Номер провадження: 11-кп/813/2005/21
Номер справи місцевого суду: 496/5065/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Біляївського райсуду Одеської обл. від 27.08.2021 якою під час судового розгляду кримінального провадження № 0000904 від 05.08.2020 стосовно:
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Арциз Одеської обл., громадянина України, не працюючого який проживає за адресою: АДРЕСА_1

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 25.10.2021

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції від 27.08.2021 під час судового розгляду кримінального провадження № 0000904 від 05.08.2020 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України було задоволено клопотання прокурора та відносно обвинуваченого ОСОБА_7 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 25.10.2021 без визначення розміру застави.

Мотивуючи зазначене рішення, суд послався на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, а також в даному кримінальному провадженні продовжують існувати ризики переховування обвинуваченого від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, в якому обвинувачується.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 не погодився із оскаржуваною ухвалою суду, виходячи із наступного:

- обвинувачений має на утриманні чотирьох дітей, має міцні соціальні зв`язки;

- в ході судового розгляду потерпілий дав показання, які суттєво впливають на кваліфікацію, зокрема показання про наявність між обвинуваченим та потерпілим цивільно-правових відносин;

- прокурором не було доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним у даному кримінальному провадженні ризикам, обґрунтування наявності ризиків лише тяжкістю інкримінованого кримінального правопорушення є неправомірним;

- ОСОБА_7 не має на меті переховуватися від суду, дав правдиві покази, не має на меті незаконно впливати на учасників кримінального провадження та здійснювати будь-які дії відносно речових доказів чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Біляївського райсуду Одеської обл. від 27.08.2021 і постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити, натомість прокурор, будучи належним чином повідомлений про місце та час судового засідання до суду не прибув, із жодними клопотаннями не звертався.

Водночас, враховуючи положення ст. 422 -1 КПК України, щодо строків розгляду зазначеної категорії справ, апеляційний суд вважає можливим розглянути провадження за відсутності прокурора.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що на стадії судового розгляду в Біляївському райсуді Одеської обл. знаходиться кримінальне провадження № 0000904 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

При цьому, положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст. ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою (у разі його наявності), ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Проте, зважаючи на обставини інкримінованого ОСОБА_7 злочину, пов`язаного із застосуванням насильства, його характеру, тяжкості, а також можливої міри покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винуватими, колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КК України, оскільки є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема переховування обвинуваченого від суду, продовження кримінального правопорушення або вчинення іншого кримінального правопорушення.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Окрім того, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Апеляційний суд також враховує той факт, що ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходів, окрім того на розгляді у Шевченківському райсуді м. Києва перебуває обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.
Доводи захисника відносно того, що потерпілим були надані показання, які суттєво впливають на кваліфікацію кримінального правопорушення не спростовують існування вищезазначених ризиків.
Водночас, апеляційний суд оцінює критично посилання захисника на те, що обвинувачений має 4 дітей, оскільки вони не підтверджені матеріалами доданими до апеляційної скарги, а також матеріалами судового провадження.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру інкримінованого злочину, судом 1-ої інстанції прийняте обґрунтоване рішення, а стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого залишенню без змін, як законна та обґрунтована.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 28, 177, 178, 183, 194, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 422-1, 419, 532 КПК України, апеляційний суд
ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Біляївського райсуду Одеської обл. від 27.08.2021, якою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України під час судового розгляду кримінального провадження № 0000904 від 05.08.2020 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 25.10.2021 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3