КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/5012/2021 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 199 КПК Доповідач: ОСОБА_2
Єдиний унікальний номер № 359/6911/21
01 вересня 2021 року місто Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду з використанням відеоконференцзв`язку з Державною установою «Київський слідчий ізолятор» апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 серпня 2021 року,
прокурора ОСОБА_8 ,
підозрюваного ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04.08.2021 року задоволено клопотання начальника відділу розслідування злочинів скоєних проти життя та здоров`я особи слідчого відділу Бориспільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області капітан поліції ОСОБА_9 , погоджене прокурором Бориспільської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_10 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання від вартою строком до 24 год. 00 хв., 02.10.2021 року щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігів, перебуваю чого у цивільному шлюбі, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей 2009 р.н., 2019 р.н., зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимого,
який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 127 КК України.
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 подав в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04.08.2021 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або особистого зобов`язання.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначає, що тяжкість кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється особа у відповідності до ст. 178 КПК України повинна оцінюватися в сукупності з наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та усіма обставинами справи і сама по собі не може свідчити про наявність або відсутність ризиків взагалі.
З матеріалів провадження вбачається, що на даний час всі потерпілі допитані з приводу обставин інкримінованих подій, крім того, обставини з приводу яких давали покази потерпілі також зафіксовані під час проведення НСРД та містяться в матеріалах досудового розслідування, а як наслідок твердження прокурора про наявність ризиків є необґрунтованим.
Також, стороною обвинувачення під час вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу не було доведено того, що раніше заявлені ризики не зменшилися.
Крім того, прокурором не було доведено обставини, передбачені п. 1 ч. 3 ст. 199 України, а слідчим суддею не було взято до уваги характеризуючі дані про особу ОСОБА_7 , який має на утриманні двох малолітніх дітей, приймає активну участь в антитерористичній операцій на сході України, у зв`язку із чим отримав статус учасника бойових дій, є активним членом Громадської організації «Добровольчий Рух ОУН», тому на думку захисника до останнього можливо застосувати більш м`який запобіжний захід.
Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваного та захисника, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити в повному обсязі, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Органом досудового розслідування зазначено, що ОСОБА_7 , реалізуючи прямий злочинний умисел на створення організованої групи, діючи з корисливим мотивом, з метою особистого незаконного збагачення за рахунок чужого майна, не пізніше грудня 2020 року, з метою створення організованої групи з числа особисто знайомих йому осіб, відносно яких мав впевненість у їх особистих вольових рисах, особистій відданості, готовності беззаперечного виконання його вказівок, схильності до протиправної діяльності, наявності потрібних навичок та знань, запропонував увійти до складу створюваної ним організованої групи раніше відомим йому особам - ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , яким повідомив про свої злочинні наміри щодо створення організованої групи, діяльність якої мала за своїми наслідками забезпечити йому та іншим учасникам вказаного утворення незаконне збагачення за рахунок грошових коштів та іншого майна громадян унаслідок вчинення відносно них злочинів, на що вказані особи, будучи переконаними у отриманні обіцяної винагороди у вигляді невстановлених дій матеріального характеру, погодилися та таким чином увійшли до складу організованої групи.
Після входження ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 до складу організованої групи, ОСОБА_7 розподілив між ними у зазначеному злочинному утворенні функції та обов`язки щодо підготовки та вчинення злочинів.
Так, ОСОБА_7 взяв на себе керівну функцію у створенні та діяльності організованої групи і вчинюваних її учасниками злочинів, а саме: надавав відповідні вказівки учасникам організованої групи; розподілив між учасниками функції, визначив об`єкти протиправних посягань та злочинну діяльність в цілому шляхом погодження планів вчинення злочинів, забезпечив організовану групу власним автомобілем марки «LANDROVER» моделі «RANGEROVER» з реєстраційним номером НОМЕР_1 та автомобілем «Мітсубісі» моделі «Pagero» з реєстраційним номером « НОМЕР_2 ».
На ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 як активних учасників і виконавців організованої групи, що володіють спеціальними навичками та знаннями, схильних до вчинення насильства, покладались функції щодо безпосереднього вчинення злочинів, спричинення тілесних ушкоджень потерпілим, заволодіння майном потерпілих.
На ОСОБА_13 як активного учасника та виконавця організованої групи, що володіє спеціальними навичками та знаннями, схильний до вчинення насильства, покладались функції щодо безпосередньої участі у вчиненні злочинів, заволодіння майном потерпілих, забезпечення організованої групи автомобілем марки «VOLKSWAGEN» моделі «TRANSPORTER», який належить ОСОБА_17 .
На ОСОБА_16 покладалась функція сприяння вчиненню кримінальних правопорушень іншими співучасниками шляхом надання особистої інформації про потерпілих, зокрема, про адреси їх фактичного проживання, номерів телефонів, особистих та сімейних фотознімків, для їх використання при висуненні вимог передачі чужого майна.
Вказану інформацію ОСОБА_7 повідомив іншим учасникам створеної ним організованої групи, а саме: ОСОБА_11 , ОСОБА_22 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , а також надав пропози про вчинення вимоги передачі чужого майна, а саме, коштів у сумі 35 тис. доларів США, щодо ОСОБА_23 та ОСОБА_20 з погроз насильства над потерпілими чи їх близькими родичами.
З цією метою ОСОБА_16 надав ОСОБА_7 також повну інформацію щодо ОСОБА_23 , зокрема, адресу його фактичного проживання, номер телефону, особисті та сімейні фотознімки, а також номер телефону і адресу реєстрації ОСОБА_20 для їх використання при висуненні вимог передачі чужого майна.
27.12.2020 року ОСОБА_7 , реалізуючи спільний злочинний умисел, керую« організованою злочинною групою, разом з ОСОБА_12 . ОСОБА_11 прибув до домоволодіння ОСОБА_23 за адресок АДРЕСА_3 , з метою здійснення щодо ОСОБА_23 вимоги передачі чужого майна з погрозою застосування насильства над потерпілим чи йог близькими родичами, а також пошкодження чи знищення їхнього майна.
Після прибуття, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_12 та ОСОБА_11 зустрівся з ОСОБА_24 у ресторані «PioppoNero» за адресою м. Київ вул. Виноградна, 1, що знаходиться неподалік від місця проживання ОСОБА_23 , пред`явив особисті та сімейні фотознімки ОСОБА_25 отримані від ОСОБА_16 , висловив погрози застосування насильства над потерпілим чи його близькими родичами, а також пошкодження чи знищення їхнього майна, оскільки володіє повною інформацією щодо нього та його близьких родичів і їхнього майна, після чого висловив вимогу передачі йому коштів під вигаданим приводом компенсації за знищення шляхом підпалу автомобіля «Mazda СХ7» державний номер НОМЕР_3 в м. Чернігів, яке сталося у 2019 році, яке нібито організував ОСОБА_19 та виконав ОСОБА_20 .
Після цього, ОСОБА_19 запропонував ОСОБА_7 зустрітись через певний час після того, як він ( ОСОБА_19 ) особисто з`ясує вище вказані обставини спалення автомобіля в м. Чернігів.
21.01.2021 року, 24.01.2021 року, 09.02.2021 року ОСОБА_7 телефонував ОСОБА_21 з номеру абонента НОМЕР_5 на номер НОМЕР_6 за допомогою месенджера «WhatsApp» та продовжував висловлювати вимоги передачі йому коштів.
18.03.2021 року ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 прибули до місця проживання ОСОБА_20 за адресою: АДРЕСА_4 , з метою вимоги передачі чужого майна з погрозою застосування насильства над ОСОБА_20 , а також пошкодження чи знищення його майна.
Однак, ОСОБА_20 зачинився у будинку та викликав працівників поліції і відмовився розмовляти з ОСОБА_7
Після цього, ОСОБА_7 надіслав ОСОБА_21 два CMC-повідомлення - «15», «жду неделю» - у месенджері «WhatsApp», що означає вимогу сплатити через тиждень 15 тис. доларів США.
В подальшому, ОСОБА_7 спланував разом з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та ОСОБА_15 вчинити викрадення ОСОБА_20 і його катування з метою примусити зізнатись у вчиненні підпалу автомобіля «Mazda СХ7» державний номер НОМЕР_3 та автомобіля «Subaru Outback» державний номер НОМЕР_4 за замовленням ОСОБА_23 та в подальшому використати цей факт як погрозу застосування аналогічного насильства до останнього для примусу ОСОБА_23 та ОСОБА_20 передати їм грошові кошті у сумі 35 тис. доларів США.
09.04.2021 року ОСОБА_7 ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 на автомобілях марки «VOLKSWAGEN» моделі «TRANSPORTER» реєстраційний номер НОМЕР_7 та марки «LAND ROVER» моделі «RANGE ROVER» реєстраційний номер НОМЕР_1 прибули на АЗС «Глуско» на 48 км. автодороги Київ-Харків, куди також викликали ОСОБА_23 та ОСОБА_20 .
Реалізовуючи зазначений спільний умисел на вчинення вимагання коштів у ОСОБА_23 та ОСОБА_20 , викрадення і катування ОСОБА_20 , ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_11 , ОСОБА_26 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та ОСОБА_15 розмістили автомобілі біля альтанки на парковці АЗС «Глуско» таким чином, щоб загородити від сторонніх спостерігачів та камер спостереження АЗС місце навколо альтанки.
Після прибуття на АЗС 09.04.2021 року приблизно о 14.44 год., ОСОБА_27 та ОСОБА_20 пройшли до альтанки, де знаходились ОСОБА_7 ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та ОСОБА_15 .
У цей момент ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , виконуючи спільний злочинний план, переслідуючи корисливий мотив, діючи організованою групою, викрали ОСОБА_20 , а саме, із застосуванням насильства примусово помістили його у автомобіль марки «VOLKSWAGEN» моделі «TRANSPORTER» реєстраційний номер НОМЕР_7 та вивезли у невстановлене місце неподалік АЗС «Глуско» на 48 км. автодороги Київ- Харків.
Тим часом, ОСОБА_7 , перебуваючи на вказаній АЗС, наніс удар рукою в обличчя ОСОБА_27 з метою залякування та переконання у дійсності його ( ОСОБА_7 ) намірів застосувати в подальшому до ОСОБА_27 фізичне насильство у разі не передачі йому коштів, після чого ОСОБА_7 також під`їхав на автомобілі «LANDROVER» моделі «RANGE ROVER» реєстраційний номер НОМЕР_1 у невстановлене місце неподалік АЗС «Глуско» на 48 км. автодороги Київ-Харків, куди ОСОБА_11 ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 примусово доставили ОСОБА_20 , викравши його.
Перебуваючи у невстановленому місці неподалік АЗС «Глуско» на 48 км. автодороги Київ-Харків, ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 протягом приблизно 2 годин умисно, з метою заподіяння ОСОБА_20 сильного фізичного болю та фізичних страждань, наносили йому удари руками, ногами, молотком по голові, руках, ногах, тулубу та обличчю, вимагаючи зізнатись у вчиненні підпалу автомобіля «MazdaСХ7» державний номер НОМЕР_3 та автомобіля «SubaruOutback» державний номер НОМЕР_4 , яким користувався ОСОБА_16 .
Під час незаконного позбавлення волі та викрадення і катування ОСОБА_20 , останній з метою припинення заподіяння йому фізичного болю та фізичних страждань, на вимогу ОСОБА_7 , ОСОБА_11 ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 повідомив, що це саме він вчинив за власною ініціативою підпал автомобіля «MazdaСХ7» державний номер НОМЕР_3 та автомобіля «Subaru Outback» державний номер НОМЕР_4 , яким користувався ОСОБА_16 , без сприяння у цьому інших осіб.
Після цього, ОСОБА_7 повернувся на АЗС «Глуско» на 48 км. автодороги Київ-Харків та повідомив ОСОБА_16 та ОСОБА_27 про те. що ОСОБА_20 зізнався у вчиненні за власною ініціативою умисного підпалу автомобіля «MazdaСХ7» державний номер НОМЕР_3 та автомобіля «Subaru Outback» державний номер НОМЕР_8 , яким користувався ОСОБА_28 , а також повідомив, що він разом з ОСОБА_11 ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 може продовжити катування ОСОБА_20 .
У зв`язку з цим, ОСОБА_19 , з метою уникнути катування ОСОБА_20 , усвідомлюючи реальність намірів застосування ОСОБА_7 , ОСОБА_11 ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 фізичного насильства також і до нього, прийняв їхню вимогу передати їм кошти у сумі 15 тис. доларів США.
Далі ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати спільний з іншими учасниками злочинної групи злочинний план на вчинення вимагання коштів у сумі 35 тис. доларів США, користуючись моральною пригніченістю ОСОБА_23 через раніше застосоване насильство до нього та ОСОБА_20 , 18.04.2021 року у месенджері «WhatsApp» з номеру абонента НОМЕР_5 на номер НОМЕР_6 надіслав ОСОБА_29 . СМС- повідомлення з вимогою сплатити йому крім раніше обумовленої суми додатково ще 20 тис. доларів США нібито за спалення автомобіля «Subaru Outback» державний номер НОМЕР_4 , яким користувався ОСОБА_16
21.04.2021 року у телефонній розмові ОСОБА_23 з ОСОБА_16 за номером абонента НОМЕР_9 у месенджері «WhatsApp»останній повторив вимоги злочинної групи про передачу додатково ще 20 тис. доларів США та ОСОБА_19 , будучи морально пригніченим через раніше застосоване насильство до нього та ОСОБА_20 , погодився, усвідомлюючи, що у разі відмови злочинна група у складі ОСОБА_7 , ОСОБА_11 ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_14 , ОСОБА_32 та ОСОБА_15 застосує аналогічне фізичне насильство до нього чи його близьких або пошкодить чи знищить їхнє майно, оскільки володіє повною інформацією щодо нього.
