Провадження № 11-кп/4820/813/21
Справа № 675/1250/21 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія : ухвала суду Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому та в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 27 вересня 2021 року,

в с т а н о в и л а :
Начальник державної установи «Замкова виправна колонія №58» звернувся до суду із поданням, погодженим із спостережною комісією Шепетівської РДА, про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким згідно положень ст.82 КК України щодо засудженого ОСОБА_7 . В обгрунтування подання зазначав, що ОСОБА_7 засуджений 08 червня 2016 року колегією суддів Артемівського міськрайонного суду Донецької області за ч.2 ст.146, ч.2 ст.187, ч.3ст.187, ч.3 ст.289, ч.1 ст.70 КК України на строк 10 років позбавлення волі з конфіскацією частини його майна.
Ухвалою Ізяславського районного суду від 27 вересня 2021 року відмовлено в задоволенні подання начальника ДУ «Замкова виправна колонія №58» про заміну засудженому ОСОБА_7 невідбутої частини покарання, призначеного вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області 08 червня 2016 року, більш м`яким покаранням.

В апеляційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просив ухвалу Ізяславського районного суду від 27 вересня 2021 року скасувати та постановити нову, якою подання начальника ДУ «Замкова виправна колонія №58» задовольнити та замінити невідбуту частину покарання засудженому ОСОБА_7 більш м`яким покаранням виправними роботами.

Уважав ухвалу місцевого суду незаконною та такою, що постановлена з порушенням вимог ст.ст.94, 370, 409, 410, 412 КПК України.

Зазначав, що судом першої інстанції здійснено вибіркове дослідження матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_7 . Таким вагомим факторам, які вказують на його готовність до самокерованої правослухняної поведінки, а саме: сімейний стан засудженого ОСОБА_7 , наявність у нього малолітньої дитини, його самосвідома поведінка, яка виражається у його прагненні утримувати родину шляхом перерахунку їй отриманого заробітку, а також здобуття ним, трьох професій під час відбування покарання, оцінку надано не було.

Наголошував, що ані ст.82 КК України, ані нормами КПК України, ані Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року № 2, на яку міститься посилання в оскаржуваній ухвалі, будь-яких заборон, обмежень або інших посилань, з урахуванням яких тяжкість вчиненого злочину, у випадку відбуття визначеної ст.82 КК України частини строку призначеного покарання для можливості застосування до засудженого заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, не містить.

Зауважував, що твердження суду першої інстанції стосовно отримання засудженим заохочень під час відбування покарання, є обов`язком, а не правом засудженого, суперечить нормам КВК України.

Крім того, зазначав, що не відповідає вимогам ст.ст.9, 94, 370, 412 КПК України і мотивування необхідності відмови в задоволенні подання з огляду на невідшкодування ОСОБА_7 заподіяної потерпілим матеріальної та моральної шкоди. Згідно відомостей, які містяться у Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, відкриті виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_7 матеріальної та моральної шкоди відсутні та з урахуванням вимог ЗУ «Про виконавче провадження», 3-х річний строк пред`явлення виконавчих листів закінчився.

Стверджував, що врахування двох накладених на ОСОБА_7 дисциплінарних стягнень за порушення режиму відбування покарання є неправомірним, оскільки на момент розгляду справи в силу вимог закону ОСОБА_7 визнається таким, що не має стягнень. До того ж накладено їх було в квітні та липні 2016 року, тобто понад п`ять років тому.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги; в режимі відеоконференції засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на підтримання доводів, викладених у апеляційній скарзі; прокурора ОСОБА_6 , яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Згідно зі ст.82 КК України особам, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення, а також після фактичного відбуття засудженим певної частини призначеного судом строку покарання.
За змістом закону, становлення особи на шлях виправлення це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і ставленні до праці, які свідчать про успішне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватися й в умовах відбування менш суворого покарання. Становлення особи на шлях виправлення для зазначеного виду заміни покарання характеризується зразковою поведінкою і сумлінним ставленням до праці. Цей висновок повинен ґрунтуватись не на характеристиці особи за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення, а на даних за весь час відбування покарання або принаймні протягом значної частини цього строку.
Отже, законодавцем визначено, що застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є не обов`язком, а правом і таке звільнення може бути застосоване за певних умов.
Згідно з матеріалів справи, ОСОБА_7 засуджено вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 08 червня 2016 року за ч.2 ст.146, ч.2 ст.187, ч.3ст.187, ч.3 ст.289, ч.1 ст.70 КК України на строк 10 років позбавлення волі з конфіскацією частини його майна. Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення за період з 31.10.2015 року по 08.06.2016 року включно.
Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Донецької області від 18 жовтня 2016 року на підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано у строк відбуття покарання ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення за період з 09 червня 2016 року по 18 жовтня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.
Вирок набрав законної сили 18 жовтня 2016 року. Початок строку відбуття покарання 31 жовтня 2015 року, кінець строку 12 листопада 2024 року. Станом на 22.07.2021 року ОСОБА_7 фактично відбув 2/3 строку призначеного покарання. Невідбута частина строку складає 03 роки 03 місяці 22 дні.
Як видно з матеріалів особової справи, досліджених в суді першої та апеляційної інстанцій, засуджений ОСОБА_7 раніше був тричі судимий за вчинення тяжких злочинів, при цьому двічі відбував реальну міру покарання. Обидва рази невідбута частина покарання замінювалася для засудженого на умовно-дострокове звільнення та більш м`яке покарання громадські роботи. Судимості непогашені, після відбуття покарання ОСОБА_7 не виправився, а скоїв нові злочини, два з яких є особливо тяжкими. При цьому, злочини ОСОБА_7 скоїв, будучи військовослужбовцем Збройних сил України, у зоні проведення антитерористичної операції і щодо цивільного населення та з використанням зброї. Вказані злочини становлять особливу суспільну небезпеку, викликають значний суспільний резонанс і свідчать про небажання ОСОБА_7 реально виправитися після відбуття попередніх судимостей.
Установлено, що ОСОБА_7 у місцях позбавлення волі перебуває з 31 жовтня 2015 року. Відбуває покарання у державній установі «Замкова виправна колонія №58» з 09 грудня 2016 року. Перебуваючи в Артемівській УВП № 6 Донецької області, допустив два порушення режиму утримання, заохочень не мав, характеризувався негативно. За період перебування у ДУ «Замкова виправна колонія №58» до дисциплінарної відповідальності не притягався, має 10 заохочень. Працевлаштований у котельні установи, підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом колонії. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою. Бере участь у програмі диференційованого виховного впливу на засуджених «Підготовка до звільнення», на профілактичних обліках установи не перебуває.

Місцевий суд обґрунтовано послався на те, що досліджені характеризуючі відомості недостатні для переконання в тому, що засуджений став на шлях виправлення, а тому заміна невідбутої частини покарання засудженому за таких обставин буде передчасною, з огляду на таке.

Відповідно до усталеної судової практики, при вирішенні питання про можливість застосування відносно особи заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, вирішальним фактором є не факт відбування ним встановленої частини покарання, а факт того, що засуджений став на шлях виправлення, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці.
Сумлінна поведінка характеризується дотриманням режиму відбування покарання: виконання покладених на засудженого законних обов`язків; виконанням законних вимог представників адміністрації органу, що виконує покарання; підвищення загальноосвітнього і професійно-технічного навчання; придбання спеціальності; поведінкою у побуті; стримуванням від порушень режиму відбування покарання, від порушень правил внутрішнього розпорядку, від вживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор; неухильним додержанням загальноприйнятих норм і правил поведінки; активною участю у суспільному житті і сумлінним виконанням громадських доручень у процесі відбування покарання; прагненням своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин тощо.
Тоді як ставлення до праці характеризується постійною свідомою участю у суспільно корисній праці; систематичним виконанням трудових обов`язків, виробничих завдань і дорученої роботи; внесенням раціоналізаторських пропозицій і винахідницьких відкриттів; відсутність відмов від роботи, невиходів на роботу без поважних причин і порушень трудової дисципліни; виконанням норм виробітку; ставленням до майна, знарядь виробництва; прагненням придбати спеціальність або підвищити кваліфікацію; відсутність трудових порушень; суворим додержанням правил охорони праці і правил техніки безпеки та ін.
Сукупність встановлених обставин була прийнята до уваги судом першої інстанції. Їм дана належна оцінка, тому місцевий суд обґрунтовано дійшов висновку, що засуджений не повною мірою довів своє виправлення та його поведінка не є достатньо сумлінною, а отже його повне виправлення на теперішній час ще не доведено.
Доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції всіх обставин справи, є безпідставними, оскільки судом досліджені всі обставини, які мали значення для прийняття у справі законного і обґрунтованого рішення.
За таких обставин, поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, беручи також кінець строку відбування покарання 12 листопада 2024 року, колегія суддів уважає, що є передчасним для ствердження, що засуджений ОСОБА_7 став на шлях виправлення, що є обов`язковим елементом підстави для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, згідно зазначених вище вимог ч.3 ст.82 КК України.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вмотивованого висновку про те, що вказані відомості не можуть характеризувати засудженого як такого, що став на шлях виправлення і має право на застосування до нього заміни невідбутої частини покарання більш м`яким та обґрунтовано відмовив у задоволенні подання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність оскаржуваного рішення та не вбачає підстав для його скасування з викладених в апеляційній скарзі мотивів.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів
п о с т а н о в и л а :
Ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 27 вересня 2021 року щодо відмови у задоволенні подання начальника ДУ «Замкова виправна колонія №58» про заміну засудженому ОСОБА_7 невідбутої частини покарання більш м`яким залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4