КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 14 лютого 2022 року клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу з доповненнями ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03 листопада 2020 року,

за участі:

прокурора ОСОБА_6

представника

власника майна ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 накладено арешт на майно, заборонивши суб`єктам державної реєстрації(нотаріусам, державним реєстраторам прав на нерухоме майно і органам державної реєстрації прав), суб`єктам державної реєстрації визначених приписами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вчиняти будь-які реєстраційні та нотаріальні дії в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Державному реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо внесення записів пов`язаних з зміною власника, іпотекодержателя, інших записів пов`язаних з відступлення права вимоги за договорами забезпечення, а також заборонивши розпорядження щодо наступних об`єктів нерухомого майна:

- ресторанний комплекс (літ. А), загальною площею 1352 кв. м. реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00) АДРЕСА_1 ;

- нежитлова гр.прим. № 1, загальною площею 777,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, м. Київ, вулиця Хрещатик, будинок 16 літера А;

- нежитлова будівля, загальною площею 2470, 2 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, м. Київ, вулиця Хрещатик, будинок 16 літера А;

- нежилі будівлі та споруди, загальною площею 1171,4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, м.Київ, Паркова дорога, будинок 18 (Труханів острів);

- об`єкти нерухомого майна (Труханів острів), загальною площею 2382,00 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 32389247, АДРЕСА_2 ;

- нежила будівля (літ.В) площею 438,7 кв.м. реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 31898649, АДРЕСА_3 .

Не погоджуючись з таким рішенням, власник майна ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03 листопада 2020 року, скасувати її в частині накладення арешту на ресторанний комплекс (літ. А), загальною площею 1352 кв. м. реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00) АДРЕСА_1 , та в цій частині постановити нову хвалу якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора .
Щодо строків на апеляційне оскарження зазначає, що розгляд клопотання відбувся без повідомлення власника майна, копію оскаржуваної ухвали отримано представником власника майна 06 грудня 2021 року, апеляційну скаргу подано 10 грудня 2021 року.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою, у зв`язку із невідповідністю висновків слідчого судді фактичним обставинам провадження.

Зазначає, що апелянт є добросовісним набувачем арештованого майна з 2015 року, вказане підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 29 листопада 2021 року.

Звертає увагу на те, що власник майна не має ніякого відношення до кримінального провадження, не має процесуального статусу, а прокурором до клопотання не долучено жодного доказу на рахунок того, що арештоване майно має критерії ст. 98 КПК України.

Слідчим суддею накладено арешт на майно, яке не перебуває у власності Федерації професійних спілок України, оскільки вказане майно перебуває у приватній власності фізичної особи.

Також зазначає, що накладений арешт на майно має негативні наслідки для апелянта в частині вільного володіння, користування та розпорядження, оскільки майно в тому числі є предметом іпотеки відповідно до Іпотечного договору від 13.07.2018 р. укладеного з громадянином ОСОБА_9 .

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна, який просив задовольнити апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який поклався на думку суду, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ст. 395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення, а у випадку якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Оскільки, 03 листопада 2020 року слідчим суддею розглянуто клопотання прокурора без виклику власника майна, копію ухвали не надіслано, а отримано 06 грудня 2021 року, апеляційну скаргу подано 10 грудня 20021 року, у зв`язку з чим строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Як убачається з матеріалів судового провадження, першим відділом організації процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами центрального апарату Національної поліції України Офісу Генерального прокурора здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, відомості про яке 14 вересня 2020 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000878, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до Закону України «Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, що розташовані на території України» службовими особами Федерації професійних спілок України та інших суб`єктів господарської діяльності привласнено ряд об`єктів нерухомого майна державної власності в особливо великих розмірах.
Постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_10 від 26 вересня 2020 року вказане майно визнано речовим доказом.

02 листопада 2020 року прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на згадане майно.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03 листопада 2020 року клопотання задоволено, накладено арешт на майно, у тому числі і на нерухоме майно належне апелянту.
З таким рішенням слідчого судді колегія суддів не погоджується, виходячи з наступних обставин.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину і достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак зазначених вимог закону слідчий суддя та прокурор, який вніс клопотання про арешт майна, не дотрималися.

Зокрема, згідно з вимогами ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави арешту майна відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу.

З матеріалів судового провадження вбачається, що органом досудового розслідування під час складання вказаного клопотання та слідчим суддею під час його розгляду не в повній мірі дотримані вимоги зазначених норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод,

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
На переконання колегії суддів, слідчий суддя, в порушення вимог п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна, належним чином не перевірив правову підставу для такого арешту та можливості використання майна як доказу у кримінальному провадженні, та не встановив достатність доказів на підтвердження підстав для накладення арешту з метою збереження речових доказів.
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 є добросовісним набувачем та набув зазначене майно 04 листопада 2015 року, вказане підтверджується Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (т. 1 а.с. 126).
Даних щодо причетності ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення, передбачених ч. 5 ст. 191 КК України, за якими здійснюється досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні, матеріали справи не містять. Повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення не вручено та відомості про можливу причетність його до їх вчинення, до ЄРДР не внесено.
Накладаючи арешт на майно, слідчий суддя не перевірив, чи виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи ОСОБА_5 з потребам досудового розслідування, і чи не порушує при вказаних обставинах справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

У порушення ст.ст. 171, 173 КПК України, слідчий суддя не оцінив розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для його власника.

Інших підстав для накладення арешту, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, а також обґрунтування наявності випадків, передбачених ч.ч. 3 - 6 ст. 170 КПК України, в клопотанні прокурора та в ухвалі слідчого судді не зазначено.

Відповідно вимог ч. 1 ст. 173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України.

Наведене у сукупності дає колегії суддів підстави вважати, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна здійснено в порушення вимог закону, а отже втручання в його право на мирне володіння та користування майном здійснено без законних на те підстав.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги, у зв`язку з чим ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Поновити ОСОБА_5 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03 листопада 2020 року та задовольнити апеляційну скаргу.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03 листопада 2020 року, в частині задоволення клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про накладення арешту на ресторанний комплекс (літ. А), загальною площею 1352 кв. м. реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00) АДРЕСА_1 із забороною суб`єктам державної реєстрації (нотаріусам, державним реєстраторам прав на нерухоме майно і органам державної реєстрації прав), суб`єктам державної реєстрації визначених приписами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вчиняти будь-які реєстраційні та нотаріальні дії в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Державному реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо внесення записів пов`язаних з зміною власника, іпотекодержателя, інших записів пов`язаних з відступлення права вимоги за договорами забезпечення, а також заборонивши розпорядження вказаним майном, - скасувати.

Постановити в цій частині нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про накладення арешту на ресторанний комплекс (літ. А), загальною площею 1352 кв. м. реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00) АДРЕСА_1 із забороною суб`єктам державної реєстрації (нотаріусам, державним реєстраторам прав на нерухоме майно і органам державної реєстрації прав), суб`єктам державної реєстрації визначених приписами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вчиняти будь-які реєстраційні та нотаріальні дії в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Державному реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо внесення записів пов`язаних з зміною власника, іпотекодержателя, інших записів пов`язаних з відступлення права вимоги за договорами забезпечення, а також заборонивши розпорядження вказаним майном,- відмовити.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13

Єдиний унікальний № 757/47325/20-к Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_14

Справа № 11сс/824/367/2022 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК