Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/345/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 125 (106) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2021 року м. Кропивницький

Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6

за участю прокурора ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої-адвоката ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_11 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09 лютого 2021 року у кримінальному провадженні № 0012388 від 04 листопада 2017 року, яким:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, на утриманні має двох малолітніх дітей, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт.
На підставі ч.1 ст.49 та ч.5 ст.74 КК України, ОСОБА_12 звільнений від покарання, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_11 просить скасувати вирок суду першої інстанції із закриттям кримінального провадження, у зв`язку з відсутністю у діях його підзахисного ОСОБА_12 складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, вказуючи на невідповідність висновків суду фактичним обставинам цієї справи, неповноту та необ`єктивність судового розгляду, ухвалення незаконного та необґрунтованого вироку.

Зокрема зазначає про те, що версія слідства та висновки суду про умисне заподіяння ОСОБА_12 потерпілій ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень, не ґрунтується на достовірних даних, належних та допустимих доказах і спростовується показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та самого обвинуваченого ОСОБА_12 про те, що конфлікт між потерпілою ОСОБА_9 та її чоловіком ОСОБА_17 виник через залицяння ОСОБА_9 до ОСОБА_12 та інших чоловіків.
Непослідовні та суперечливі у деталях показання потерпілої ОСОБА_9 щодо обставин пригоди, на думку захисника свідчать про їх неправдивість, а фальсифікація слідчим матеріалів кримінального провадження, а саме протоколу слідчого експерименту, проведеного 07.11.2017 року зі свідком ОСОБА_18 та протоколу допиту свідка ОСОБА_17 , про його заінтересованість у результатах розслідування.
Адвокат стверджує, що узгоджені між собою, послідовні показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та обвинуваченого ОСОБА_12 про проникнення потерпілої зі свідками ОСОБА_17 та ОСОБА_18 до будинку ОСОБА_14 , що ніхто потерпілій ОСОБА_9 ні в будинку ні на подвір`ї не бив і що конфлікт між подружжям ОСОБА_19 відбувався вже за воротами, свідком чого був ОСОБА_16 , є правдивими і відображають повну картину дійсних обставин цієї справи.
Однак суд, на думку захисника, суперечності у показаннях потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_18 щодо місця побиття, кількості та локалізації ударів, з показаннями інших очевидців пригоди ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та обвинуваченого ОСОБА_12 не усунув, свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_12 належним чином не мотивував, проявив упередженість при дослідженні доказів, що призвело до незаконного засудження його підзахисного.
Згідно з вироком, суд встановив, що 04 листопада 2017 року, близько 01.30 год., ОСОБА_12 знаходячись на подвір`ї будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , під час сварки, умисно, з неприязні, руками штовхнув ОСОБА_9 в область плечей і вона впала на землю.

Після цього ОСОБА_12 підійшов до ОСОБА_9 і почав наносити їй удари ногами в область лівого стегна.

В результаті вказаних протиправних дій ОСОБА_12 , потерпілій ОСОБА_9 були завдані тілесні ушкодження у виді синця на лівому стегні, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 1473 від 06.11.2017 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Заслухавши доповідача, в дебатах думку прокурора, потерпілої ОСОБА_9 та її представника-адвоката ОСОБА_10 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника-адвоката ОСОБА_11 , які підтримали апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_11 задоволенню не підлягає за таких підстав.

За змістом положень ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
При цьому, як вимагає п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній частині вироку зазначаються, зокрема, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою.
Так, даючи юридичну оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_12 , суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку, зазначив про те, що кваліфікація дій ОСОБА_12 за ч.1 ст. 125 КК України, який 04.11.2017 року в процесі сварки, умисно, з неприязні, наніс потерпілій ОСОБА_9 удари ногами в область лівого стегна, в результаті яких останній були спричиненні легкі тілесні ушкодження у виді синців є правильною.
Зокрема суд зазначив про те, що вина ОСОБА_12 у вчиненні даного кримінального правопорушення повністю підтверджується даними:

- заяви ОСОБА_9 про злочин від 04.11.2017 року, в якій вона просить притягнути до кримінальної відповідальності невідомого їй чоловіка на ім`я « ОСОБА_20 » який 03.11.2017 року спричинив їй тілесні ушкодження в область голови та тулуба (т.1 а.п.7);

- висновків експертиз № 1473 від 06.11.2017 року та № 1557/1473 від 22.11.2017 року, згідно яких у ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження у вигляді синців на лівому стегні, які утворилися від травматичного контакту з тупим предметом, могли виникнути за 3-6 діб до моменту огляду та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень та виключається можливість їх утворення при падінні з положення стоячи. Локалізація тілесних ушкоджень відповідає механізму утворення на який вказує ОСОБА_9 та ОСОБА_18 в протоколах слідчих експериментів. (т.1 а.п.11, 37-38);