06.05.2021 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 146 та ч. ст. 28 ч. 2 ст. 127 КК України.
07.05.2021 року слідчим суддею Бориспільського міськрайонного суду Київської області щодо підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 04.07.2021 року.
02.08.2021 року начальник відділу розслідування злочинів скоєних проти життя та здоров`я особи слідчого відділу Бориспільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області капітан поліції ОСОБА_9 за погодженням із прокурором Бориспільської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_10 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з клопотанням про продовження щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів.
Ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04.08.2021 року клопотання органу досудового розслідування задоволено та продовжено щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання від вартою строком до 24 год. 00 хв., 02.10.2021 року.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу
Згідно з вимогами ст. ст. 197, 199 КПК України за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на такий, що не пов`язаний з ізоляцією від суспільства, строк тримання підозрюваного під вартою може бути продовжений у разі неможливості закінчення досудового розслідування в частині доведеного обвинувачення в строки, встановлені статтею 219 цього Кодексу.
Слідчий суддя, під час розгляду клопотання слідчого про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою, на думку колегії суддів, правильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні останнім кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 127 КК України.
Як вбачається з ухвали слідчого судді, журналу судового засідання, на основі наданих слідчим матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя дослідив клопотання і матеріали, які його обґрунтовують, та встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні органу досудового розслідування та доданих до нього матеріалах.
Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі кримінального провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах дані у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня («Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).
Продовження строку тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 не порушує його права на судовий розгляд упродовж розумного строку, оскільки відповідно до п.110 Рішення ЄСПЛ «Кудла проти Польщі», тривале тримання під вартою може бути виправдане у кожному окремому випадку за наявності конкретних ознак існуючої необхідності захисту інтересів суспільства, яка - незважаючи на презумпцію невинуватості - переважає принцип поваги до особистої свободи, встановлений ст. 5 Конвенції.
Як вбачається з повідомлення про підозру від 06.05.2021 року, ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 146 та ч. ст. 28 ч. 2 ст. 127 КК України, при цьому зазначено виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень, у вчиненні яких останній підозрюється.
В сукупності із вищевикладеними обставинами для вирішення справи у відповідності до вимог закону слідчий суддя, всупереч доводам захисника, врахував дані, які характеризують особу підозрюваного, зокрема його вік та стан здоров`я, тобто обставини, передбачені ст. 178 КПК України.
Отже, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_7 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.
Перевіряючи доводи клопотання органу досудового розслідування на предмет наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , на тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винним у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень, та конкретні обставини кримінального провадження.
Зокрема, всупереч доводам апелянта, наявні в матеріалах кримінального провадження докази та обставини, на які посилається орган досудового розслідування у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що заявлені ризики з часу застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися та існують на теперішній час.
Крім того, прокурором у поданому клопотанні зазначено, що з урахуванням складності кримінального провадження та великим обсягом процесуальних і слідчих дій, завершити досудове розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали слідчого судді неможливо, оскільки у вказаному кримінальному провадженні необхідно виконати вимоги ст. 290 КПК України та скласти обвинувальний акт.
Колегії суддів вважає, що слідчий суддя, всупереч доводам захисника, навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, а тому підстав для застосування щодо ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів не вбачається.
Щодо застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, слід зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.
Згідно ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:
1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;
2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;
3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;
4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України.
5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.
На думку колегії суддів, слідчий суддя постановив правильне рішення, не визначивши ОСОБА_7 заставу в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 183 КПК України.
На підставі наведеного, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з рішенням слідчого судді місцевого суду щодо необхідності задоволення клопотання слідчого, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі.
Під час апеляційного розгляду від ОСОБА_33 надійшла заява про взяття на поруки ОСОБА_7 , проте колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.
Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді місцевого суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не виявлено.
Зважаючи на викладене, рішення слідчого судді є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки постановлене згідно норм кримінального процесуального закону з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисника, про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, у зв`язку з чим приходить до висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної ухвали слідчого судді без змін.
Керуючись ст. ст. 176 178, 183, 194, 196, 199, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
Ухвалу слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 серпня 2021 року, якою задоволено клопотання начальника відділу розслідування злочинів скоєних проти життя та здоров`я особи слідчого відділу Бориспільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області капітан поліції ОСОБА_9 , погоджене прокурором Бориспільської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_10 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання від вартою строком до 24 год. 00 хв., 02.10.2021 року щодо ОСОБА_34 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
У задоволенні заяви ОСОБА_33 про взяття про особисту поруку відмовити.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________________ _______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4