Ухвала
20 серпня 2021 року
м. Київ
справа № 712/8976/18
провадження № 51-3397ск21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора на вирок Придніпровського районного суду

м. Черкаси від 16 січня 2021 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 12 травня 2021 року щодо ОСОБА_4 ,
встановив:
Прокурорзвернувся до суду з касаційною скаргою на зазначені судові рішення щодо засудженої ОСОБА_4 .
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), колегія суддів дійшла висновку, що її необхідно залишити без руху, встановивши строк для усунення недоліків.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК в касаційній скарзі має бути наведено обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність

чи необґрунтованість судового рішення.
Підстави для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції визначено у ч. 1 ст. 438 КПК. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412414 КПК.
Отже, посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені ст. 438 КПК, що

є підставою для їх зміни чи скасування, а також належним чином обґрунтувати свої доводи.
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, а тому невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, про що в касаційній скарзі зазначає прокурор, обґрунтовуючи недотримання судом першої інстанції приписів

ст. 374 КПК, не є підставою для перегляду судових рішень в касаційному порядку. При розгляді касаційної скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій.
Прокурор вважає оскаржені судові рішення незаконними з підстав, передбачених статтями 412 414 КПК, проте обґрунтування указаним доводам не наводить.
При цьому, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність прокурор обґрунтовує через призму незастосування судами норм матеріального закону, який, на його переконання, підлягає застосуванню в частині визнання ОСОБА_4 винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 186, ч. 3 ст. 357, ч. 1, 2 ст. 361, ч. 1, 2 ст. 200 Кримінального кодексу України.
Зокрема, зазначає, що суд не надав оцінки ряду доказів, які, на переконання сторони обвинувачення, могли доводити винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих їй злочинів, а лише перерахував їх у вироку, однак не обґрунтовує, в чому саме виявилося порушення правил оцінки доказів, з урахуванням приписів ст. 94 КПК,

а також практики Європейського суду з прав людини щодо критеріїв доведеності винуватості особи, якими суди мають керуватися під час оцінки доказів.
Також, в касаційній скарзі міститься формальне твердження про порушення судом апеляційної інстанції вимог статей 94, 95, 96, 404, 405 КПК в частині не проведення аналізу усіх доводів апеляційної скарги сторони обвинувачення, при цьому не зазначено, які саме доводи апеляційної скарги прокурора не викладені у судовому рішенні та залишились без уваги.
Крім того, прокурор зазначає, що судом апеляційної інстанції, в порушення вимог

ч. 3 ст. 404 КПК, відмовлено в задоволенні клопотання про повторне дослідження доказів, при цьому не указує, які обставини, встановлені під час кримінального провадження судом першої інстанції досліджені не повністю або з порушенням, а також які докази не досліджувались взагалі, з огляду на те, що відмова апеляційного суду

в повторному дослідженні доказів не може безумовно вважатися істотним порушенням вимог процесуального закону.
Прокурор в касаційній скарзі порушує питання про скасування оскаржених судових рішень та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, однак підстав, визначених ст. 415 КПК, не наводить.
Наявність вказаних недоліків перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Відповідно до ст. 429 КПК суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу було подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги

і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня отримання ухвали особою, котра подала касаційну скаргу.
Врахувавши вищенаведене, керуючись положеннями ст. 429 КПК, з огляду на те, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу необхідно залишити без руху і надати строк для усунення недоліків.
Недоліки касаційної скарги, пов`язані з її змістом, можуть бути усунуті шляхом подання нової касаційної скарги.
Керуючись ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу прокурора залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків касаційної скарги п`ятнадцять днів із дня її отримання.
Роз`яснити, що касаційна скарга повертається в разі, якщо особа в установлений строк не усунула недоліків касаційної скарги, залишеної без руху.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3