.2019, відповідно до якого вказана експертиза проведена на підставі ухвали слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09.01.2019, судовим експертом сектору автотехнічних досліджень відділу автотехнічних досліджень та криміналістичного дослідження транспортних засобів ОСОБА_23 . Згідно даного висновку наїзд автомобіля «Opel Corsa» р.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 на пішохода ОСОБА_7 відбувся на лівій стороні проїзної частини дороги вул. Шевченка, якщо рухатись зі сторони вул. Б. Хмельницького в місце, яке передує зафіксованим плямам речовини бурого кольору. В даній дорожній ситуації, автомобіль «Opel Corsa» р.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 контактував з пішоходом ОСОБА_7 своєю передньою більше лівою частиною, в районі кріплення декоративної решітки радіатора /Т.1 а.с. 181-184/;
заявою ОСОБА_7 від 03.01.2019, адресованої начальнику Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_24 , відповідно до якої ОСОБА_7 повідомив, що гр. ОСОБА_4 відшкодовано йому витрати на лікування, оскільки йому було завдано тілесні ушкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 02.12.2018. Повідомив, що претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_4 у нього немає. Просить по даному факту кримінальне провадження закрити /Т.1 а.с. 185/;

заявою ОСОБА_7 від 03.01.2019, відповідно до якої ОСОБА_7 матеріальних і моральних претензій до ОСОБА_4 немає, оскільки останнім відшкодовано всі збитки (витрати на лікування), завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 02.12.2018. Справжність підпису гр. ОСОБА_6 засвідченого державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори ОСОБА_25 . Особу гр. ОСОБА_6 , який підписав документ встановлено, його дієздатність перевірено /Т.1 а.с. 186/;

заявою ОСОБА_7 від 03.01.2019, відповідно до якої ОСОБА_7 матеріальних і моральних претензій до ОСОБА_4 немає, оскільки останнім відшкодовано всі збитки (витрати на лікування), завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 02.12.2018. Справжність підпису гр. ОСОБА_6 засвідченого державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори ОСОБА_25 . Особу гр. ОСОБА_6 , який підписав документ встановлено, його дієздатність перевірено /Т.1 а.с. 186/;

заявою ОСОБА_7 від 03.01.2019, адресованої начальнику Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області, відповідно до якої ОСОБА_7 відмовляється від статусу потерпілого у кримінальному провадженні за фактом ДТП, яке сталося 02.12.2018 в с. Довге Стрийського району, за участі водія автомобіля Opel Corsa ОСОБА_4 , а також відмовляється від проходження судово-медичної експертизи та від участі у проведенні будь-яких слідчий дій. Будь-яких матеріальних та моральних претензій до ОСОБА_4 у нього немає. Просить по даному факту кримінальне провадження закрити /Т.1 а.с. 187/;

висновком експерта №26 від 28.02.2019, відповідно до якого на підставі ухвали слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28.01.2019 в приміщенні моргу Стрийського районного відділення КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи» судово медичним-експертом ОСОБА_26 проведено експертизу ОСОБА_7 . Згідно даної експертизи смерть ОСОБА_7 , 1958 р.н., згідно записів - медичної карти стаціонарного хворого № 9744 Стрийської ЦРЛ наступила 26.01.2019 в 03:00 годині, що також підтверджується судово-медичними даними, а саме - ступенем розвитку трупних явищ, внаслідок захворювання печінки у вигляді цирозу, що призвело до портальної гіпертензії, і ускладнилось варикозними розширеннями та послідуючими розривами вен нижньої третини стравоходу та кардіального відділу шлунку, з розвитком гострої крововтрати. Вище викладене підтверджується морфологічними змінами з боку печінки, а також інших органів та систем, виявленими при судово-медичній експертизі трупа, а саме: збільшенням розмірів печінки, крупно-горбистістю її поверхні, підвищеною щільністю, світло-коричневим "мускатним" малюнком та малокрів`ям тканини, наявністю кровоточивих варикозно-розширених вен нижньої третини стравоходу та кардіального відділу шлунку, наявністю великої кількості рідкої крові з темними згортками в порожнинах шлунку та кишківника, малокрів`ям внутрішніх органів, наявністю біля 4 літрів рідини в черевній порожнині та по 1 літрі рідини в плевральних порожнинах; набряком легенів та головного мозку, згладженою межею між шарами нирок, збільшенням розмірів селезінки, даними судово-гістологічної експертизи шматочків внутрішніх органів від трупа, при якій виявлено «цироз печінки, варикозне розширення вен стравоходу, недокров`я внутрішніх органів» та відсутністю інших захворювань, які б могли призвести до смерті. При проведенні судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_7 , 1958 р.н., видимих свіжих тілесних ушкоджень виявлено не було. Згідно записів виписки №9069 із медичної карти стаціонарного хворого з Стрийської ЦРЛ від 27.12.2018 у гр. ОСОБА_7 було діагностовано «Важку поєднану травму тіла. Відкриту черепно-мозкову травму. Епідуральну гематому зліва в середній черепній ямці головного мозку. Перелом скулової кістки зліва. Перелом лівої гайморової пазухи. Гемісинусит. Перелом лівої ключиці. Закритий перелом кісток лівого передпліччя. Переломи VI - XII ребер зліва. Закритий перелом лобкової кістки. Забій, осадження м`яких тканин голови, тулуба» /Т.1 а.с. 188-189/;
висновком експерта № 477/2019 від 28.02.2019, відповідно до якого проведена експертиза шматочків внутрішніх органів від трупа ОСОБА_7 лікарем судово-медичним експертом-гістологом ОСОБА_27 у приміщенні відділення судово-медичної гістології Львівського обласного бюро судово-медичної експертизи КЗ ЛОР. Згідно даної експертизи, зі шматочків внутрішніх органів від трупа ОСОБА_7 встановлено: цироз печінки, повнокрів`я, варикозне розширення вен стравоходу, серозний панкреатит, недокрів`я внутрішніх органів /Т.1 а.с. 191/;
висновком експерта №159 від 22.08.2019, відповідно до якого на підставі ухвали слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21.08.2019 в приміщенні кабінету Стрийського районного відділення КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи» судово медичним-експертом ОСОБА_26 проведено експертизу ОСОБА_7 . Згідно даного висновку при проведенні судово-медичної експертизи за матеріалами кримінального провадження №0001661 від 03.12.2018, а саме згідно даних медичної карти стаціонарного хворого №9069 Стрийської ЦРЛ у гр. ОСОБА_7 було діагностовано «Важку поєднану травму тіла. Відкриту черепно-мозкову травму. Епідуральну гематому головного мозку в середній черепній ямці зліва. Перелом скулової кістки зліва. Перелом лівої та правої гайморових пазух. Перелом кісток носа. Кров в обох гайморових, лобній та основній пазухах. Перелом лівої ключиці в середній третині. Закритий перелом лівої променевої кістки в нижній третині. Переломи шостого, сьомого, восьмого, дев`ятого та десятого ребер зліва по пахвинних лініях. Закритий косий перелом верхньої гілки правої лобкової кістки. Садно чола зліва. Рани лівої верхньої повіки, носа, підборіддя, лівої руки та правої і лівої гомілок. Осаднення м`яких тканин голови, тулуба». Дані тілесні ушкодженя могли утворитися внаслідок ударних взаємодій з тупими твердими предметами, можуть відповідами даті спричинення 02.12.2018, за ступенем тяжкості мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження по небезпеці для життя в момент заподіяння, але в даному випадку, в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті не перебувають /Т.1 а.с. 192-195/;
довідкою про витрати на проведення інженерно-транспортної експертизи за спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод», за №1/1336 від 28.11.2019 у кримінальному провадженні №0001661, відповідно до якої витрати на проведення експертизи становлять 1570, 00 грн. /Т.1 а.с. 196/;
висновком експерта №1/1336 від 28.11.2019, відповідно до якого вказана експертиза проведена на підставі ухвали слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13.08.2019, судовим експертом сектору автотехнічних досліджень відділу автотехнічних досліджень та криміналістичного дослідження транспортних засобів ОСОБА_23 . Згідно даного висновку в даній дорожній ситуації, водій автомобіля «Opel Corsa» р.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_4 повинен був керуватись технічними вимогами п.п. 1.2., 1.10 в частині терміну «безпечна швидкість», 2.3.б).д)., 12.1. та 12.4. чинних ПДР. В даній дорожній ситуації, технічна можливість водієм автомобіля «Opel Corsa» р.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_4 уникнути даної автопригоди - наїзду на пішохода, визначалась виконанням ним технічних вимог п.п. 1.2., 1.10 в частині терміну «безпечна швидкість», 2.3.б).д). та 12.1. чинних ПДР, для дотримання яких в нього не було завад технічного характеру. Порівняння фактичних дій водія автомобіля «Opel Corsa» р.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_4 з необхідними, згідно до вимог чинних ПДР, дає підстави зробити висновок про те, що в даній дорожній ситуації, дії водія ОСОБА_4 не відповідали технічним вимогам п.п. 1.2., 1.10 в частині терміну «безпечна швидкість», 2.3.б).д). та 12.1. чинних ПДР і вказана невідповідність дій знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням даної автопригоди; не відповідали технічним вимогам п. 12.4. чинних ПДР, однак прямого причинно-наслідкового зв`язку між даною невідповідністю і фактом настання даної автопригоди, не вбачається. При заданих вихідних даних з технічної точки зору, причиною настання даної автопригоди стали не відповідаючі технічним вимогам п.п. 1.2., 1.10 в частині терміну «безпечна швидкість», 2.3.б).д). та 12.1. чинних ПДР, дії водія автомобіля «Opel Corsa» р.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_4 , які проявились в тому, що керований ним автомобіль втративши керованість, змінив попередній напрямок руху (попередю траєкторію руху), в результаті чого відбувся наїзд на пішохода за межами смуги руху /Т.1 а.с. 197-199/;
протоколом додаткового огляду місця події від 22.01.2020 з фототаблицею до нього, відповідно до якого старшим слідчим Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_13 , в присутності понятих ОСОБА_28 , ОСОБА_29 проведено огляд автодороги «Стрий-Моршин», яка пролягає через вул. Б. Хмельницького в с. Довге. При зовнішньому огляді дороги було встановлено, що на дорожньому покритті, а саме при спуску, при напрямку руху до м. Моршин Львівської області є перепад на асфальтованому покритті та зміна кольору асфальтованого покриття, що свідчить про раніше проведені ремонтні роботи /Т.1 а.с. 235-241/;
договором №40-11/18 про закупівлю послуг: поточний середній ремонт автомобільної дороги загального користування місцевого значення О141805 підїзд до м. Моршин на ділянці км 1-150-км 2-150 Стрийського району Львівської області від 26 листопада 2018 року, відповідно до якого даний договір укладено між Департаментом дорожнього господарства, транспорту та зв`язку Львівської обласної державної адміністрації, в особі т.в.о. директора ОСОБА_30 , що діє на підставі Розпорядження голови Львівської обласної державної адміністрації від 07 лютого 2018 року № 56/0/8-18, Положення про департамент дорожнього господарства, транспорту та зв`язку Львівської обласної державної адміністрації затвердженого Розпорядженням голови Львівської обласної державної адміністрації від 01 лютого 2018 року № 89/0/5-18 та Приватним підприємством «ПОЛТАВАБУДЦЕНТР», в особі директора ОСОБА_31 , що діє на підставі Рішення засновника Приватного підприємства «ПОЛТАВАБУДЦЕНТР» від 22 березня 2018 року, Наказу № 11-к від 22 березня 2018 року та Статуту. Згідно даного договору підрядник зобов`язався у порядку та на умовах, визначених цим договором, своїми силами і засобами на власний ризик та/або із залученням субпідрядника надати та здати в установлений цим договором термін, згідно з графіком надання послуг, що є невід`ємною частиною договору, завершені послуги з поточного середнього ремонту автомобільної дороги загального користування місцевого значення О141805 під`їзд до м. Моршин на ділянці км 1+500 - км 2+150 Стрийського району Львівської області, згідно Технічної специфікації викладеної в тендерній документації, а замовник зобов`язується прийняти згідно із цим договором та чинним законодавством України належним чином надані послуги після перевірки фізичних та вартісних показників та сплатити їх вартість по мірі надходження коштів на його рахунок передбачених на ці цілі /Т.1 а.с. 242-258/.
З метою оцінки вказаних доказів за ознаками належності, допустимості та достовірності, встановлення інших обставин, що мають значення для цього кримінального провадження, а також вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку, судом досліджено такі процесуальні рішення, документи та інші матеріали:
постанову старшого слідчого Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_13 про визнання речовими доказами від 03.12.2018, відповідно до якої автомобіль марки «Opel Corsa», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 прилучено до матеріалів кримінального провадження №0001661, як речовий доказ і визначено місцем зберігання автостоянку Стрийського відділу поліції, що за адресою: Львівська область, м. Стрий, вул. Коссака, 11 /Т.1 а.с. 168/;

ухвалу слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07.12.2018, відповідно до якої накладено арешт на транспортний засіб марки «Opel Corsa» р.н. НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_16 , проживаючому по АДРЕСА_4 . Заборонено проведення обліково-реєстраційних операцій із автомобілем марки «Opel Corsa», р.н. НОМЕР_1 . В задоволенні клопотання в частині визначення місця зберігання автомобіля марки «Opel Corsa», р.н. НОМЕР_1 на території автостоянки, що за адресою: Львівська область, м. Стрий, вул. Коссака, 11 відмовлено /Т.1 а.с. 169/.

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст.91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

Процесуальні докази, наведені у вироку прямо підтверджують той факт, що досліджені в судовому засіданні докази, які суд визнає належними та допустимими, зібрані в порядку встановлену законом та жодного сумніву у своїй законності та правдивості не викликають.
Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001661 від 03.12.2018, внесено відомості про те, що 02.12.2018 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жит. с. Великі Дідушичі Стрийського району Львівської області, керуючи автомобілем марки «Опель», р.н.з. НОМЕР_1 , в с. Довге Стрийського району здійснив наїзд на мешканця цього села ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , чим спричинив йому тілесні ушкодження
У постанові Верховного суду у справі №761/28347/15-к від 09.09.2020, суд вказав, що реєстр є лише електронною базою даних, відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, зазначених у пункті 1 Глави 2 Розділу І Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 69 від 17 липня 2012 року, які використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до реєстру та, згідно з частиною 2 статті 84 КПК України, витяг з ЄРДР не є процесуальним джерелом доказів.
Застереження щодо обсягу досліджених доказів.
Враховуючи, що у цьому кримінальному провадженні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України не визнав, за клопотанням сторони обвинувачення, яке було підтримано стороною захисту та потерпілим, відповідно до вимог ч. 2 ст. 349 КПК України, судом досліджено всі надані сторонами кримінального провадження докази.

Мотиви спростування клопотання сторони захисту про визнання доказів недопустимими.
Стаття 84 КПК України визначає, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно статей 85 та 86 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Стаття 87 КПК України визначає, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, порушення права особи на захист.

Суд дотримався норм, визначених статтями 10, 22 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою в наданні доказів, дослідженні й доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання всіх учасників процесу суд розглянув відповідно до вимог закону.

При оцінці представлених суду доказів, суд виходить з загальних принципів кримінального судочинства, статей 84, 85, 86, 89 КПК України, практики Європейського суду з прав людини та практики Верховного суду.

Так, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

У ч.2 ст. 8 КПК України визначено що принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а у ч.5 ст.9 КПК України наголошено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд, проте вона не визначає критеріїв допустимості доказів, оскільки це питання вирішується перш за все внутрішнім правом і національними судами (справи «Шенк проти Швейцарії», заява№ 10862/84, рішення від 12 липня 1988 року, § 45, 46; «Морейра Ферейра проти Португалії» (№ 2) [ВП], заява № 19867/12, рішення від 11 липня 2017 року;«Хеглас проти Республіки Чехія», заява № 5935/02, рішення від 01 березня 2007 року, § 84).

Національне судове провадження, коли йдеться про порушення захищеного Конвенцією права (з огляду на характер цього порушення), ЄСПЛ розглядає з позицій дотримання справедливого судового розгляду, що вирізняється не стільки прийнятністю певних доказів за національним правом, скільки тим, чи є провадження, включно із способом збирання доказів, справедливим у цілому («Хан проти Сполученого Королівства», заява № 35394/97, рішення від 12 травня 2000 року, § 34; «P.G. і J.H. проти Сполученого Королівства», заява № 44787/98, рішення від 25 вересня 2001 року, § 76; «Аллан проти Сполученого Королівства», заява № 48539/99, рішення від 05 листопада 2002 року, § 42).

Дотримання стандартів справедливості провадження досягається через дотримання прав сторони захисту з урахуванням якості доказів сторони обвинувачення, включно з вирішенням питання про те, чи породжують сумнів щодо їх надійності або точності обставини, за яких їх було отримано, чи були використані у провадженні докази, отримані з порушенням права на захист.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у справі №688/788/15-к від 04 липня 2018 року, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Правила оцінки доказів, особливо вимога дотримуватися передбаченого законом порядку при отриманні доказів, мають за мету запобігання неправомірному втручанню держави та заохочення доброчесної поведінки правоохоронних органів (постанова ККС ВС від 29.09.2020 у справі № 601/1143/16)

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні подаючи клопотання про визнання доказів недопустимими, зазначив, що з обвинувального акту вбачається, що дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок порушення Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_4 , а саме: п. 1.2; 1.5; 1.10; 2.3; 10.1 і 12.1 та є в прямому причинному зв`язку з наслідками що настали. При цьому, стороною обвинувачення, в якості доказів, що доводять вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому дій надано протокол огляду місця події від 02.12.2018, план-схему та фототаблиці до нього. Зазначив, що огляд місця події слідчим СВ Стрийського ВП ГУ НП в Львівській області ОСОБА_11 проведений з порушенням вимог ст. 237 КПК України, розділу X Інструкції з організації взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами Національної поліції України в запобіганні кримінальним правопорушенням, їх виявленні та розслідуванні, при розслідуванні дорожньо-транспортних пригод. При проведенні вказаної слідчої дії слідчим дорожню обстановку зафіксовано не в повному обсязі, фактично не встановлено стан дорожнього покриття, видимість елементів дороги та конкретної перешкоди, наявність дорожніх умов, які могли стати супутньою або безпосередньою причиною скоєння ДТП, наявності дорожніх знаків. Так, як встановлено в ході досудового розслідування та в ході судового розгляду кримінального провадження, 02.12.2018 водій ОСОБА_4 на автомобілі «Opel Corsa» рухався автодорогою «Стрий-Моршин» в с. Довге Стрийського району з м. Стрий в напрямку до м. Моршин центральною дорогою, тобто вул. Б.Хмельницького. До центральної дороги зліва по ходу руху примикає другорядна - вулиця Шевченка. В період часу, коли відбулась ДТП падав невеликий сніг, на вул. Б.Хмельницького проводились ремонтні роботи, відповідно покриття вказаної ділянки дороги не було асфальтоване. Проте, слідчий провів огляд місця події, не в повній мірі зафіксувавши всі обставини, а ті, які зафіксовані, не відповідають дорожній обстановці, яка була. Так, орієнтиром для проведення вимірів для слідчого є буд. АДРЕСА_5 , хоча ДТП розпочалась на вул. Б.Хмельницького; у п. 3 протоколу вказано, що проїзна частина дороги - горизонтальна ділянка, пряма в плані, хоча додатковим оглядом місця події та допитами під час судового розгляду встановлено, що вулиця Б.Хмельницького має спуск і підйом у місці, де відбулось ДТП; вул. Шевченка - невідомо; у п. 4 протоколу вказано, що на автодорозі Стрий-Моршин сухе забруднене (наявність бруду, піску, оскільки йшов ремонт дороги; на вул. Шевченка - обледеніле по цьому тверде покриття), проте, в цей час падав мокрий сніг, тобто не могло бути сухим, не зазначено що на вул. Хмельницького був гравій, щебінь оскільки проводились ремонтні роботи; у п. 5 (наявність нерівностей та пошкоджень) слідчим нічого не зазначено, хоча на той час асфальтне покриття на вул. Б.Хмельницького було зрізане, тобто існувала перешкода по ходу руху водія ОСОБА_4 ; у п. 6 слідчим вказано два значення ширини дороги (9,1 та 4,6) м, проте, якої саме дороги ці виміри - не зрозуміло. Крім того, слідчим взагалі не зафіксовано будь-яких дорожніх знаків при огляді місця події, в тому числі і про проведення ремонтних робіт на ділянці дороги, де відбулась ДТП. Не усунули вказаних порушень при складанні проколу й додатки до нього, а саме план-схема та фототаблиці, так як на них жодним чином не зафіксовано факту проведення ремонтних робіт на вул. Б.Хмельницького, місця початку цих робіт, відстані від початку ремонту дороги (зрізання асфальтного покриття), до вул. Шевченка, куди занесло автомобіль під керуванням ОСОБА_4 , не зафіксовано дорожнє покриття на вул. Б.Хмельницького (фототаблиці фактично лише з вул. Шевченка), та погодніх умов. Хоча всі ці обставини у своїй сукупності мають важливе значення для встановлення причин дорожньо-транспортної пригоди та технічної можливості водія уникнути ДТП шляхом застосування екстренного гальмування. У зв`язку із тим, що протокол огляду місця події від 02.12.2018 не відповідає вимогам чинного законодавства в частині отримання доказу, просить визнати останній недопустимим доказом. Крім того, стороною обвинувачення, як доказ долучено висновок інженерно-технічної експертизи №1/1336 від 28.11.2019 «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод», згідно якого при заданих вихідних даних з технічної точки зору, причиною настання даної автопригоди стали не відповідаючі технічним вимогам п.п.1.2, 1.10 в частині терміну безпечна швидкість, 2.3 б), д) та 12.1 ПДР, дії водія «Opel Corsa» ОСОБА_4 , які проявились в тому, що керований ним автомобіль втративши керованість, змінив попередній напрямок руху (попередню траєкторію руху), в результаті чого відбувся наїзд на пішохода за межами смуги руху. При цьому слід зазначити, що вказана експертиза проведена на підставі вихідних даних, наданих слідчим експертам, а саме серед інших, і допиту свідка ОСОБА_16 , який був пасажиром в автомобілі під керуванням ОСОБА_4 . В ході судового розгляду кримінального провадження вказані обставини досліджувались, при цьому відповідно до протоколу допиту ОСОБА_16 , проведеного оперуповноваженим СКР Стрийського ВП ГУНП в області ОСОБА_9 03.12.2018 в період часу з 10.50 до 11.30 годин в приміщенні Стрийського ВП, як вказав під час допиту в суді ОСОБА_9 , вказаний допит ним проводився на підставі доручення слідчого, яке йому надійшло через канцелярію. Слід зазначити, що кримінальне провадження №0001661 внесене до ЄРДР 03.12.2018, при цьому часом реєстрації провадження, відповідно до витягу з ЄРДР зазначено 03.12.2018 10:48:30. Тобто, з часу реєстрації кримінального провадження до часу допиту в якості свідка ОСОБА_16 пройшло півтори хвилини, при цьому доручення слідчого повинно було пройти через канцелярію (відповідну реєстрацію), та візування керівництва СКР. Таким чином, оперуповноважений СКР ОСОБА_9 не міг 03.12.2018 в період часу з 10.50 до 11.30 допитувати в якості свідка ОСОБА_16 . В свою чергу, в ході судового розгляду кримінального провадження свідок ОСОБА_16 у вказаний у протоколі час 03.12.2018 в період з 10.50 до 11.30 перебував в іншому місці (лікарні біля потерпілого), а щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди надав дещо інші покази, ніж зазначені у вказаному протоколі допиту від 03.12.2018. Таким чином, експертиза №1/1336 від 28.11.2019 проведена на основі вихідних даних, здобутих незаконним шляхом (допиті свідка ОСОБА_16 ), які не відповідають фактичним обставинам дорожньо-транспортної пригоди, а тому її просить визнати недопустимим доказом. На грубі порушення вимог КПК України, неповноту досудового розслідування він постійно звертав увагу в ході судового розгляду, крім того 16.01.2020 було скероване відповідне клопотання слідчим органам, яке з невідомих їм причин проігнороване. Вказане в свою чергу свідчить про небажання сторони обвинувачення об`єктивно встановити обставини події та необ`єктивний обвинувальний ухил у даній справі. Про небажання обєктивного розслідування справи свідчать і інші факти, які були досліджені у судовому засіданні. Зокрема, поза увагою сторони обвинувачення залишились порушення вимог пункту 4.12 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ № 6 від 17.01.1995, яким передбачено, що при наявності ушкоджень різного ступеня тяжкості експерт не має права визначати цей ступінь «у сукупності» за найбільш тяжким ушкодженням. В таких випадках можливе лише об`єднання однакових за ступенем тяжкості ушкоджень. У ході експертного дослідження встановлено, що потерпілий ОСОБА_7 отримав різні тілесні ушкодження у тому числі «перелом кісток носа, перелом лівої ключиці та ін», які навіть без спеціальних знань не можна віднести до тяжких тілесних ушкоджень, стороною обвинувачення проігноровано клопотання сторони захисту про проведення додаткової чи комісійної експертизи. Також, з невідомої для сторони захисту причини, стороною обвинувачення, поза вимогами КПК України та логіки, визнано у вказаному провадженні потерпілим ОСОБА_6 , який не має до вказаного провадження будь-якого відношення. Всі вказані дії, на думку сторони захисту, спрямовані тільки на одне - незаконне притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності. Що стосується заявленого цивільного позову, вказав, що він заявлений неправомочною особою, яка не має ніякого відношення до даного кримінального провадження, будь-які збитки (шкода) вказаній особі не заподіяні, тому вказаний позов слід відхилити. Зазначив, що в даній ДТП, має місце нещасний випадок, у діях (бездіяльності) обвинуваченого відсутня будь-яка форма вини, що виключає наявність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Просить постановити вирок, яким ОСОБА_4 виправдати, а кримінальне провадження закрити за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Суд не бере до увази вказані доводи сторони захисту, вважає такі безпідставними, з огляду на таке.

Статтею 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винність обвинуваченого у вчинені злочину, мотив і мета злочину. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Визнаватися допустимими і використовуватися як докази у кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі (рішення Конституційного Суду України від 20.10.2011 № 12-р/п/2011).

Згідно з ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого (ч. 1).

Стороною захисту заявлено клопотання про визнання недопустимим доказом протоколу огляду місця події від 02.12.2018, план-схему та фототаблиці до нього, оскільки при проведенні вказаної слідчої дії слідчим дорожню обстановку зафіксовано не в повному обсязі, фактично не встановлено стан дорожнього покриття, видимість елементів дороги та конкретної перешкоди, наявність дорожніх умов, які могли стати супутньою або безпосередньою причиною скоєння ДТП, наявності дорожніх знаків..

Суд зауважує, що огляд місця події - це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію та вилучення різних речових доказів, з`ясування характеру події, що відбулася, встановлення особи злочинця та мотивів скоєння злочину. Огляд місця події є однією з перших та невідкладних слідчо-оперативних дій.

За змістом статей 214, 223, 237 КПК огляд є слідчою (розшуковою) дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження. У невідкладних випадках огляд місця події може бути проведений до внесення відомостей до ЄРДР, що здійснюється після огляду. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.

Суд звертає увагу на те, що протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 02.12.2018 з схемою до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 02.12.2018 та з фототаблицею до протоколу ОМП від 02.12.2018, проведений слідчим СВ Стрийського ВП ГУНП у Львівської області ОСОБА_11 , за участю старшого інспектора криміналіста ОСОБА_14 , понятих ОСОБА_18 , ОСОБА_21 , в присутності водія ОСОБА_4 . Згідно даного протоколу оглядалась догога по АДРЕСА_1 на автодорозі Стрий-Моршин. Дана автодорога забруднена, оскільки наявний бруд, пісок, так як проводилися ремонт дороги. .
Окрім цього, старшим слідчим Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_13 в присутності понятих ОСОБА_28 , ОСОБА_29 проведено огляд автодороги «Стрий-Моршин», яка пролягає через вул. Б. Хмельницького в с. Довге про, що складено протокол додаткового огляду місця події від 22.01.2020 з фототаблицею до нього. При зовнішньому огляді дороги було встановлено, що на дорожньому покритті, а саме при спуску, при напрямку руху до м. Моршин Львівської області є перепад на асфальтованому покритті та зміна кольору асфальтованого покриття, що свідчить про раніше проведені ремонтні роботи.
В даних протоколах огляду місця події встановлено місце ДТП - догога по вулиці Шевченка в с. Довге Стрийського району Львівської області на автодорозі Стрий-Моршин, покриття на момент ДТП дороги та ремонтні роботи, що були проведені раніше.
Суд звертає увагу, що твердження сторони захисту, про те, що фактично не встановлено стан дорожнього покриття, видимість елементів дороги та конкретної перешкоди, наявність дорожніх умов, які могли стати супутньою або безпосередньою причиною скоєння ДТП, наявності дорожніх знаків не заслуговують на увагу, оскільки в протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 02.12.2018 вказано, що автодорога забруднена, оскільки наявний бруд, пісок, так як проводився ремонт дороги.
Зміст протоколів свідчить, що огляд проводився слідчими за участю спеціаліста та понятих, жодних зауважень до нього не поступало.
Крім того, за ч. 1 ст. 104 та частинами 1 - 3 ст. 105 КПК додаток є невід`ємною частиною протоколу і його наявність повинна бути в ньому відображена, а додатки до протоколів мають бути належним чином виготовлені, упаковані з метою надійного збереження та засвідчені підписами слідчого, прокурора, спеціаліста, інших осіб, які брали участь у виготовленні та/або вилученні таких додатків.
Схема місця ДТП з фототаблицею до нього є додатками до протоколу огляду місця події та містить інформацію, яка відображена в самому протоколі.
Суд не бере до уваги твердження сторони захисту, про те, що в протоколі огляду відсутні відомості щодо дорожніх знаків, відповідно такий протокол слід визнати недопустимим доказом, оскільки сам лише факт не зазначення слідчим в протоколі та додатках до нього дорожніх знаків не є підставою для визнання протоколу недопустимим доказом.
Відповідно не заслуговують на увагу, доводи сторони захисту, що на момент ДТП покриття дороги було мокрим, що не зафіксовано в протоколі огляду, оскільки водій повинен бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну.
Виходячи з наведених вище висновків щодо застосування правил статті 87 КПК, суд зазначає, що проведення оглядів місця події та відображення в них обставин ДТП, не порушило конституційних прав обвинувачаного, тому за відсутності обґрунтуваного посилання у даному випадку на статтю 87 КПК України для визнання даних протоколів недопустимими, доводи сторони захисту є непереконливими.
У справі №334/5670/18 від 05.08.2020, Верховний суд вказав, що щодо існування інших (умовних) підстав для визнання доказів недопустимими, судам необхідно у кожному конкретному кримінальному провадженні з`ясувати, до яких наслідків порушення вимог кримінального процесуального закону призвели і чи є ці наслідки незворотними (тобто такими, що не можуть бути усунені під час судового розгляду). Якщо мова йде про визнання доказів, отриманих під час слідчих (розшукових) дій, недопустимими, це здебільшого стосується наявності сумнівів у достовірності відомостей, отриманих в результаті їх проведення.

Також суд враховує позицію Верховного суду висловлену у постанові від 19 травня 2020 року, у справі № 490/10025/17, згідно якої порушення учасником дорожнього руху правил саме по собі не виключає винуватість іншого учасника руху, і створення небезпеки учасником дорожнього руху, яку водій був у стані виявити, не звільняє того від обов`язку вжити заходи, необхідні для уникнення або зменшення шкідливих наслідків від створеної небезпеки. Водій не вправі ігнорувати дійсну дорожню обстановку, яка склалася на момент прийняття ним рішення, у тому числі й небезпеку, що виникла внаслідок порушення ПДР іншим учасником. Основним чинником, який визначає відповідальність водія у разі створення небезпеки під час дорожнього руху, залишається його можливість вчасно виявити цю небезпеку і здійснити відповідні заходи для її уникнення чи зменшення. Причина, через яку створена небезпека для руху, не має значення, якщо встановлено, що водій мав можливість її вчасно виявити.

