Справа № 159/6330/20 Провадження №11-кп/802/580/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст.164 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24 травня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

Даним вироком суду ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м.Ковеля Волинської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , розлученого, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, не судимого, засуджено
за ч.1 ст.164 КК України та призначено йому покарання у виді арешту на строк 2 (два) місяці.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з моменту затримання у зв`язку з приведенням вироку до виконання.
Згідно з даним вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за те, що він будучи ознайомленим із судовим рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20.10.2010 року про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сумі 400 грн. щомісячно, починаючи з 06.10.2010 року і до досягнення дитиною повноліття, та знаючи про покладений на нього обов`язок щодо сплати аліментів, в період часу з 01.11.2019 року по 01.11.2020 року злісно ухилявся від сплати вищевказаних коштів.
Так, ОСОБА_8 , в період часу з 01 листопада 2019 року по 01 листопада 2020 року, будучи працездатним і попередженим державним виконавцем про кримінальну відповідальність за злісне ухилення від сплати аліментів, документів, які б свідчили про неможливість працевлаштування чи погіршення стану здоров`я у виконавчу службу не пред`являв, в центр зайнятості з приводу працевлаштування не звертався, отримував постійно доходи у межах України, однак про суму заробітку та джерела доходів державного виконавця не повідомляв, внаслідок чого за вказаний період утворилась заборгованість по сплаті коштів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 4800 грн.
У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 не оспорюючи доведеності його винуватості та правильності кваліфікації дій, оскаржує судове рішення з мотивів невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Вказує, що судом першої інстанції при призначенні покарання належним чином не було враховано тих обставин, що він активно сприяв розкриттю злочину, повністю визнав свою вину і щиро розкаявся у вчиненому, та погасив заборгованість по аліментах в сумі 11000 грн., що фактично є обставинами, які пом`якшують покарання. Зазначає і про те, що він усвідомив протиправність своїх дій та бажає стати на шлях виправлення. Крім того, суд визнаючи обставиною, що обтяжує покарання - ухилення від сплати аліментів у попередні періоди за що він притягувався до кримінальної відповідальності з призначенням покарання, однак при цьому, не врахував того, що будь-якого заробітку в той час він не мав з об`єктивних причин, а тому не мав змоги сплачувати аліменти на утримання дитини. В той період у нього помер батько, який тяжко хворів і всі кошти витрачалась на його лікування. Не врахував суд також належним чином і того, що він раніше не судимий, за місцем проживання характеризується нормально, має стійкі соціальні зв`язки, на час вчинення злочину мав складні сімейні обставини, а також перебував на довготривалому лікуванні у зв`язку з переломом щелепи і не міг працювати. З урахуванням цих обставин, вважає, що суд першої інстанції мав можливість і законні підстави призначити менш сурове покарання в межах санкції ч.1 ст.164 КК України, а саме - у виді громадських робіт. Посилаючись на це, просить оскаржуваний вирок змінити, призначивши йому за більш м`яке покарання, а саме - у виді 80 годин громадських робіт.
Обвинувачений ОСОБА_8 будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду провадження, в судове засідання не з`явився. При цьому, будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду провадження до суду не подавав. У зв`язку з цим, апеляційний суд вважає, що апеляційний розгляд провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого можливо провести у його відсутність.
Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційної скарги, думку прокурора та потерпілої, які вважали скаргу безпідставною, а також не заперечили про розгляд провадження у відсутності обвинуваченого, апеляційний суд доходить до наступного висновку.
За положеннями, які містяться у ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Суд апеляційної інстанції відповідно до норм ч.1 ст.404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального проступку, та кваліфікація його дій за ч.1 ст.164 КК України, є правильними і ґрунтуються на зібраних у встановленому законом порядку та перевірених судом доказах, які ніким з учасників судового провадження не оспорюються.

Разом з тим, обвинувачений у поданій апеляційній скарзі вказує про невідповідність призначеного йому покарання тяжкості кримінального проступку та його особі внаслідок суворості.
Проте такі його твердження до уваги судом не приймаються з врахуванням наступного.
Так, відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно з вимогами ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі за вчинений нею злочин, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що вказані вимоги законодавства та роз`яснення Пленуму ВСУ, були повністю дотримані судом першої інстанції.

Як убачається із вироку суду, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, місцевий суд з достатньою повнотою врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального проступку та дані про його особу. При цьому, судом наведено переконливі доводи про неможливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства на певний строк.

До обставин, які пом`якшують покарання, суд правильно відніс щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.

Крім того, місцевий суд призначаючи покарання обвинуваченому врахував, що вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.164 КК України, згідно із ст.12 цього ж Кодексу відноситься до кримінальних проступків, дані про його особу, зокрема те, що він хоча і розкаявся у скоєному та відшкодував частину заборгованості по сплаті аліментів на неповнолітню дитину, однак раніше неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності за аналогічні правопорушення і, це жодним чином не змінило його поведінки з приводу обов`язку утримання неповнолітньої дитини шляхом сплати аліментів за рішенням суду, що вказує про його небажання стати на шлях виправлення.

Як пояснила потерпіла в ході апеляційного розгляду провадження, вона самостійно не змозі утримувати неповнолітню дитину, яка має тяжке захворювання. Обвинувачений будучи в минулому неодноразово притягнутим до кримінальної відповідальності за злісне ухилення від сплати аліментів, продовжує такі кошти не сплачувати. Погашення суми заборгованості - 11000 грн. відбулось безпосередньо перед ухваленням судом першої інстанції вироку. Реальна заборгованість по несплачених аліментах складає 58 000 грн.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримуючись вимог ст.ст.50, 65 КК України обґрунтовано дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання в межах санкції ч.1 ст.164 КК України саме у виді арешту строком на 2 місяці.

Врахувавши вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого виключно в умовах ізоляції від суспільства.
Покарання обвинуваченому в межах санкцій ч.1 ст.164 КК України, не є максимальним за своїм розміром, а тому немає підстав вважати, що воно є надто суворим.
Призначене покарання на думку апеляційного суду, повністю відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 , попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, і не є надто суворим, як про це зазначено в апеляційній скарзі обвинуваченого.

Таким чином, підстав для зміни вироку та пом`якшення обвинуваченому призначеного покарання шляхом призначення покарання у виді громадських робіт, з мотивів наведених в його апеляційній скарзі, апеляційний суд не знаходить.

Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі як на підставу для зміни судового рішення в частині покарання на те, що він не міг сплачувати аліментів на утримання дитини через те, що він та його батько хворіли у зв`язку з чим усі кошти витрачались на їх лікування, на увагу суду не заслуговує, оскільки, як встановлено з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_10 має не лише заборгованість, яка висвітлена в даному провадженні, а й за попередні періоди, що фактично вказує про його незмінну поведінку щодо невиконання обов`язку утримання дитини шляхом сплати аліментів.

Не є таким, що дає підстави для зміни судового рішення і те, що обвинувачений сплатив 11000 грн. аліментів, оскільки, як встановлено судом, ці кошти є заборгованістю за попередні періоди.

Усі доводи обвинуваченого, викладені в апеляційній скарзі щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального проступку та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає голослівними та до уваги не приймає, оскільки вони повністю були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та відповідно не спростовують висновків місцевого суду і не дають жодних підстав для зміни оскаржуваного вироку, як про це просить апелянт.
Будь-яких порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Таким чином, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 слід залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24.05.2021 року щодо, - без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24 травня 2021 року щодо нього, без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді