ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1459/21 Справа № 202/4603/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2021 року, про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження № 0000744 за ознаками злочину ч. 3 ст. 191 КК України, -
за участю секретаря ОСОБА_7

захисника ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А:

За ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2021 року накладено арешт шляхом позбавлення будь-яких осіб права на відчуження, розпорядження та користування на наступне майно:
- Банківська картка з № НОМЕР_1 , банківська картка № НОМЕР_2
- мобільний телефон Iphone 7 plus рожевого кольору із зазначеним серійним номером НОМЕР_3 , модель fccx71gghfyc із сімкарткою НОМЕР_4 у чохлі.
Слідчий суддя на підставі інформації, викладеної у клопотанні, та на підставі долучених до матеріалів клопотання документів дійшов до висновку, що майно, питання арешту якого порушується, відповідає критеріям, зазначеним в статті 98 КПК України, у зв`язку з чим вважає необхідним накласти арешт на вищевказане майно.

В апеляції:
- адвокат ОСОБА_5 просить поновити строк та ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту відмовити.
В якості доводів пропуску пропущеного строку адвокат вказує на те, що розгляд клопотання відбувся за відсутності власника майна, а копію оскаржуваної ухвали було отримано адвокатом ОСОБА_5 - 01.09.2021 року.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що надане клопотання про арешт майна не містить відомостей щодо обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, а доводи клопотання про накладення арешту на майно не підтверджено належними доказами.
Звертає увагу на те, що слідчий не довів, що вилучене майно є об`єктами чи знаряддями правопорушення та в подальшому можуть бути доказами у кримінальному провадженні, та які підлягають арешту в порядку ст. 170 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши думку захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обговоривши доводи апеляційної скарги, співставивши їх з вимогами кримінального процесуального закону, колегія суддів приходить до таких висновків.
Вирішуючи питання дотримання строку оскарження судового рішення, колегія суддів, керуючись вимогами ч.3 ст. 395 КПК України, згідно яких, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення, а тому, оскільки оскаржувану ухвалу від 27.08.2021 було винесено без власника майна, а за ствердженням адвоката ОСОБА_5 , він отримав копію ухвали 01.09.2021 року, апеляція захисником надана до районного суду 02.09.2021 року, тому колегія суддів вважає що строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді не порушено, у зв`язку з чим його поновлення не потребує.
Доводи апеляції щодо необґрунтованості накладення арешту на майно є безпідставними з огляду на таке.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
За вимогами ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Зазначені вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею дотримані належним чином.
За наявними матеріалами долученими до клопотання про арешт майна встановлено, що 05 грудня 2019 року до ЄРДР за № 0000744 внесені відомості за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 191 КК України.
Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 серпня 2021 року надано дозвіл на проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 .
В ході проведення обшуку, 16 серпня 2021 року виявлено та вилучено банківська картка з № НОМЕР_1 , банківська картка № НОМЕР_2 , мобільний телефон Iphone 7 plus рожевого кольору із зазначеним серійним номером НОМЕР_3 , модель fccx71gghfyc із сім карткою НОМЕР_4 у чохлі, які постановою від 16 серпня 2021 року були визнані речовими доказами.
Судом першої інстанції встановлено, що дане майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а саме є речовими доказами у кримінальному провадженні, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для його арешту з метою збереження речових доказів, і що спростовує ствердження в апеляції про те, що в оскаржуваній ухвалі слідчи й суддя не зазначив, яким саме критеріям відповідно дог ст. 98 КПК України відповідає арештоване майно.
У зв`язку з наведеним та враховуючи те, що зазначене майно є важливими доказами у даному провадженні, а також, що в даному провадженні необхідно провести ряд слідчих та інших процесуальних дій, тому для забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування та для запобігання ризику відчуження даних речових доказів, колегія суддів, вважає обґрунтованим та доцільним накладення арешту на вказане майно, а доводи захисника про відсутність підстав для такого арешту наведені в апеляції є безпідставними і необґрунтованими.
Таким чином, при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя в повному обсязі дослідив усі матеріали, що мають значення для вирішення питання, враховано правову підставу для накладення арешту, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, наслідки арешту майна для підозрюваного або інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що передбачено ч. 2 ст. 173 КПК України, тому необхідність накладення арешту на вказане майно обґрунтована та доцільна.
Отже, оскаржуване рішення слідчого судді постановлене у чіткій відповідності до положень кримінального процесуального закону, а доводи апеляцій адвоката не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні апеляційного суду, у зв`язку з чим апеляційні вимоги задоволенню не підлягають, а оскаржувана ухвала повинна бути залишена без змін.
У випадку, якщо у подальшому наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваним кримінальним правопорушенням у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у строки, розумні у сенсі ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, апелянт не позбавлений права ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2021 року, про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження № 0000744 за ознаками злочину ч. 3 ст. 191 КК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3