У справі № 640/1664/18 від 03.04.2020, Верховний Суд наголосив, що у кримінальних провадженнях, які стосуються дорожньо-транспортних пригод, експертне дослідження може вплинути на остаточне рішення або позначитися на остаточному рішенні суду. Тому право захисту спростовувати висновки експертів, надані обвинуваченням, за допомогою іншого висновку, наданого захистом, має бути забезпечене судом.
Розглядаючи питання забезпечення дотримання гарантії змагальності сторін у контексті експертних висновків, ЄСПЛ неодноразово висловлював свою позицію та сформував відповідну практику.
Так, у справі «Матиціна проти Росії» цей суд вказав, що зазвичай не є завданням ЄСПЛ визначати, чи є певний експертний висновок, наданий суду, достовірний. За певними виключеннями, загальне правило полягає у тому, що національний суддя має широкі межі розсуду у виборі між суперечливими висновками експертів і визначенні того, який він або вона вважає послідовним і надійним.
У справі «Ходжіч проти Хорватії», ЄСПЛ вчергове нагадав, що вимога про забезпечення справедливості судового розгляду не покладає на суд першої інстанції обов`язку запитувати експертну думку або здійснювати інші процесуальні дії виключно через те, що учасник кримінального провадження заявляє клопотання про це. Якщо сторона захисту наполягає на тому, щоб суд заслухав свідка або дослідив інші докази (наприклад, заслухав експертну думку), національні суди повинні вирішити, чи потрібно або доцільно це роботи під час судового розгляду.
Щодо доводів сторони захисту про визнання недопустимим доказом висновку експертизи №1/1336 від 28.11.2019, оскільки така проведена на підставі вихідних даних, наданих слідчим експертам, та допиту свідка ОСОБА_16 , який був пасажиром в автомобілі під керуванням ОСОБА_4 , зважаючи на те, що відповідно до протоколу допиту ОСОБА_16 , проведеного оперуповноваженим СКР Стрийського ВП ГУНП в області ОСОБА_9 03.12.2018 в період часу з 10.50 до 11.30 годин в приміщенні Стрийського ВП, як вказав під час допиту в суді ОСОБА_9 , вказаний допит ним проводився на підставі доручення слідчого, яке йому надійшло через канцелярію, однак кримінальне провадження №0001661 внесене до ЄРДР 03.12.2018, при цьому часом реєстрації провадження, відповідно до витягу з ЄРДР зазначено 03.12.2018 10:48:30, суд звертає увагу на таке.
Порядок призначення та проведення судових експертиз у кримінальному провадженні врегульовані КПК України, Законом України «Про судову експертизу» № 4038 від 25.02.1994 року, Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5.

До обов`язку судового експерта статтею 12 Закону України «Про судову експертизу» віднесений обов`язок провести повне дослідження і дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок.

Експерт має право керуватись виключно тими даними та досліджувати тільки ті докази, які йому надані стороною кримінального провадження.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 70 КПК України передбачена відповідальність експерта за завідомо неправдивий висновок, відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків у суді, невиконання інших обов`язків, за яке експерт несе відповідальність, встановлену законом.

Висновок експерта може стати доказом в кримінальному провадженні тільки за умов що він: а) містить фактичні дані, тобто такі, що є беззаперечні та не викликають сумніву (проте будь-який висновок експерта можна та потрібно піддавати сумніву), б) отриманий з дотриманням встановленого порядку, в) має значення для кримінального провадження та належить до обставин, що підлягають доказуванню (ст. 91 КПК), а також він: не ґрунтується на доказах, які визнані судом недопустимими (ч. 5 ст. 101 КПК), отриманий з істотним порушенням прав людини і основоположних свобод (ст. 87 КПК). При перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень.

Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.

Відповідно до частин 2, 3, 7, 10 ст. 101 КПК України кожна сторона кримінального провадження має право надати суду висновок експерта, який ґрунтується на його наукових, технічних або інших спеціальних знаннях. Висновок повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження. Експерт дає висновок від свого імені і несе за нього особисту відповідальність. Кожна сторона має право звернутися до суду з клопотанням про виклик експерта для допиту під час судового розгляду для роз`яснення чи доповнення його висновку. Незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована. Необхідною умовою допустимості висновку експерта є дотримання процесуального порядку призначення і проведення експертизи, в т.ч. має бути перевірена компетентність експерта. Експертну дослідженню можуть піддаватися лише об`єкти, котрі належним чином процесуально оформлені.
Згідно з п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних та цивільних справах» №8 від 30.05.1997 року, при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.
Протокол допиту свідка ОСОБА_16 в судовому засіданні не досліджувався, оскільки наведене суперечить принципу безпосередності дослідження доказів, свідок ОСОБА_16 був допитаний в ході судового розгляду та надав показання суду. Крім цього, суд звертає увагу, що показання свідка ОСОБА_16 , згідно мотивувальної частини висновку експерта не були визначальними при проведенні експертизи, а враховувалися експертом в сукупності з іншими доказами та фактичними даними, здобутими в ході досудового розслідування.
Слід зазначити, що згідно висновку експерта №1/1336 від 28.11.2019, експертиза проведена на підставі ухвали слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13.08.2019, судовим експертом сектору автотехнічних досліджень відділу автотехнічних досліджень та криміналістичного дослідження транспортних засобів ОСОБА_23 . Згідно даного висновку в даній дорожній ситуації, водій автомобіля «Opel Corsa» р.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_4 повинен був керуватись технічними вимогами п.п. 1.2., 1.10 в частині терміну «безпечна швидкість», 2.3.б).д)., 12.1. та 12.4. чинних ПДР. В даній дорожній ситуації, технічна можливість водієм автомобіля «Opel Corsa» р.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_4 уникнути даної автопригоди - наїзду на пішохода, визначалась виконанням ним технічних вимог п.п. 1.2., 1.10 в частині терміну «безпечна швидкість», 2.3.б).д). та 12.1. чинних ПДР, для дотримання яких в нього не було завад технічного характеру. Порівняння фактичних дій водія автомобіля «Opel Corsa» р.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_4 з необхідними, згідно до вимог чинних ПДР, дає підстави зробити висновок про те, що в даній дорожній ситуації, дії водія ОСОБА_4 не відповідали технічним вимогам п.п. 1.2., 1.10 в частині терміну «безпечна швидкість», 2.3.б).д). та 12.1. чинних ПДР і вказана невідповідність дій знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням даної автопригоди; не відповідали технічним вимогам п. 12.4. чинних ПДР, однак прямого причинно-наслідкового зв`язку між даною невідповідністю і фактом настання даної автопригоди, не вбачається. При заданих вихідних даних з технічної точки зору, причиною настання даної автопригоди стали не відповідаючі технічним вимогам п.п. 1.2., 1.10 в частині терміну «безпечна швидкість», 2.3.б).д). та 12.1. чинних ПДР, дії водія автомобіля «Opel Corsa» р.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_4 , які проявились в тому, що керований ним автомобіль втративши керованість, змінив попередній напрямок руху (попередю траєкторію руху), в результаті чого відбувся наїзд на пішохода за межами смуги руху.
У звязку з вищенаведеним, суд приходить до висновку, що експертиза проведена висококваліфікованим експертом, на підставі ухвали слідчого судді, висновок експерта належним чином аргументований, ґрунтується на ретельному дослідженні, зробленому на підставі діючого законодавства, містить відповіді на усі поставлені питання, висновки обґрунтовані дослідницькою частиною, фактичні дані викладені у висновку відносяться до справи і мають доказове значення.
При цьому жодної із обставин для визнання експертного висновку, які зазначає захисник, як недопустимим доказом, в ході кримінального провадження не встановлено, порушень прав особи, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод також.

З цих же підстав, суд визнає необгрунтованими доводи сторони захисту про порушення пункту 4.12 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ № 6 від 17.01.1995 при проведенні експертизи №26 від 28.02.2019. Вказаною експертизою встановлено ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого після дорожньо-траснпортної пригоди, і які перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку. Клопотань про виклик в судове засідання та роз`яснення висновку, від сторін кримінального провадження не надходило, а в суду жодних сумнівів в його законності не виникає.
При цьому суд зауважує, що згідно висновків експертиз №26 від 28.02.2019, № 477/2019 від 28.02.2019, №159 від 22.08.2019, смерть ОСОБА_7 , 1958 р.н., згідно записів - медичної карти стаціонарного хворого № 9744 Стрийської ЦРЛ наступила 26.01.2019 в 03:00 годині, внаслідок захворювання печінки у вигляді цирозу, що призвело до портальної гіпертензії, і ускладнилось варикозними розширеннями та послідуючими розривами вен нижньої третини стравоходу та кардіального відділу шлунку, з розвитком гострої крововтрати. Тілесні ушкодженя ОСОБА_7 , 1958 р.н., завдані внаслідок ДТП за ступенем тяжкості мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження по небезпеці для життя в момент заподіяння, але в даному випадку, в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті не перебувають.
Додоводи сторони захисту про те, що в даній ДТП, має місце нещасний випадок, у діях (бездіяльності) обвинуваченого відсутня будь-яка форма вини, що виключає наявність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України не знайшли свого підтвердження в ході розгляду кримінального провадження.
Крім цього, суд зауважує, що в клопотанні захисник постійно стверджує про те, що ними на досудовому розслідуванні подавалися клопотання про призначення додаткових та повторних експертиз, однак такі не були задоволені слідчим. В судовому засіданні головуючим суддею неодноразово наголошувалося про те, що сторони кримінального провадження, у випадку якщо у них є сумніви в проведенні експертизи, не позбавлені права заявити клопотання про призначення відповідної експертизи в судовому засіданні або виклику експерта в судове засідання. Суд звертає увагу, що впродовж судового розгляду справи, за клопотаннями сторони захисту були допитані свідки, клопотань про допит експерта або призначення експертизи в судовому засіданні подано не було, а призначення експертизи за ініціативою суду, є порушенням принципу змагальності сторін. Крім цього, підстав для призначення експертизи немає, оскільки всі досліджені в судовому засіданні докази, в тому числі проведені експертизи підтверджують винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
Також сторона захисту не була позбавлена можливості заявити клопотання про проведення слідчого експерименту, однак таким правом не скористалася.

Набуття особою права керування транспортними засобами унормовано Положенням про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 511). Держава, надаючи це право особі, яка бажає його набути, встановлює перед нею певні умови та зобов`язує їх виконати. Однією з таких умов є обов`язок особи підтвердити свої знання встановлених правил та дотримуватися їх. Виходячи з того, що у національному законодавстві транспортний засіб визнається джерелом підвищеної небезпеки, на водія як особу, яка набула право керування ним, покладається особливий тягар дотримання цих правил.

Повертаючись до обставин цього кримінального провадження, суд констатує, що сторона захисту не заперечує, що ОСОБА_4 за вищевказаних обставин був учасником дорожнього руху. Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» чітко передбачено обов`язки учасника дорожнього руху, серед яких є також і обов`язок знати і неухильно дотримувати вимог Закону України «Про дорожній рух», Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Отже обов`язок учасника дорожнього руху, яким на момент дорожньо-транспортної пригоди був ОСОБА_4 , знати і неухильно виконувати вимоги ПДР чітко визначений у національному законодавстві.

Жодних відомостей про те, що ОСОБА_4 не керував транспортним засобом, а керувала інша особа, в судовому засіданні не здобуто.

Як засвідчує судова практика, доказування тих чи інших обставин злочину, як правило, ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх, у тому числі, непрямих доказів. І саме на такому аналізі та оцінці всіх доказів й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) факту вчинення злочину конкретною особою.
У зв`язку з наведеним, всі інші докази, які були досліджені безпосередньо в судовому засіданні і які є як прямими, так і непрямими доказами винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України підтверджують винуватість обвинуваченого у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.
Що стосується Закону України про кримінальну відповідальність, який підлягає застосування до інкримінованого обвинуваченому злочину, суд вважає за необхідне зазначити таке.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що кваліфікація злочину - це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому КК, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння (постанови Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 705/623/18, від 17 квітня 2019 року у справі №472/342/16-к, від 11 лютого 2021 року у справі № 462/3062/16-к).

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Ознаки суб`єктивної сторони вчинених злочинів та особливості психічного ставлення засудженого до вчинених діянь і їх наслідків встановлюються судами на підставі характеру вчиненого діяння та об`єктивно-предметних умов його вчинення, за встановленими судом фактичними обставинами вчинених злочинів, що закріплені належними і допустимими доказами, зібраними в порядку, передбаченому КПК, та оціненими відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 2 Кримінального кодексу України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Відповідно до ч.1 ст. 11 КК України, злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Суд зазначає, що для вирішення питання про притягнення особи до кримінальної відповідальності за вчинений злочин в обов`язковому порядку мають бути встановлені усі елементи складу злочину, зокрема, об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона, а обов`язок доведення наявності вказаних елементів покладається на сторону обвинувачення.

Диспозиція ст. 286 КК України сформульована законодавцем як бланкетна, тому для встановлення ознак об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого цією статтею, потрібно проаналізувати ті нормативно-правові акти, які унормовують правила безпеки руху й експлуатації транспорту, насамперед ПДР, для з`ясування, які саме порушення цих правил були допущені особою, котра керувала транспортним засобом у момент ДТП.

При цьому належить враховувати, що злочин, передбачений ст. 286 КК України, є злочином із так званим матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є не будь-які з допущених особою порушень ПДР, а лише ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) суспільно небезпечні наслідки, передбачені в частинах 1, 2 або 3 ст. 286 КК, тобто тільки такі порушення ПДР, які є причиною настання цих наслідків і, отже, перебувають із ними у причиновому зв`язку. Таким чином, об`єктивна сторона даного складу злочину включає такі обов`язкові елементи: діяння (дія або бездіяльність); обстановка; суспільно-небезпечні наслідки (середньої тяжкості тілесне ушкодження - ч. 1, смерть потерпілого або тяжке тілесне ушкодження - ч. 2, загибель кількох осіб - ч. 3); причиновий зв`язок між суспільно небезпечним діянням та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.

Діяння полягає в порушенні Правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту. Воно може вчинятися шляхом дії або бездіяльності й полягати: 1) у вчиненні дій, заборонених правилами (наприклад, керування транспортним засобом у стані сп`яніння чи без посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії тощо); 2) у невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту (незниження швидкості руху відповідно до дорожньої обстановки, недотримання безпечного інтервалу тощо).

Обстановка вчинення злочину характеризується тим, що діяння вчиняється та наслідки настають в обстановці дорожнього руху.

Причиновий зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винуватою особою, неминуче зумовлює шкідливі наслідки, передбачені ст. 286 КК України.

Під час розгляду кримінального провадження суд зобов`язаний виявити, встановити і вказати в мотивувальній частині вироку порушення ПДР, які мали місце під час конкретної ДТП, але водночас він повинен чітко зазначати у вироку, які саме з цих порушень були причиною настання наслідків, передбачених ст. 286 КК України, тобто знаходилися у причиновому зв`язку з ними, а які з цих порушень виконали лише функцію умов, що їм сприяли. Вказана правова позиція відображена в Постанові Верховного суду від 21.08.2019 у справі № 682/956/17.

За змістом закону порушення Правил безпеки руху та експлуатації транспорту полягає в дії або бездіяльності, пов`язаній з невиконанням однієї чи кількох вимог Правил дорожнього руху або інших нормативних актів, що регламентують безпеку руху та експлуатацію транспорту, з боку особи, яка керує транспортним засобом. Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 286 КК України, полягає в: а) порушенні Правил безпеки руху чи експлуатації транспорту, тобто в порушенні конкретного правила, передбаченого конкретним пунктом правил; б) настанні суспільне небезпечних наслідків заподіяння смерті чи тілесних ушкоджень учасникам дорожнього руху і в) причинному зв`язку між порушенням правил безпеки руху чи експлуатації транспорту та спричиненими наслідками.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується необережною формою вини, що визначається характером ставлення до наслідків. Сама ж дія або бездіяльність при порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту можуть бути як умисними, так і вчиненими з необережності.

Дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що ОСОБА_4 порушив вимоги п. 1.2, п. 1.5, п. 1.10, п.п. «б», «д» п. 2.3, п.10.1, п.12.1 Правил дорожнього руху України, в результаті чого відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої ОСОБА_7 спричинено тяжкі тілесні ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 286 КК України.

При цьому суд зауважує, що обвинувачений ОСОБА_4 , не вважаючи себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, на досудовому розслідуванні повністю відшкодував заподіяну шкоду потерпілому.

Висновки суду.
За змістом ст.8 Конституції України, в державі визначено принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти, приймаються на основі Конституції і повинні відповідати її змісту.

Згідно зі ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. При цьому не можна покладати на обвинуваченого доведення своєї невинуватості, а всі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на користь останньої. Визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за доведеності її вини. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також доказах одержаних незаконним шляхом.

Відповідно до ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», «Кобець проти України», «Ірландія проти Сполученого Королівства» та ін.).

Ретельно проаналізувавши усі надані сторонами кримінального провадження докази з точки зору доведеності ознак складу злочину, інкримінованого обвинуваченому, суд вважає, що сукупність встановлених під час судового розгляду обставин виключає будь-яке інше розуміння подій, викладених в обвинувальному акті, і вказана версія обвинувачення не містить сумнівів в її обґрунтованості та не спростовується доводами сторони захисту.

У справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно зі статтею 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).

У іншому рішенні, зокрема, у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). На важливість дотримання судами вимоги щодо мотивованості (обґрунтованості) рішень йдеться також у ряді інших рішень ЄСПЛ (наприклад, «Богатова проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України» та ін.).

Отже, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Розглядаючи кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, проаналізувавши та оцінивши об`єктивно досліджені у судовому засіданні, відповідно до вимог ст.ст.85, 94 КПК України, вказані вище всі докази, надані сторонами кримінального провадження, в їх сукупності, враховуючи їх логічність, послідовність та узгодженість між собою, суд повно та всебічно з`ясував та встановив під час судового розгляду обставини вчинення кримінального правопорушення та приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України в судовому засіданні доведена повністю.
Отже, з урахуванням всіх обставин справи, суд вважає доведеним:
факт порушення ОСОБА_4 вимог п. 1.2, п. 1.5, п. 1.10, п.п. «б», «д» п. 2.3, п.10.1, п.12.1 Правил дорожнього руху України, в результаті чого відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої ОСОБА_7 спричинено тяжкі тілесні ушкодження, тобто вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Вказаний висновок судом зроблений поза розумним сумнівом, а отже, враховуючи зазначене вище, вина ОСОБА_4 повністю доведена в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні зач.2 ст.286 КК України. Підстав для кваліфікації вчиненого за іншими статтями Кримінального кодексу суд не вбачає.
Вказаний висновок суду узгоджується з п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кобець проти України" (заява №1637/04), у якому зазначено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (рішення у справі "Авшар проти Туреччини" п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Мотиви призначення покарання.
При призначенні покарання обвинуваченому слід суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів, а з врахуванням того, що позбавлення волі є одним із найсуворіших покарань, тому таке покарання слід призначати до реального відбування, тільки тоді, коли у суду є достатнє переконання, що звільнення особи від відбування такого, не сприятиме виправленню засудженого.

За змістом п.п. 20, 21 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, але й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, та особу винного.

У постановах від 16.04.2019 (справа №655/47/15-к), від 13.11.2019 (справа №753/20472/15-к), від 16.10.2019 (справа №163/1753/17) Верховний Суд також зробив правовий висновок, що потрібно звертати увагу на те, що причинний зв`язок в автотранспортних злочинах відрізняється тим, що він встановлюється не між діями водія та наслідками, що настали, а між порушеннями правил дорожнього руху й відповідними наслідками.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Обставин, що обтяжують вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Пом`якшуючою вину обвинуваченого ОСОБА_4 обставиною, передбаченою ст. 66 КК України суд вважає відшкодування шкоди потерпілому ОСОБА_7 .

Обираючи покарання обвинуваченому суд враховує характер та тяжкість вчиненого злочину, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних злочином наслідків, а також те, що обвинувачений раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на психіатричному та наркологічному обліках не перебуває, та вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.286 КК України.

Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, суд приходить до висновку про можливість виправлення винного без реального відбування покарання, із звільненням від основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

До вказаних висновків, суд прийшов, зокрема, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У кримінальних провадженнях № 205/7091/16-к у постанові від 17 жовтня 2019 року, № 206/5073/15-к у постанові від 12 вересня 2018 року, Верховний Суд наголосив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

У кримінальному провадженні № 167/341/16-к у постанові від від 24 травня 2018 року, Верховний суд вказав, що загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання або призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом застосовуючи ст. 69 КК.

Слід також вказати, що у кримінальних провадженнях №654/763/17 у постанові від 24 жовтня 2018 року, №346/356/18 у постанові від 12 лютого 2019 року, №166/937/16-к у постанові від 26 квітня 2018 року, №125/1133/17 у постанові від 29 січня 2019 року, Верховний суд прийшов до висновку, що навіть за умови вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, у судів були підстави для застосування правових приписів ст.75 КК України та звільнення обвинувачених від відбування покарання з випробуванням.

Заборони застосування ст. 75 КК України за умови невизнання обвинуваченим своєї вини КК України не містить /постанова ВС у справі № 205/7091/16-к від 17.10.2019/.

Крім того, статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Посткримінальна поведінка обвинуваченого є виключно позитивною. Після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 відшкодував всі збитки ОСОБА_7 .

На підставі наведеного, а також враховуючи характеризуючі дані особи винного, з урахуванням пом`якшуючої обставини у вигляді відшкодування збитків ОСОБА_7 , відсутності обтяжуючих у справі обставин, суд вважає можливим виправлення винного без реального відбування покарання, із звільненням від основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Відповідно до ч.1 ст. 55 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права займатися певною діяльністю може бути призначено на строк від одного до трьох років.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Маліге проти Франції" від 23 вересня 1998 року право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності".

Вирішуючи питання про призначення додаткового покарання, слід зазначити, що санкція ч.2 ст.286 КК України, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер застосування і не є обов`язковим для суду. Відповідна правова позиція викладена в постанові колегії суддів Другої судової палати ККС ВС від 08.02.2018 у справі №361/2704/16-к, провадження №51-358км18.

В постанові Третьої судової палати ККС ВС від 15.01.2020 у справі 161/537/18, провадження № 51-4055км19, Верховний суд вказав, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання. Також колегія суддів зазначила, що закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є основним джерелом доходу. Існування цієї обставини потребує лише більш виваженого підходу під час обрання заходу примусу, з урахуванням загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації.
У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.
Суд вважає, що підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_4 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами немає, оскільки під час судового розгляду кримінального провадження встановлено, що обвинувачений є особою молодого віку, офіційно працює, раніше не судимий, повністю відшкодував шкоду потерпілому ОСОБА_7 .
На підставі наведеного, суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, як про це просить сторона обвинувачення у судовому засіданні.
Підсумовуючи зазначене, суд вважає, що саме дана міра покарання відносно обвинуваченого є необхідною і достатньою для виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та особу обвинуваченого.
Підстави для відмови в задоволенні цивільного позову.
18.03.2020 на адресу суду надійшов цивільний позов від потерпілого ОСОБА_6 в якому він просить стягнути з ОСОБА_4 моральну шкоду, заподіяну внаслідок вчинення кримінального правопорушення у сумі 50000, 00 грн. В обґрунтування позову покликається на те, що 02.12.2018 близько 16:50 год. гр. ОСОБА_4 на перехресті вулиць Б. Хмельницького та Шевченка у с. Довге Стрийського району Львівської області, рухаючись на автомобілі марки «Опель Корса» д.н.з. НОМЕР_1 , порушив правила дорожнього руху, внаслідок чого наїхав на його батька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Внаслідок ДТП його батько отримав важку поєднану травму тіла, відкриту черепно-мозгову травму, гематому головного мозку, перелом скулової кістки, переломи лівої і правої гайморових пазух, перелом кісток носа, перелом ключиці, перелом променевої кістки, переломи 5-ти ребер, перелом лобкової кістки, множинні рани обличчя та тулуба. Внаслідок неправомірних дій ОСОБА_4 , що полягали у завданні тяжких тілесних ушкоджень його батькові, заподіяно моральну шкоду йому, яку він оцінює у 50000 грн. з огляду на наступне. Розмір та наявність моральної шкоди він обґрунтовує душевними стражданнями та переживаннями пережитими ним у зв`язку із самим фактом заподіяння тяжких тілесних ушкоджень його батькові, стресом який він переніс, дізнавшись про стан батька який межував зі смертю, відчуттям безвихідності в даній ситуації, переживаннями у зв`язку зі співчуттям своїй рідній людині, будучи свідком його фізичних страждань. В періоди часу коли батькові проводили операції його хвилювання були такими значними, що він змушений був вживати заспокійливі лікарські засоби. В період лікування його батька в нього був порушений нормальний біологічний ритм життя, оскільки він практично увесь вільний від роботи час не відпочивав, а проводив у лікарні і спав тільки у випадках коли вже фізично не міг перебороти сон. Моральна шкода також обґрунтовується неможливістю продовження активного громадського життя, обмеження у спілкуванні з рідними та друзями в період лікування його батька. У нього погіршилися відносини з його майбутньою на той час дружиною, оскільки він з нею практично не спілкувався. Із-за переживань і безсоння він став дратівливим у відносинах. З друзями він практично взагалі в той час не спілкувався. Різдвяні Свята 2019 року він провів у вищеописаних переживаннях і моральних стражданнях. На протязі значного часу після смерті батька, він відчував переживання і співчуття, у зв`язку з тим, що батько в останні дні свого життя був змушений переживати фізичні муки і страждання, знаходячись в лікувальному закладі майже півтори місяця.
Суд, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи в частині цивільного позову, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, приходить до висновку, що позов цивільного позивача ОСОБА_6 у кримінальному провадженні не підлягає до задоволення, з наступних підстав.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
Відповідно до ч.ч.2, 5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частина 2 ст.1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
За положеннями частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Згідно з пунктами 2, 3-4, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» із змінами, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до роз`яснення постанови пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» зі змінами, відповідно до яких під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення,тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуючи стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Поняття «потерпілий» визначено кримінально-процесуальним законодавством. Так, ч. 1 ст. 55 КПК України встановлено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Поняття «потерпілий» у кримінально-правовому значенні є первинним щодо його розуміння в кримінальному процесі, оскільки в кримінальному праві потерпілий з`являється об`єктивно, в результаті вчинення проти нього кримінального правопорушення.

Процесуальними умовами появи потерпілого як учасника кримінального провадження є необхідність подання заяви про вчинення щодо нього кримінального правопорушення, надання згоди на визнання потерпілим (у разі, якщо така заява ним не подавалась) або подання заяви про залучення до провадження як потерпілого.

У ч. 2 ст. 55 КПК України визначається момент виникнення в особи статусу потерпілого як учасника кримінального провадження: права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

На відміну від цього у кримінально-правовому розумінні особа стає потерпілою вже з моменту вчинення щодо неї кримінального правопорушення.

Отже, потерпілий в кримінально-правовому розумінні з`являється вже з моменту вчинення посягання, незалежно від того, чи закріплений (юридично легалізований) такий статус процесуально.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року (№ 439/397/17) зазначено, що поняття «потерпілий» у матеріальному кримінальному праві та у кримінальному процесі за змістом не є тотожними. У кримінально-правовому розумінні потерпілий - це особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо заподіюється фізична, моральна та/або матеріальна шкода (або існує безпосередня загроза її заподіяння). Поняття «потерпілий» у кримінальному праві не має законодавчого визначення.

Суд звертає увагу, що ОСОБА_4 порушив вимоги п. 1.2, п. 1.5, п. 1.10, п.п. «б», «д» п. 2.3, п.10.1, п.12.1 Правил дорожнього руху України, в результаті чого відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої ОСОБА_7 спричинено тяжкі тілесні ушкодження.

Суд звертає увагу, що ОСОБА_4 відшкодував потерпілому ОСОБА_7 шкоду, заподіяну його здоров`ю, внаслідок ДТП у розмірі 3000 доларів США.

Слід зазначити, що ОСОБА_7 03.01.2019 подав заяву начальнику Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_24 , в якій повідомив, що гр. ОСОБА_4 відшкодовано йому витрати на лікування, оскільки йому було завдано тілесні ушкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 02.12.2018. Повідомив, що претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_4 у нього немає. Просить по даному факту кримінальне провадження закрити /Т.1 а.с. 185/;

Окрім цього, 03.01.2019 ОСОБА_7 власноручно написав заяву, в якій зазначив, що матеріальних і моральних претензій до ОСОБА_4 немає, оскільки останнім відшкодовано всі збитки (витрати на лікування), завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 02.12.2018. Справжність підпису гр. ОСОБА_6 засвідченого державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори ОСОБА_25 . Особу гр. ОСОБА_6 , який підписав документ встановлено, його дієздатність перевірено /Т.1 а.с. 186/;

Також, 03.01.2019 ОСОБА_7 написав заяву, яку засвідчила державний нотаріус Стрийської державної нотаріальної контори ОСОБА_25 про те, що матеріальних і моральних претензій до ОСОБА_4 він немає, оскільки останнім відшкодовано всі збитки (витрати на лікування), завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 02.12.2018 /Т.1 а.с. 186/;

Окрім цього, ОСОБА_7 03.01.2019 подав заяву начальнику Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області, в якій повідомив, що відмовляється від статусу потерпілого у кримінальному провадженні за фактом ДТП, яке сталося 02.12.2018 в с. Довге Стрийського району, за участі водія автомобіля Opel Corsa ОСОБА_4 , а також відмовляється від проходження судово-медичної експертизи та від участі у проведенні будь-яких слідчий дій. Будь-яких матеріальних та моральних претензій до ОСОБА_4 у нього немає. Просить по даному факту кримінальне провадження закрити /Т.1 а.с. 187/;

В судовому засіданні беззаперечно встановлено, що ОСОБА_4 відшкодував потерпілому ОСОБА_7 витрати на лікування, про що останній написав відповідні заяви від 03.01.2019 в яких також зазначив, що будь-яких матеріальних та моральних претензій до ОСОБА_4 у нього немає.
Окрему увагу, суд звертає на висновки експертиз №26 від 28.02.2019, № 477/2019 від 28.02.2019, №159 від 22.08.2019, оскільки згідно даних експертиз встановлено, що смерть ОСОБА_7 , 1958 р.н., згідно записів - медичної карти стаціонарного хворого № 9744 Стрийської ЦРЛ наступила 26.01.2019 в 03:00 годині, внаслідок захворювання печінки у вигляді цирозу, що призвело до портальної гіпертензії, і ускладнилось варикозними розширеннями та послідуючими розривами вен нижньої третини стравоходу та кардіального відділу шлунку, з розвитком гострої крововтрати. Тілесні ушкодженя ОСОБА_7 , 1958 р.н., завдані внаслідок ДТП за ступенем тяжкості мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження по небезпеці для життя в момент заподіяння, але в даному випадку, в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті не перебувають.
Суд звертає увагу, що смерть ОСОБА_7 не перебуває в прямому причинно-наслідковому зв`язку з заподіяними тілесними ушкодженнями, внаслідок ДТП.
Оскільки, причинного-наслідкового зв`язку з заподіяними тілесними ушкодженнями, внаслідок ДТП та смертю ОСОБА_7 немає, шкода останньому відшкодована в повному обсязі, відповідно стягнення моральної шкоди на користь його сина ОСОБА_6 суперечить правовим приписам ст. 55 КПК України.

Суд звертає увагу, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю, оскільки смерть ОСОБА_7 не перебуває в прямому причинно-наслідковому зв`язку з заподіяними тілесними ушкодженнями, внаслідок ДТП, відповідно його син ОСОБА_6 не вправі на здійснення відшкодування моральної шкоди.
У зв`язку з вищенаведеним, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину не підлягає до задоволення. При цьому суд звертає увагу, що питання про визнання особи потерпілою вирішується на досудовому розслідуванні, і процесуальним законом не передбачено вирішення питання про виключення потерпілого з учасників кримінального провадження.

Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався. Процесуальні витрати в кримінальному провадженні слід вирішити в порядку ст. 124 КПК України. Питання про скасування арешту майна слід вирішити в порядку ст. 174 КПК України. Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373- 374 КПК України, суд,

у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 286 КК України, й призначити йому покарання у виді 4 /чотирьох/ років позбавлення волі, без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 /два/ роки.

Згідно з п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися у вказані органи для реєстрації.
В задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення інженерно-транспортної експертизи №1/104 від 28.02.2019 у сумі 1430 /одна тисяча чотириста тридцять/ 00 грн., інженерно-транспортної експертизи №1/105 від 28.02.2019 у сумі 1430 /одна тисяча чотириста тридцять/ 00 грн., інженерно-транспортної експертизи №1/1336 від 28.11.2019 у сумі 1570 /одна тисяча п`ятсот сімдесят/ грн. 10 коп., а разом 4430 /чотири тисячі чотириста тридцять/ грн.10 коп.
Скасувати арешт майна, накладений на транспортний засіб марки «Opel Corsa» р.н. НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_16 , проживаючому по АДРЕСА_4 , згідно ухвали слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07.12.2018 /Т.1 а.с.169/.

Речові докази: автомобіль марки «Opel Corsa», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 повернути ОСОБА_16 /Т.1 а.с.168/.
Вирок може бути оскаржено сторонами до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Стрийський міськрайонний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1