Номер провадження: 11-кп/813/696/22
Номер справи місцевого суду: 522/4393/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на ухвалу Приморського райсуду м. Одеси від 07.12.2021, якою під час судового розгляду кримінального провадження №0001352 від 04.08.2020 стосовно:

ОСОБА_7 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянки України, незаміжньої, непрацевлаштованої, із середньою освітою, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:

- 07.08.2020 Приморським райсудом м. Одеси за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.;

- обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції від 07.12.2021 в процесі судового розгляду обвинувального акту в кримінальному провадженні №0001352 від 04.08.2020 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України було задоволено клопотання прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_8 та продовжено строк застосування стосовно обвинуваченої ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 05.02.2022, а також визначено розмір альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 113 500 грн. із покладенням на останню у разі внесення застави строком на 60 днів певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Мотивуючи своє рішення, суд зазначив, що існують ризики переховування обвинуваченої від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення.

Орім того, на підставі положень ч. 5 ст. 182 КПК України, суд визнав за необхідне визначити обвинуваченій ОСОБА_7 в якості альтернативного запобіжного заходу заставу у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 113 500 грн., якої, на переконання суду, буде достатньо для забезпечення виконання обвинуваченою обов`язків, передбачених КПК України.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 не погодився із оскаржуваною ухвалою, вважаючи її незаконною з огляду на наступне:

- поза увагою суду залишилось те, що заявлені у кримінальному провадженні ризики є недоведеними, натомість, його підзахисна має середню спеціальну освіту, місце реєстрації та постійного проживання, за яким проживає разом із матір`ю та позитивно характеризується, тобто має міцні соціальні зв`язки, на теперішній час не має судимості, оскільки штраф за попереднім вироком сплачений, обвинувачується у вчиненні лише одного епізоду кримінального правопорушення;

- судом не враховано тривалий строк утримання обвинуваченої під вартою, зокрема, ОСОБА_7 перебуває в установі попереднього ув`язнення більше 9-ти місяців, при цьому, розгляд кримінального провадження не просувається більш ніж півроку з причин, що не залежать від волі сторони захисту, зокрема, через неодноразові неявки в судові засідання прокурора, ненадання ним доказів, тощо;

- визначений судом розмір застави у сумі 113 500 грн. є завідомо непомірним для його підзахисної та її родини.

Посилаючись на викладене, захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора залишити без задоволення та застосувати стосовно обвинуваченої ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 .

Прокурор в судове засідання апеляційного суду не з`явився, не зважаючи на своєчасне та належне сповіщення про дату, час та місце апеляційного розгляду, про причини неприбуття не повідомив та жодних клопотань до суду не подавав.

Враховуючи неявку прокурора в судове засідання апеляційного суду, колегія суддів, на підставі вимог ч. 4 ст. 405, ч. 4 ст. 422-1 та з`ясувавши думку інших учасників провадження, вважає за можливе апеляційний розгляд здійснити за відсутності сторони обвинувачення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання апеляційного суду, суд зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався з огляду на наступне.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Приморському райсуді м. Одеси знаходиться кримінальне провадження №0001352 від 04.08.2020 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Відповідно до положень ч.ч. 1-3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з приписом п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України, судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Статтею 422-1 КПК України визначений порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Разом з тим, аналіз зазначеної норми кримінального процесуального закону свідчить про те, що апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки має право витребувати із суду 1-ої інстанції лише оскаржувану ухвалу та відповідне клопотання сторони обвинувачення, якщо таке подавалось (заявлялось).

Проте, всупереч твердженням сторони захисту про недоведеність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та зважаючи на обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_7 злочину, пов`язаного із незаконним придбанням та зберіганням наркотичного засобу, обіг якого обмежено метадону, у великих розмірах з метою збуту, його характеру, тяжкості та суспільної небезпечності, а також можливої міри покарання, яка може бути їй призначена у разі визнання винуватою у виді позбавлення волі на строк від 6-ти до 10-ти років з конфіскацією майна, колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховування обвинуваченої від суду.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Окрім того, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Додатковим підтвердженням існування зазначеного ризику слугує також характеристика особи обвинуваченої ОСОБА_7 , яка не працевлаштована, тобто законних засобів до існування не має, незаміжня.

Окрім того, надаючи оцінку доводам сторони захисту з приводу того, що обвинувачена ОСОБА_7 на теперішній час судимості не має, оскільки штраф за попереднім вироком Приморського райсуду м. Одеси від 07.08.2020 у сумі 850 грн. сплачений останньою, відповідно до доданої захисником до апеляційної скарги квитанції №ПН7555, 28.09.2021, колегія суддів вважає їх помилковими з огляду на наступне.

Відповідно до положень п. 5 ч. 1 ст. 89 КК України, такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені за вчинення злочину до основного покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо вони протягом року з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового кримінального правопорушення.
Відтак, враховуючи те, що днем відбуття ОСОБА_7 основного покарання, призначеного їй попереднім вироком Приморського райсуду м. Одеси від 07.08.2020 у виді штрафу є, відповідно до вимог ч. 1 ст. 26 КВК України, день сплати штрафу, тобто 28.09.2021, з огляду на викладені вище положення закону України про кримінальну відповідальність, судимість обвинуваченої ОСОБА_7 не погашена в установленому законом порядку.

Водночас, на існування ризику вчинення обвинуваченою іншого кримінального правопорушення вказує також характеристика особи обвинуваченої, зокрема, те, що ОСОБА_7 раніше притягувалась до кримінальної відповідальності за вчинення злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, не має законних джерел прибутку та інкриміноване останній на теперішній час кримінальне правопорушення пов`язане із незаконним придбанням та зберіганням наркотичного засобу в великому розмірі з метою збуту.

Окрім того, апеляційний суд приймає до уваги посилання захисника на те, що обвинувачена ОСОБА_7 має середню спеціальну освіту, місце реєстрації та постійного проживання, за яким проживає разом із матір`ю та позитивно характеризується, тобто має міцні соціальні зв`язки, проте зауважує, що вказані обставини, враховуючи все встановлене колегією суддів вище, не можуть беззаперечно гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченої та запобігти встановленим вище ризикам у разі застосування більш м`якого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу.

Окрім того, апеляційний суд також враховує суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», оскільки злочин, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , пов`язаний із незаконним придбанням та зберіганням наркотичного засобу, обіг якого обмежено метадону в великому розмірі, який в свою чергу має негативний вплив на осіб, які вживають зазначені речовини, що в подальшому тягне за собою систематичність такого вживання та подальші непоправні наслідки для осіб, які вживають такі речовини, їх родин та суспільства в цілому.

Водночас, оцінюючи посилання захисника на непомірність для обвинуваченої ОСОБА_7 визначеної в якості альтернативного запобіжного заходу застави в розмірі 113 500 грн., апеляційний суд вважає такі доводи голослівними з огляду на наступне.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину встановлюється у розмірі від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Розмір застави, згідно вимог ч. 4 ст. 182 КПК України, визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

За встановлених обставин та враховуючи вищевикладені положення кримінального процесуального закону, а також обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, її майновий та сімейний стан, колегія суддів вважає, що визначена судом застава в якості альтернативного запобіжного заходу в розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (113 500 грн.) не виходить за встановлені законом межі, не є непомірною для неї та достатньою мірою сприятиме виконанню обвинуваченою покладених на неї у разі внесення застави обов`язків.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру інкримінованого обвинуваченій злочину, судом 1-ої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а стосовно ОСОБА_7 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду 1-ої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченої залишенню без змін як законна, обґрунтована та вмотивована.

Водночас, апеляційний суд вважає за необхідне звернути особливу увагу районного суду на положення ст. 8 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 та приписи ст.ст. 28 та 318 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 28 КПК України, кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Частина 1 ст. 318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б не природно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Аналіз наданих апеляційному суду копій матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, а також пояснень сторони захисту свідчить про те, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду 1-ої інстанції досить тривалий час, а саме з березня 2021 року, протягом якого обвинувачена утримується під вартою, проте судовий розгляд на теперішній час не завершений та остаточне рішення не прийнято, не зважаючи на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні лише одного епізоду кримінального правопорушення.

Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч. 4 ст. 28 та ч. 1 ст. 318 КПК України, тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути увагу районного суду на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 183, 194, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського райсуду м. Одеси від 07.12.2021, якою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України на стадії судового розгляду кримінального провадження №0001352 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 05.02.2022 включно із визначенням застави у розмірі 113 500 грн. залишити без змін.

Звернути увагу суду 1-ої інстанції на необхідність дотримання розумних строків, визначених ст. 28 КПК України, при розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4