Справа № 314/2621/21
Провадження № 1-в/314/792/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.12.2021 м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у дистанційному судовому засіданні матеріали за клопотанням засудженого ДУ «Софіївська виправна колонія (№ 55)» ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, відбуває покарання за вироком Запорізького обласного суду від 25.10.2000 року за ст. 86-1 із застосуванням ст. 44 КК України (1960 року), ч. 1 ст. 194, п.п. а, в ст.ст. 93, ч. 1 ст. 222, ст. 100, ст. 42 КК України (1960 року) до покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. За п. ж ст. 93 КК України (1960 року ), за ч. 1 ст. 222 КК України (1960 року) в частині зберігання та носіння пістолету «Парабеллум» виправданий. Ухвалою Верховного суду України від 14.03.2002 року вирок Запорізького обласного суду від 25.10.2000 року змінено, перекваліфіковано дії ОСОБА_4 за засуджено: з ст. 86-1 КК України (1960 року) на ч. 5 ст. 185 КК України (2001 року) до 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна; з ч. 1 ст. 194 КК України (1960 року ) на ч. 1 ст. 358 КК України (2001 року) до 2 років обмеження волі; з ч. 1 ст. ст. 222 КК України (1960 року) на ч. 1 ст. 263 К України (2001 року) до 3 років; з ст. 100 КК України (1960 року ) на ч. 1 ст. 129 КК України (2001 року) до 2 років обмеження волі; а в силу ст. 42 КК України (1960 року)за сукупністю злочинів, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 1 ст. 358, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 129, п.п. а, в ст. 93 КК України до покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. В іншій частині вирок залишено без змін. Початок строку: 18.06.1996,
про заміну покарання у вигляді довічного позбавлення волі більш м`яким на певний строк,
за участю: прокурора ОСОБА_5 ,

представника колонії ОСОБА_6 ,

захисника засудженого адвоката ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_3 ,

встановив:

засуджений ДУ «Софіївська виправна колонія (№ 55)» ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про приведення вироку Запорізького обласного суду від 25.10.2000 року, який змінено ухвалою Верховного суду України від 14.03.2002 року у відповідність із ч. 4 ст. 5 КК України відповідно до ЗУ «Про внесення змін до Кримінального та Кримінально-процесуального кодексів України щодо гуманізації кримінальної відповідальності» від 15.04.2008. Просив змінити призначене покарання у вигляді довічного позбавлення волі на покарання у вигляді 15 років позбавлення волі.
Засуджений та його захисник, у судовому засіданні підтримали вказане клопотання, просили його задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, посилався на відсутність законодавчого врегулювання порядку заміни довічного позбавлення волі строковим покаранням, а також вирішення даного питання виходить за межі повноважень, які вирішує суд в порядку виконання вироку.
Вивчивши клопотання, вислухавши учасників процесу, суд приходить до наступного висновку.
Пунктами 2, 3, 14 ч. 1 ст. 537 КПК України, зокрема передбачено, що під час виконання вироків суд, визначений п. 1 ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, в даному випадку суд, за місцем виконання вироку, має право вирішувати питання які виникають при виконанні вироку, в тому числі питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким та всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 засуджений вироком Запорізького обласного суду від 25.10.2000 року, який змінений ухвалою Верховного суду України від 14.03.2002 року до покарання у вигляді довічного позбавлення волі. Вирок набрав законної сили.
Частиною 1 ст. 82 КК України передбачена можливість заміни покарання у виді позбавлення волі на певний строк більш м`яким покаранням, при цьому заміна більш м`яким покаранням такого покарання, як довічне позбавлення волі, законом не передбачена.
Частину першу статті 81 КК України визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) в тім, що вона унеможливлює її застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі, згідно з Рішенням Конституційного Суду № 6-р(II)/2021 від 16.09.2021 р.
Згідно змісту ст. 64 та ст. 87 КК України, то засуджені до довічного позбавлення волі згідно національного законодавства можуть розраховувати лише на Акт помилування Президента України.
Так покарання у виді довічного позбавлення волі, призначене у відповідності до ст. 64 КК України, не має строкового виміру, тому вирішення питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на строкове позбавлення волі не передбачене національним законодавством, та є неможливим.
В клопотанні засудженого ОСОБА_3 мова йде фактично про перегляд судового рішення в частині призначеного йому покарання, а тому клопотання засудженого не може бути задоволене, оскільки, незважаючи на доводи наведені в клопотанні, в тому числі враховуючи судову практику Європейського суду з прав людини, Рішення Конституційного Суду, це питання знаходиться поза межами повноважень, якими наділений суд на стадії виконання судового рішення, яке набрало законної сили.
Так, Європейський суд з прав людини вказав, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу остаточності рішень суду (рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 року). Вказаний принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, а не для здійснення нового судового розгляду.
Таке правозастосування відповідає практиці Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.
Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку, що відповідно до ЗУ «Про внесення змін до Кримінального та Кримінально-процесуального кодексів України щодо гуманізації кримінальної відповідальності» від 15.04.2008,відсутні.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи та зміни до кримінального закону відповідно до ЗУ «Про внесення змін до Кримінального та Кримінально-процесуального кодексів України щодо гуманізації кримінальної відповідальності» від 15.04.2008, суд приходить до висновку, що обставини, які могли б вплинути на покарання засудженого ОСОБА_3 , відсутні, а вирішення питання щодо зміни призначеного покарання у вигляді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком 15 років, виходить за межі повноважень суду, які вирішуються в порядку виконання вироку, у зв`язку з чим, у задоволенні клопотання засудженого слід відмовити.
На підставі ст.ст. 64, 74, , 81, 82 КК України, керуючись ст. 537, ст. 539 КПК України, суд, -
постановив:

в задоволенні клопотання засудженого «Софіївська виправна колонія (№ 55)» ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про заміну покарання у вигляді довічного позбавлення волі більш м`яким на певний строк відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

09.12.2021