- протоколів допиту та слідчого експерименту проведеного 07.11.2017 року з потерпілою ОСОБА_9 , в ході якого потерпіла розказала і показала, як і при яких обставинах ОСОБА_12 наносив їй тілесні ушкодження. (т.1 а.п.14-15, 17- 21);
- протоколу допиту та слідчого експерименту проведеного 07.11.2017 року зі свідком ОСОБА_18 , яка розповіла про те, що 04.11.2017 року приблизно 01.30 год., під час святкування дня народження ОСОБА_21 - кума « ОСОБА_19 », ОСОБА_22 разом зі своєю дружиною ОСОБА_23 , а також сестрою ОСОБА_22 - ОСОБА_24 та її чоловіком ОСОБА_25 почали кричати та виганяти ОСОБА_26 з будинку. Потім ОСОБА_27 тримаючи ОСОБА_26 за плечі виштовхнув її з будинку на подвір`я, нахиляв її та розмахував в різні сторони, в результаті вона декілька раз ударилась головою о стіну, штовхав ОСОБА_28 , а після того як вона впала у калюжу почав бити її ногами в бік лівого стегна, ОСОБА_28 кричала, через деякий час вони викликали поліцію (т.1 а.п. 22-24, 26-32).
Крім того, суд на обґрунтування своїх висновків про доведеність винуватості ОСОБА_12 в умисному заподіянні потерпілій ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень, вказав, що показання потерпілої ОСОБА_9 , узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_17 , а також з іншими вищевказаними письмовими доказами, у тому числі висновками медичних експертиз та результатами слідчих експериментів, які відповідають первинним поясненням, характером виявлених та механізмом утворення тілесних ушкоджень і, по суті спростовують версію ОСОБА_12 та інших фігурантів цієї справи про можливе спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 іншою сторонньою особою, після залишення домоволодіння ОСОБА_14 .
Отже, ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні фактичні дані, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості та достовірності, місцевий суд правильно вирішив, що вони в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно обвинуваченого ОСОБА_12 .

Порушень порядку збирання (формування) й оцінки доказів в аспекті ст. 94 КПК судом допущено не було, вирок суду першої інстанції достатньо умотивований та відповідає вимогам ст. 374 КПК.

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що відповідно до встановлених фактичних обставин цієї справи, діяння обвинуваченого ОСОБА_12 суд правильно кваліфікував за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність поза розумним сумнівом його винуватості у вчиненні даного кримінального правопорушення, а позиція ОСОБА_12 щодо непричетності до злочину, на думку суду, свідчить про намагання обвинуваченого уникнути відповідальності за вчинене.

На спростування доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_11 про те, що первинні показання потерпілої ОСОБА_9 про удари в область голови та тулубу не співпадають з її показаннями в суді та суперечать показанням інших свідків, а саме ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та самого обвинуваченого ОСОБА_12 , а також щодо недостовірності даних слідчого експерименту, проведеного зі свідком ОСОБА_18 та протоколу допиту свідка ОСОБА_17 , колегія суддів апеляційного суду відмічає.
У даному кримінальному провадженні показання потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_17 та ОСОБА_16 отримано в порядку, визначеному законом, вони не суперечать іншим зібраними доказам. Тому суд не мав підстав не довіряти свідкам, а їх показання, як і дані, що містяться в протоколах слідчих дій та експертних висновках, на підставі ст. 84 КПК є процесуальними джерелами доказів, якими обґрунтовано вирок.

По суті, свідок ОСОБА_18 була очевидцем подій, які відбувались під час «святкування» дня народження кума ОСОБА_19 , бачила як обвинувачений ОСОБА_12 виштовхував потерпілу ОСОБА_9 з будинку на подвір`я, штовхав її в різні сторони, в результаті потерпіла билась головою об стіну, наносив удари ногами, в область лівого стегна.
Свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 також не оспорюють, що 03.11.2017 року близько 01.30 год. ОСОБА_17 разом з дружиною ОСОБА_9 та ОСОБА_18 знаходились в будинку ОСОБА_14 , що був конфлікт, при цьому вказані свідки є близькими родичами і заперечують факт побиття ОСОБА_17 та ОСОБА_9 , оскільки безпосередньо заінтересовані в результатах розгляду цієї справи.
Свідок ОСОБА_16 також підтвердив в суді факт з`ясування стосунків сусідів Побережців на вулиці та крики біля його будинку, які з його слів затихли після приїзду поліції.

Отже, кожна особа з урахуванням часу, який пройшов від певної події, ступеню свого розвитку, внутрішнього світогляду, залежно від свого психічного стану, не може давати абсолютно ідентичні показання, а розбіжності у деталях або неточності у показаннях, під час досудового розслідування та розгляду справи в суді, не є безумовною підставою для скасування вироку місцевого суду, оскільки відповідно до вимог ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_11 та самого обвинуваченого ОСОБА_12 про те, що тілесні ушкодження (синці) які були виявлені у потерпілої ОСОБА_9 при експертному дослідженні, не співпадають з періодом вчинення злочину і могли утвориться при інших обставинах, на думку колегії суддів є безпідставними, оскільки як правильно зазначив місцевий суд у мотивувальній частині вироку, правдивість показань ОСОБА_9 підтверджується, у тому числі фактом її звернення до правоохоронних органів одразу ж після подій ( 04.11.2017р.) та результатами її огляду експертом через незначний проміжок часу.
Думка захисника про те, що досудове слідство не провело перевірки стосовно причетності інших осіб до нанесення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 є хибною, оскільки досудове розслідування проводилося в повному обсязі, на підставі заяви про злочин, з допитами усіх можливих свідків та проведенням експертиз, які вказали на причетність саме ОСОБА_12 до нанесення тілесних ушкоджень.
При цьому показання потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 є логічними, послідовними щодо обставин заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій обвинуваченим в область стегна протягом усього провадження, у тому числі під час слідчих експериментів, вони узгоджуються і взаємодоповнюють один одного, будь-яких підстав сумніватися у правдивості таких показань немає, а тому вони абсолютно обґрунтовано покладені місцевим судом в основу вироку та по суті спростовують версію ОСОБА_12 щодо його непричетності до злочину.
Також необхідно зазначити про те, що згідно висновку експерта №1557/1473 від 22.11.2017 року у ОСОБА_9 маються тілесні ушкодження локалізація яких відповідає механізму їх утворення, вказаним потерпілою ОСОБА_9 та свідком ОСОБА_18 у протоколах слідчих експериментів від 07.11.2017 року.
При таких беззаперечних доказах, колегія суддів вважає неприйнятними доводи ОСОБА_12 та його захисника - адвоката ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_12 не наносив ОСОБА_9 тілесні ушкодження, а показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_14 та ОСОБА_13 в суді про те, що ОСОБА_12 немає жодного відношення до отриманих потерпілою ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 та висновком експерта №1557/1473 від 22.11.2017 року.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла однозначного висновку, що саме ОСОБА_12 , а не інша особа, 04.11.2017 року приблизно о 01.30 год., умисно, з неприязні спричинив потерпілій ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника ОСОБА_11 про відсутність у матеріалах справи достатніх, належних та допустимих доказів, які з об`єктивністю свідчили про винуватість ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів вважає неприйнятними і такими, що спростовується вищевказаними письмовими доказами, показаннями потерпілої та свідків, яким суд першої інстанції дав належну та об`єктивну оцінку, про що змістовно зазначив в оскаржуваному вироку.

Крім того, розцінює позицію ОСОБА_12 як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення, з метою уникнення кримінальної відповідальності та справедливого покарання, при тому, що його вина підтверджується дослідженими безпосередньо судом доказами, які не викликають сумнівів у їх достовірності.
Разом з цим відмічає, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_12 покарання, суд першої інстанції не дотримався вимог ст. 65 КК України, порушив вимоги кримінального процесуального законодавства та неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.
Так, згідно матеріалів кримінального провадження, вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09 листопада 2018 року ОСОБА_12 засуджений за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн.
За результатами розгляду апеляційної скарги адвоката ОСОБА_11 , ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 17 квітня 2019 року даний вирок скасовано із-за процесуальних порушень, з направленням справи на новий судовий розгляд.
Згідно ч.2 ст.416 КПК України при новому розгляді в суді першої інстанції допускається застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чий його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.
Однак, за даним вироком, суд призначив ОСОБА_12 покарання у виді 100 годин громадських робіт, тобто не дотримався вимог ч.2 ст.416 КПК України, що відповідно до п.4 ч.1 ст. 409 КПК України є підставою для зміни вироку в частині призначеного ОСОБА_12 покарання.
Оскільки, суд не вправі вийти за межі призначеного ОСОБА_12 покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн., призначеного за попереднім вироком, а з дня вчинення ОСОБА_12 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України минуло більше 2 років і давність не була перервана чи обґрунтовано зупинена, то ОСОБА_12 слід звільнити від покарання, у зв`язку із закінченням строків давності (п.1 ч.1 ст.49 та ч.5 ст.74 КК України)

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 416, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_11 - залишити без задоволення.

На підставі ч.2 ст.404 КПК України, вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09 лютого 2021 року у кримінальному провадженні № 0012388 від 04 листопада 2017 року стосовно ОСОБА_12 за ч.1 ст. 125 КК України - змінити в частині призначеного покарання.

ОСОБА_12 вважати засудженим за ч.1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

В решті вказаний вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09 лютого 2021 року стосовно ОСОБА_12 за ч.1 ст. 125 КК України - залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4