КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
Іменем України

29.12.21 справа № 133/2201/21
провадження № 1-кп/133/418/21

КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачуваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

у судовому засіданні в м. Козятині, вирішуючи клопотання прокурора Козятинського відділу Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого за обвинувальним актом у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000135 від 18.04.2021 - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Березань Баришівського району Київської області, громадянина України, не одруженого, освіта середня, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 152 КК України,

та про призначення експертизи -
ВСТАНОВИВ:
До Козятинського міськрайонного суду Вінницької області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000135 від 18.04.2021, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст.152 КК України.

У судовому засіданні 24.12.2021 від прокурора Козятинського відділу Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 надійшло клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_4 на 60 днів, оскільки строк тримання під вартою закінчується, однак не вбачається за можливе, що судовий розгляд буде завершений до закінчення такого строку. При цьому прокурор вказала, що ризики, передбачені п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України існують, а тому продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою є доцільним з метою запобігання ризикам переховуватись від суду, негативного впливу на свідків та потерпілу, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Подане клопотання прокурор підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечував щодо продовження строків тримання під вартою. Його захисник не висловив заперечень щодо продовження строку тримання під вартою.

Крім того, прокурором було подане клопотання про призначення експертизи, оскільки ОСОБА_4 повідомив, що після його затримання співробітником поліції, який був одягнений у формений одяг, у самому відділі поліції йому було нанесено тілесні ушкодження, а саме: нанесено палицею (дубинкою) удари в ділянку грудної клітини, а також заламували руки, в результаті чого, в нього на тілі залишилися численні синці. Обвинувачений та його захисник клопотання підтримали, просили його задовольнити.

Розглянувши клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Так, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Обвинуваченому ОСОБА_4 ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20.04.2021 був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою. Обгрунтованість підозри була встановлена слідчим суддею при постановленні вказаної ухвали. Ухвалою Козятинського міськрайонного суду від 16.07.2021 міру запобіжного заходу тримання під вартою відносно ОСОБА_4 було продовжено до 13.09.2021, ухвалою Козятинського міськрайонного суду від 10.09.2021, запобіжний захід продовжено до 08.11.2021 включно, також ухвалою Козятинського міськрайонного суду від 04.11.2021 запобіжний захід продовжено до 02.01.2022 включно. Отже, останнім днем строку запобіжного заходу є 02.01.2022.

15.07.2021 до суду направлений обвинувальний акт щодо вказаної особи. При цьому прокурор посилається на докази, зібрані під час досудового розслідування, як на підставу, що підтверджує обгрунтованість підозри.

В одному з попередніх судових засідань ОСОБА_4 підтвердив факт побиття потерпілої, заперечував наміри її згвалтувати.

Отже, на думку суду, обгрунтованість підозри є доведеною, що, зокрема, підтверджується ухвалою слідчого судді про обрання запобіжного заходу, яка не скасована судом вищої інстанції, та поясненнями обвинуваченого.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Вирішуючи питання доцільності продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги пунктів 3 і 4 статті п`ятої Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачені покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Прокурор обгрунтовує наявність ризиків, визначених п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, ризик того, що обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, полягає у тому, що останній не має постійного місця проживання, фактично не має ніяких умов для проживання, ніде не працює, раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів в тому числі проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, не має стійких соціальних зв`язків.

У судових засіданнях встановлено на підставі пояснень обвинуваченого, що він неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, відбував реальну міру покарання за вчинені злочини, постійного місця роботи не має.

Суд вважає, що ризик переховування є обгрунтованим та доведеним, він не зменшився з часу продовження строку запобіжного заходу попередньою ухвалою суду. Це обгрунтовується тим, що суворість покарання в сукупності з обставинами, що характеризують особу ОСОБА_4 , відсутності місця роботи та соціальних зв`язків, притягнення до кримінальної відповідальності у минулому вказують на можливість його переховування з метою уникнення імовірного покарання.

Суд дійшов вчисновку, що ризик того, що оскільки ОСОБА_4 відомо місце проживання потерпілої та свідків, він може шляхом погроз, умовлянь або в інший спосіб вплинути на надані ними покази на досудовому розслідуванні.

Ризик щодо можливості вчинення ОСОБА_4 іншого кримінального правопорушення є доведеним, оскільки він неодноразово притягався до кримінальної відповідальності.

Враховуючи вищевказане, суд вважає, що продовжують існувати ризики, які були враховані при прийнятті рішення під час обрання запобіжного заходу, та які підтримані прокурором під час продовження ОСОБА_4 міри запобіжного заходу, і такі ризики не зменшились, а саме: що обвинувачений перебуваючи на волі зможе переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілу, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України, суд приймає до уваги дані про особу обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, вік та стан його здоров`я, щодо якого на даний час в розпорядженні суду відсутні об`єктивні медичні застереження щодо неможливості перебування його під вартою.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

У п.42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_4 кримінального правопорушення, - умисного тяжкого злочину, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який є неодноразово судимий за вчинення тяжких злочинів проти статевої свободи та статевої недоторканості, а також заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, за які він відбував реальну міру покарання, не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, вказують на обґрунтованість продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки встановлені під час попереднього продовження строку тримання під вартою ризики не зникли і не зменшились.

Отже, обгрунтованим є ризики, передбачені п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу обґрунтовується наступним.

ОСОБА_4 не одружений, не має постійного місця роботи, не має стійких соціальних зв`язків, неодноразово судимий.

Отже, застосування більш м`якого запобіжного заходу не є достатнім за наявності вказаних ризиків та у сукупності з фактами, що характеризують особу обвинуваченого.

Таким чином, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони загально суспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, з метою запобігання ризикам, суд вважає, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, не можуть забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків.

Обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції Ради Європи від 04.11.1950 року «Про захист прав людини і основоположних свобод», оскільки існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

За сукупності наведених обставин, суд вважає за доцільне клопотання прокурора задовольнити та продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, оскільки обставин, що могли б свідчити про можливість запобігання зазначеним ризикам, шляхом застосуванням до обвинуваченого інших, більш м`яких запобіжних заходів, судом не встановлено.

Щодо клопотання про призначення експертизи суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.6 ст.206 КПК України, якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя (суд) зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та:
1) забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи;
2) доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи;
3) вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.
За таких обставин, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 заявив про нанесення йому працівниками поліції тілесних ушкоджень, враховуючи наведені положення ч.6 ст.206 КПК України, клопотання прокурора про призначення експертизи підлягає задоволенню.
Керуючись ч. 6 ст. 206, ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора Козятинського відділу Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого за обвинувальним актом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000135 від 18.04.2021 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів - з 24.12.2021 по 21.02.2022 включно.

Призначити у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000135 від 18.04.2021, судово-медичну експертизу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проведення якої доручити експертам Вінницького обласного бюро судово-медичних експертиз.

На вирішення експертам поставити такі запитання:

1) Чи є на тілі ОСОБА_4 тілесні ушкодження? Якщо є, то який їх характер та локалізація?

2) Чи могли виявлені у ОСОБА_4 тілесні ушкодження утворитись через необережність самого ОСОБА_4 , зокрема: у результаті падіння, необережного зіткнення з предметами тощо, і якщо так, - то які з них?

3) Чи могли виявлені у ОСОБА_4 тілесні ушкодження утворитись з обставин, про які він повідомляє?

Попередити експерта, який проводитиме таку експертизу, про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України за дачу завідомо неправдивого висновку експерта та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Для дослідження експертам направити ОСОБА_4 .

Копію ухвали направити для виконання на адресу Вінницького обласного бюро судово-медичних експертиз.

Копію ухвали негайно вручити обвинуваченому.

Ухвала може бути оскаржена в частині продовження строку запобіжного заходу до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів.

В решті ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали буде проголошено 29 грудня 2021 о 10 год. 30 хв.

Суддя Наталя ПЄТУХОВА

Дата документу 29.12.21