Справа № 167/1266/20 Провадження № 11-кп/802/730/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст.296 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 на вирок Рожищенського районного суду Волинської області від 10 серпня 2021 року щодо ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И В:
Вказаним вироком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, уродженка та жителька АДРЕСА_1 , із середньою освітою, заміжня, непрацююча, раніше не судима,
засуджена за:
- ч.1 ст.296 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень.
Згідно з вироком суду ОСОБА_9 визнана винною і засуджена за те, що 15 листопада 2020 року об 11 год. 52 хв. у с. Переспа, на вул. Ковельська, Луцького району Волинської області, вона, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи наслідки, які можуть настати після їх вчинення, грубо порушуючи громадський порядок та встановлені норми суспільної поведінки, з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи з особливою зухвалістю, підбігла до потерпілої ОСОБА_7 , яка знаходилася на зупинці громадського транспорту, та використовуючи малозначний та надуманий привід, без жодних пояснень, умисно нанесла останній два удари кулаком руки в ділянку обличчя, після чого схопила останню за волосся та прикладаючи фізичну силу, повалила її на коліна та нанесла декілька ударів ногою по тілу, спричинивши фізичний біль та заподіявши потерпілій, згідно з висновком судово-медичного експерта № 900 від 16.11.2020, тілесні ушкодження у вигляді: синця з садном на виличній ділянці голови зліва, синців з саднами в ділянці обох колінних суглобів, садна в ділянці правої гомілки, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
У поданій апеляційній скарзі захисник оскаржує вирок суду, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вказує, що обвинувачена ОСОБА_9 уже тривалий час перебуває у неприязних відносинах з потерпілою ОСОБА_7 , про що свідчить конфлікт, який відбувся у ОСОБА_9 з ОСОБА_7 напередодні 14.11.2020, під час якого потерпіла та свідки ОСОБА_10 і ОСОБА_11 побили обвинувачену, в результаті чого остання звернулася із заявою у поліцію. Наступного дня, 14.11.2020 ОСОБА_9 з чоловіком ОСОБА_12 під`їхали до магазину, і ОСОБА_9 підійшла до ОСОБА_7 , щоб з`ясувати, навіщо остання її вчора побила. ОСОБА_7 нецензурно відповіла, ОСОБА_9 схопила її за волосся, і ОСОБА_7 впала на коліна. В цей час підбіг ОСОБА_13 та вдарив ОСОБА_7 . Жодних ударів руками і ногами у тіло потерпілої обвинувачена не наносила. Посилається на те, що дії ОСОБА_9 слід кваліфікувати не за ч.1 ст.296, а за ч.1 ст.125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження. З огляду на наведене, просить вирок суду скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, прокурора та потерпілу, які апеляційну скаргу заперечили і просили судове рішення залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Положення ст.94 КПК України регламентують, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Із цього випливає, що суд при розгляді кримінального провадження повинен дослідити як ті докази, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.
Місцевим судом правильно встановлені фактичні обставини кримінального провадження та зроблений обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_9 вчиненні у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.296 КК України.
У поданій апеляції сторона захисту вказує на те, що дії ОСОБА_9 слід кваліфікувати не за ч.1 ст.296, а за ч.1 ст.125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, з чим не може погодитися суд апеляційної інстанції.
Згідно з обвинувальним актом та вироком суду, 15 листопада 2020 року об 11 год. 52 хв. у с. Переспа, на вул. Ковельська, Луцького району Волинської області, ОСОБА_9 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи наслідки, які можуть настати після їх вчинення, грубо порушуючи громадський порядок та встановлені норми суспільної поведінки, з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи з особливою зухвалістю, підбігла до потерпілої ОСОБА_7 , яка знаходилася на зупинці громадського транспорту, та використовуючи малозначний та надуманий привід, без жодних пояснень, умисно нанесла останній два удари кулаком руки в ділянку обличчя, після чого схопила останню за волосся та прикладаючи фізичну силу, повалила її на коліна та нанесла декілька ударів ногою по тілу, спричинивши фізичний біль та заподіявши потерпілій, згідно з висновком судово-медичного експерта № 900 від 16.11.2020, тілесні ушкодження у вигляді: синця з садном на виличній ділянці голови зліва, синців з саднами в ділянці обох колінних суглобів, садна в ділянці правої гомілки, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про хуліганство» від 22.12.2006 № 10, при розгляді кримінальних справ зазначеної категорії, зокрема, необхідно встановлювати всі фактичні обставини справи, в тому числі спрямованість умислу, мотиви, мету, характер дій кожного з учасників хуліганства, з`ясовувати, чи порушив підсудний своїми діями громадський порядок, чи були вони вчинені з мотивів явної неповаги до суспільства, чи супроводжувалися особливою зухвалістю або винятковим цинізмом.
Суб`єктивна сторона хуліганства характеризується умисною виною і мотивом явної неповаги до суспільства.
Неповагою до суспільства є прагнення показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі. Вказана неповага має бути явною. Це означає, що неповага до суспільства є очевидною, безсумнівною як для хулігана, так і для очевидців його дій.
У суді першої та апеляційної інстанції обвинувачена вину у вчиненому не визнала і пояснила, що 15.11.2020 близько 12 год. у с. Переспа, що на вул. Ковельській, на зупинці громадського транспорту вона підбігла до потерпілої ОСОБА_7 та під час словесного конфлікту шарпнула останню за волосся, внаслідок чого потерпіла впала на коліна, проте тілесних ушкоджень потерпілій під час конфлікту вона не заподіювала.
Незважаючи на не визнання обвинуваченою ОСОБА_9 своєї вини у вчиненні кримінального проступку, її винуватість підтверджується наявними у матеріалах кримінального провадження доказами, які були досліджені судом першої інстанції та яким дана належна юридична оцінка.
Зокрема, у своїх показаннях потерпіла ОСОБА_7 вказала, що 15.11.2020 близько 12 год. у с. Переспа, що на вул. Ковельській, на зупинці громадського транспорту ззаду до неї підбігла обвинувачена ОСОБА_9 та нічого не кажучи відразу нанесла два удари в обличчя, після чого, взявши її за волосся, повалила на землю, продовжуючи наносити ногами тілесні ушкодження в різні частини тіла.
Такі свої показання потерпіла повністю підтримала і в суді апеляційної інстанції, зазначивши що обвинувачена ОСОБА_9 безпричинно побила її на зупинці громадського транспорту.
Про нанесення обвинуваченою ОСОБА_9 тілесних ушкоджень руками та ногами у різні ділянки тіла потерпілій ОСОБА_7 у судовому засіданні місцевого суду також ствердив свідок ОСОБА_14 .
Винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення також підтверджується іншими доказами, а саме: протоколом про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію від 16.11.2020, у якому потерпіла вказала саме на ОСОБА_9 , як на особу, яка завдала їй тілесні ушкодження (а.к.п.58), протоколом огляду від 17.11.2020 та долученим до нього CD-R52x GB(08 43267-M08DFR) диском, згідно з якими 15.11.2020 близько 12 год. у с. Переспа, що на вул. Ковельській, на зупинці громадського транспорту ОСОБА_9 підбігла до ОСОБА_7 та відразу нанесла удари кулаками рук в обличчю останній. Після цього ОСОБА_9 схватила ОСОБА_7 за волосся та прикладаючи фізичну силу повалила її на коліна (а.к.п.63-72).
Піддавати вказані докази сумніву у апеляційного суду немає підстав.
У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження апеляційний суд не встановив процесуальних порушень при збиранні доказів, які ставили б їх під сумнів.
Досліджені судом докази зібрані відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а тому визнаються належними і допустимими.
Крім того, посилання сторони захисту на конфлікт, який відбувся у ОСОБА_9 з ОСОБА_7 напередодні 14.11.2020, під час якого потерпіла та свідки ОСОБА_10 і ОСОБА_11 побили обвинувачену, в результаті чого остання звернулася із заявою у поліцію, апеляційний суд вважає надуманими та такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, адже у матеріалах провадження відсутні будь-які заяви чи скарги з боку обвинуваченої ОСОБА_9 на дії потерпілої ОСОБА_7 у правоохоронні органи.
Отже, стратегія захисту, висунута обвинуваченою та її захисником, повністю спростована судом першої інстанції та, на думку суду апеляційної інстанції, є нічим іншим, як способом уникнення ОСОБА_9 кримінальної відповідальності.
Положення п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про хуліганство» від 22.12.2006 № 10 регламентують, що дії, які супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи.
Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про встановлення мотиву вчинення грубого порушення обвинуваченою громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, а тому встановлений умисел на вчинення нею хуліганства.
З огляду на наведене, доводи викладені в апеляційній скарзі захисника про те, що дії ОСОБА_9 потребують перекваліфікації з ч.1 ст.296 на ч.1 ст.125 КК України, апеляційний суд вважає голослівними і такими, що спростовуються вищенаведеними доказами, які були досліджені місцевим судом.
Необхідно звернути увагу на те, що метою судочинства є не лише формальне вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку, відповідно до вимог ст.368 КПК України, а досягнення правосуддя, у зв`язку з чим суд зобов`язаний дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі прийнятого ним рішення й забезпечують його правосудність.
Пункт 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень суди відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного (Рішення ЄСПЛ у справі «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії»).
З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про те, що матеріалами провадження та зібраними доказами у їх сукупності, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, у діях ОСОБА_9 доведений склад кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, а саме: грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, а тому відсутні підстави для закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, як про це прохає сторона захисту.
Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні обвинуваченій покарання суд першої інстанції вказаних норм закону дотримався.
Місцевим судом було враховано ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення (кримінального проступку), особу винної, обставини, які пом`якшують покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої.
Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_9 , є наявність на утриманні трьох малолітніх дітей.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченої, судом не встановлені.
З урахуванням вищенаведених обставин у їх сукупності, особи винної, її посередньої характеристики за місцем проживання, пом`якшуючої покарання обставини, а саме: наявності на утриманні трьох малолітніх дітей, її сімейного стану, місцевий суд дійшов обґрунтованого переконання про можливість призначення ОСОБА_9 покарання в межах санкцій закону, за яким вона засуджується, у виді штрафу.
Таке покарання, на переконання суду апеляційної інстанції, повністю відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчиненню ОСОБА_9 нових кримінальних правопорушень.
На думку суду апеляційної інстанції, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».
Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.
Істотних порушень норм кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.
Законних підстав для скасування вироку та задоволення апеляційної скарги з наведених у ній мотивів, апеляційний суд не вбачає.
Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Рожищенського районного суду Волинської області від 10 серпня 2021 року щодо ОСОБА_9 без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді