ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 608/1770/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/353/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2021 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши 09 вересня 2021 р. у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в приміщенні Тернопільського апеляційного суду в м. Тернополі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Чортківського районного суду Тернопільської області від 21 серпня 2021 р.,
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Чортківського районного суду Тернопільської області від 21 серпня 2021 року задоволено клопотання слідчого СВ Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 , яке погоджено з прокурором Чортківської окружної прокуратури ОСОБА_10 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів із визначенням розміру застави в сумі 113500 (сто тринадцять тисяч п`ятсот) грн. та покладенням на нього відповідних обов`язків у випадку її внесення.

Датою закінчення дії ухвали зазначено 19.10.2021 до 16:30 год.

В апеляційній скарзі підозрюваний ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого, постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час.

Вважає оскаржувану ухвалу незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

У свої апеляційній скарзі апелянт вказує, що сторона обвинувачення може ініціювати обрання запобіжного заходу лише у зв`язку з необхідністю запобігання спробам особи, які мають виявлятись в реальних діях, а не через їх уявну можливість вчинення, чи у припущеннях таких дій у майбутньому.

На думку апелянта, наявність спроб, яким слід запобігти, має бути підтверджена доказами, а припущення слідчого/прокурора про їх наявність, якщо вони не ґрунтуються на доказах, визначених у ст. 84 КПК України, не може вважатись належною метою обрання запобіжного заходу у розумінні ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки по суті є припущеннями.

На думку апелянта, доказів того, що наявність ризиків чимось підтверджується, в оскаржуваній ухвалі відображено не було.

Одним із доводів апеляційної скарги є те, що при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою місцевий суд не надав належної оцінки ряду обставин, які можуть мати значення по справі, зокрема тим, які лягли в обґрунтування пред`явленої підозри ОСОБА_7 .

Вважає, що твердження про наявність обґрунтованої підозри безпідставне, оскільки заява потерпілого ОСОБА_11 не була зареєстрована у встановленому законом порядку, написана без дати, та потерпілий не був попереджений про кримінальну відповідальність у відповідності ст. 383 КПК України.

Крім цього зазначає, що розмір завданої шкоди потерпілому ОСОБА_11 є завищеним, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували реальну вартість викрадених речей.

Враховуючи вищенаведене, апелянт переконаний, що слідчий суддя постановив необґрунтоване та незаконне рішення щодо нього, не в повному обсязі дослідив наявність підстав для обрання такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які апеляційну скаргу підтримали у повному обсязі, просили задовольнити її з наведених у ній підстав, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до 2 абзацу частини 3 статті 407 КПК України, постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.

Згідно вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 372 КПК України в мотивувальній частині ухвали зазначається: суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

За результатами апеляційного перегляду ухвали слідчого судді Чортківського районного суду Тернопільської області встановлено, що зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею належно дотримані.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів справи, слідчим СВ Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000203, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.06.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 19 серпня 2021 року ОСОБА_7 домовився із ОСОБА_12 про спільне викрадення матеріальних цінностей, які знаходились в нежитловому приміщені, розташованому по АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_11 .

Реалізовуючи злочинний умисел, ОСОБА_7 , з метою незаконного особистого збагачення та таємного викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи умисно за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_12 , в період часу з 22:00 год. 19.08.2021 по 01:10 год. 20.08.2021, шляхом розбиття вікна проникли через нього у вищевказане нежитлове приміщення, власником якого є ОСОБА_11 , звідки, без дозволу останнього та всупереч його волі, не помічаючи ніяких осіб, які б спостерігали за ними, таємно викрали чугунні батареї в кількості п`ять секцій, які в подальшому завантажили у автомобіль марки «Ауді А6», із реєстраційним номером НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_7 , після чого із викраденим поїхали до м. Чорткова.

Внаслідок вище вказаних протиправних дій ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , потерпілому ОСОБА_11 спричинено матеріальні збитки на загальну суму 10000 гривень.

20 серпня 2021 року ОСОБА_12 та ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України по підозрі у вчиненні ними вище вказаного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

20 серпня 2021року ОСОБА_12 та ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні даного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у нежитлове приміщення.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. При цьому слідчий суддя зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх вказаних вище обставин.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у рішенні «К. Г. проти Німеччини», «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

При цьому тлумачення поняття «обґрунтованість» буде залежати від усіх обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства»).

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з необхідністю на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи (рішення ЄСПЛ у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства».

Виходячи з наведеного і надаючи оцінку матеріалам провадження, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 185 КК України, яка підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: показаннями потерпілого ОСОБА_11 , який у ході свого допиту підтвердив факт скоєння згаданої крадіжки, а саме чугунних батарей; 2) заявою потерпілого ОСОБА_11 про вчинення даного кримінального правопорушення; 3) показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ; 4) протоколом проведення слідчого експерименту із свідком ОСОБА_13 ; 5) протоколом огляду місця події; 6) повідомленням про підозру; 7) протоколом затримання ОСОБА_7 , як особи, підозрюваної у вчинені злочину; 8) рапортом ЄО №5135 від 20.08.2021; 9) рапортом ЄО №5135 від 20.08.2021.

Колегія суддів також враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні «Феррарі-Браво проти Італії» заява №9627/81 від 14 березня 1984 року, відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

При цьому колегія суддів зазначає, що на даній стадії провадження слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою відповідно до ч. 2 даної статті є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті (переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується).

Окрім наявної обґрунтованої підозри слідчий суддя правильно врахував, що у даному кримінальному провадженні існують ризики, наведені слідчим у клопотанні про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та доведені прокурором в судовому засіданні, а саме: підозрюваний може переховування від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, вчинити новий злочину.

Надаючи оцінку можливості підозрюваним ОСОБА_7 переховуватися від слідства та суду, колегія суддів погоджується із твердженням слідчого судді, що ризик того, що ОСОБА_7 усвідомлюючи міру покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду у зв`язку з чим, даний ризик є доведеним.

Крім цього, слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_7 будучи раніше судимим Тернопільським міськрайонним судом 07.04.2010 року за ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 8 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі умовно достроково 05.01.2016 року із не відбутим строком 1 рік 6 місяці 26 днів, у разі доведення його вини може буди призначено покарання у вигляді позбавлення волі, а тому є достатньо підстав вважати, що існує ризик переховування підозрюваного від слідства та суду.

З аналогічних мотивів стороною обвинувачення доведено, що ризик того, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, зокрема пов`язане з посяганням на власність.

Надаючи оцінку можливості підозрюваним ОСОБА_7 незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, колегія суддів погоджується із твердженням слідчого судді, що підозрюваний ОСОБА_7 проживає в одному із потерпілим ОСОБА_11 та свідками ОСОБА_13 і ОСОБА_14 Чортківському районі, на незначній відстані від останніх, що створює реальну та обґрунтовану загрозу для незаконно впливу підозрюваних на потерпілого та свідків в даному кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, та через загрозу можливого покарання за вчинення вище зазначеного злочину у вигляді тримання під вартою, буде мати реальну можливість незаконно впливати на потерпілого чи свідків у кримінальному провадженні.

Тому, враховуючи вищезазначене, твердження апеляційної скарги підозрюваного, що слідчим не доведено, а слідчим суддею не обґрунтовано наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України у даному кримінальному провадженні, є необґрунтованими.

Слідчий суддя вважав, що дані ризики є досить вірогідними та доведеними стороною обвинувачення, з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Відтак доводи апеляційної скарги, що позиція сторони обвинувачення щодо наявності ризиків поведінки підозрюваного є необґрунтованими та належним чином не доведені, є неспроможними.

Задовольняючи вказане клопотання слідчого, слідчий суддя, встановивши наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, врахувавши вагомість наданих доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_7 злочину, тяжкість покарання, яке йому загрожує, репутацію і кримінальне минуле, спосіб життя, майновий стан і відсутність постійного місця роботи, дійшов обґрунтованого висновку, що відносно підозрюваного слід обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки, саме такий запобіжний захід забезпечить виконання підозрюваним ОСОБА_7 процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи викладене, слідчий суддя прийшов до правильного висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить можливість запобігання ризикам, зазначеним в ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому колегія суддів наголошує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, але на даній стадії досудового розслідування по даній конкретній справі з урахуванням особи підозрюваного та тяжкості можливого покарання, яке загрожує у разі доведеності вини та визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за рішенням суду, наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який навіть з урахуванням презумпції невинуватості переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного, - підстав для застосування до ОСОБА_7 іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів не вбачає, в тому числі з огляду на ступінь суспільної небезпеки злочину, у якому підозрюється ОСОБА_7 .

Так, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину за ч. 3 ст. 185 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років, який відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами. У рішенні по справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Матеріали провадження не містять даних, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою.

З огляду на викладене слідчим суддею при розгляді клопотання повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому зазначені в апеляційній скарзі підстави, з яких захисник підозрюваного просить скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи та не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Доказів на спростування висновків слідчого судді в апеляційній скарзі не наведено, матеріалами провадження не встановлено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не виявлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла остаточного висновку про залишення апеляційної скарги підозрюваного ОСОБА_7 без задоволення.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 182, 183, 184, 193, 194, 309, 407 ч. 3 п. 1, ч.1 ст. 418, ст. ст. 419, 422 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення, ухвалу слідчого судді Чортківського районного суду Тернопільської області від 21 серпня 2021 р., якою до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів із визначенням розміру застави в сумі 113500 (сто тринадцять тисяч п`ятсот) грн. та покладенням на нього відповідних обов`язків у випадку її внесення, - без змін.

Ухвала Апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді