ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/368/22 Справа № 201/7759/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2021 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровськ, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 393, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України,
за участю:

секретаря ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),-

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2021 року задоволено клопотання прокурора та застосовано, зокрема щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 20 січня 2021 року, без визначення розміру застави.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції врахував суворість покарання, що загрожує ОСОБА_7 , у разі визнання його винуватим, ступень тяжкості інкримінованих злочинів, які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких, його особу, який раніше судимий, не одружений, офіційно не працевлаштований, а також той факт, що на розгляді у суді перебуває ще 3 обвинувальні акти щодо обвинуваченого, й встановивши, що заявлені прокурором ризики, визначені ч. 1 ст. 177 КПК України, є такими, які об`єктивно існують й для можливості закінчення судового розгляду, дійшов висновку про необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, з огляду на положення ч. 4 ст. 183 КПК України.
Не погоджуючись з постановленою ухвалою захисники ОСОБА_7 , - адвокати ОСОБА_5 та ОСОБА_6 подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу, постановити нову про відмову в задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу ОСОБА_7 , а у разі неможливості скасування ухвали, застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник посилається на те, що клопотання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_7 не було вручено стороні захисту. Окрім того, за твердженням захисника, прокурор не надав доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_7 протягом двох місяців, які він перебував на волі, яких-небудь дій, визначених ст. 177 КПК України. Також, на думку сторони захисту суд вийшов за межі клопотання, оскільки безпідставно встановлено наявність ризику можливих спроб незаконного впливу на свідків та потерпілу, в той час як ризики, визначені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є недоведеними.

Також, адвокат указує на те, що розгляд кримінального провадження триває з серпня 2020 року. Окрім того, судом безпідставно було долучено до кримінального провадженні документи, які на думку прокурора, свідчать про відсутність доходу у ОСОБА_7 . Поряд з цим, захисник указує, що у клопотанні та ухвалі про обрання запобіжного заходу міститься помилка в написанні по-батькові обвинуваченого.

Захисник указує й на те, що ОСОБА_7 до затримання проживав за місцем реєстрації, де характеризується позитивно, має молодшого брата, який перебуває у будинку сімейного типу та має намір встановити опікунство. Також, зазначається у скарзі на тому, що ОСОБА_7 працевлаштований за договором та після перенесення ковіду потребує медичного огляду. Звертається увага на те, що текст ухвали проголошений у судовому засіданні не відповідає тексту ухвали, який міститься у матеріалах провадження, що підтверджується фіксацією судового засідання. Також, адвокат звертає увагу на те, що суд зачинав в іншому порядку прізвища обвинувачених та їх захисників. Крім того, на думку захисника ОСОБА_5 , суд порушив таємницю нарадчої кімнати, оскільки на подвір`ї суду перебували оперуповноважені працівники управління поліції, які не заперечували, що їх викликали через розгляд саме цього провадження.

В поданій апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 посилається на необґрунтованість постановленої ухвали, оскільки суд формально встановив ризик можливих спроб обвинуваченим переховуватися від суду, який прокурор доводить іншими обвинувальними актами направленими щодо ОСОБА_7 до суду. При цьому, зазначається у скарзі, що попередньою ухвалою суду щодо ОСОБА_7 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з внесенням застави, та обов`язків, визначених цією ухвалою, обвинувачений дотримувався. Поряд з цим, на думку адвоката, суд першої інстанції безпідставно не врахував наявність міцних соціальних зв`язків та можливість застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку учасників провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

З огляду на те, що від прокурора не надходило заяви про його обов`язкову участь у цьому провадженні, апеляційний суд, у відповідності до положень ч. 4 ст. 422-1 КПК України, вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд скарги за відсутності прокурора.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду в межах апеляційної скарги.
Вирішуючи питання законності судового рішення, ухваленого щодо обвинуваченого ОСОБА_7 суд зазначає таке.

Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Вказаним розділом передбачено, в тому числі і порядок подачі, розгляду клопотань про застосування та продовження запобіжних заходів.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

В силу вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону.

Так, апеляційним судом встановлено, що в провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебувають матеріали провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000095 від 24.01.2020, зокрема щодо ОСОБА_7 , за ознаками злочинів передбачених, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 393, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 189 КК України.
22 листопада 2021 року судом було розглянуто клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зокрема щодо обвинуваченого ОСОБА_7 ..
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування саме такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду й недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Так, суд першої інстанції, відповідно до ст. 178 КПК України, врахував, суворість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим, тяжкість інкримінованих злочинів, які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких, його особу, який раніше судимий, не одружений, офіційно не працевлаштований, а також його негативну репутацію, та той факт, що на розгляді у суді перебувють інші обвинувальні акти щодо ОСОБА_7 .. За таких умов суд встановив, що ризики передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, можливого переховування від суду та вчинення інших кримінальних правопорушень, є такими, що об`єктивно існують, при цьому ризики визначені у клопотанні прокурора за п. п. 3, 4, ч. 1 ст. 177 КПК України є недоведеними, й дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою й відсутність процесуальної можливості застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

Ці висновки узгоджуються із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Колегія суддів погоджується з висновками суду, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність застосування саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 й належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.

Разом з цим, колегією суддів не встановлено переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою.

З огляду на викладене, доводи апеляційних скарг про те, що прокурором та судом не обґрунтовані ризики у провадженні, є безпідставними і такими, що не відповідають фактичним обставинам провадження, оскільки наявність у провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є обґрунтованими та об`єктивно існують, а тому для їх запобіганню було обрано щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Посилання апелянта на те, що оскаржувана ухвала суду містять неправильні анкетні відомості по-батькові обвинуваченого ОСОБА_7 дійсно має місце, однак це є опискою, яка може бути виправлена, у відповідності до ст. 379 КПК України, судом першої інстанції та не впливає на правильність прийнятого рішення.

Доводи скарги про те, що суд, при розгляді клопотання прокурора порушив таємницю нарадчої кімнати, є безпідставними, оскільки працівники поліції, які перебували на подвір`ї під час розгляду цього клопотання, не перебували у нарадчій кімнаті та не могли впливати на прийняте рішення.
Що стосується доводів скарги про те, що обвинувачений ОСОБА_7 проживав за місцем реєстрації, характеризується позитивно, має молодшого брата та працевлаштований, то ці обставини були об`єктом дослідження суду першої інстанції і ним надана належна оцінка.
Твердження захисника про те, що суд вийшов за межі клопотання прокурора при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зокрема зазначивши ризик незаконного впливу на свідків, є безпідставним та не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки цей ризик міститься у клопотанні прокурора та відносно існування якого було наведене належне обґрунтування судом першої інстанції.
Отже, вирішуючи питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого, суд в повній мірі обґрунтував своє рішення, врахувавши при цьому й практику ЄСПЛ.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є вмотивованим і обґрунтованим, та ухвалене у відповідності до вимог кримінального процесуального закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не убачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2021 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підляає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4