Дата документу 19.01.2022 Справа № 328/413/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/459/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №328/413/20Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.125 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2022 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 23 вересня 2021 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Токмак Запорізької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.125 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 02 лютого 2020 року приблизно о 02 годині 37 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись навпроти входу до кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , в ході конфлікту зі своєю колишньою цивільною дружиною ОСОБА_9 , котра перебувала в салоні автомобіля «ВАЗ-2105» д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_10 , маючи злочинний умисел на спричинення їй тілесних ушкоджень та реалізуючи його, схопив руками за одяг останньої та витягнув з салону автомобіля, від чого ОСОБА_9 впала спиною на асфальтне покриття проїжджої частини вул.Гоголя в м.Токмак, після чого ОСОБА_8 взутою ногою наступив на шию ОСОБА_9 , яка лежала на проїжджій частині вулиці. Далі ОСОБА_8 умисно наніс ногою не менше 2 ударів в область правого ока та 1 удар в область нижньої губи ОСОБА_9 , після чого ногою наступив на праву руку останньої, притиснувши її до землі. Після вказаних дій ОСОБА_9 піднялась та побігла у бік огорожі КНП «Токмацький центр первинної медико-санітарної допомоги» ТМР, розташованої за адресою: Запорізька область, м.Токмак, вул.Центральна, 55 К, а ОСОБА_8 в свою чергу наздогнав її біля вказаної огорожі та умисно наніс удар ногою в область задньої поверхні правого стегна. Таким чином ОСОБА_8 своїми діями спричинив ОСОБА_9 садна на обличчі, на шиї, синці на обличчі, правій та лівій кистях, на лівій нижній кінцівці та в ділянці тазо-стегнового суглобу зліва. Садна на обличчі, на шиї, синці на правій та лівій кистях, на лівій нижній кінцівці та в ділянці тазо-стегнового суглобу зліва у ОСОБА_9 мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Крім того, 10 травня 2020 року приблизно о 01 годині 30 хвилин ОСОБА_8 , знаходячись на порозі квартири АДРЕСА_4 , в ході конфлікту зі своєю колишньою цивільною дружиною ОСОБА_9 , котра перебувала в коридорі вказаної квартири, маючи злочинний умисел на спричинення їй тілесних ушкоджень та реалізуючи його, умисно наніс один удар кулаком в область носу ОСОБА_9 , спричинивши останній синці та садно на обличчі, перелом кісток спинки носу. Виявлений перелом спинки носу у ОСОБА_9 має ознаки легкого тілесного ушкодження з короткотривалим розладом здоров`я. Синці та садно на обличчі мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.1 ст.125 КК, як умисне легке тілесне ушкодження, за ч.2 ст.125 КК, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Йому призначено покарання

- за ч.1 ст.125 КК у виді 200 годин громадських робіт;

- за ч.2 ст.125 КК у виді 6 місяців арешту.

На підставі ч.1 ст.70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 6 місяців арешту.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання та цивільний позов.

В апеляційній скарзі захисник просив вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 виправдати за ч.1 ст.125, ч.2 ст.125 КК у зв`язку з недоведенням його вини, а у задоволенні цивільного позову потерпілої відмовити. Свої вимоги мотивував тим, що покази потерпілої не узгоджуються з показами свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , проте суд не звернув на це уваги. Свідок ОСОБА_13 не був допитаний під час досудового розслідування і його покази не відкривалися стороні захисту в порядку ст.290 КПК, а тому його покази не можуть бути прийняті до уваги. Покази свідка ОСОБА_10 взагалі не можуть сприйматися як об`єктивні, оскільки він перебуває у дружніх відносинах з потерпілою. Крім того, покази даного свідка спростовуються показами свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які пояснили, що свідка ОСОБА_10 вони взагалі не бачили в момент конфлікту. Висновки судової-медичної експертизи лише фіксують наявність тілесних ушкоджень у потерпілої, але не вказують на їх нанесення саме обвинуваченим. Крім того, проведення експертизи було здійснено з порушенням вимог закону, оскільки експерту не надавалась медична документація, а для складання висновку використовувався висновок спеціаліста, який не попереджається про кримінальну відповідальність. Відтак медична документація, на підставі якої експерт провів дослідження, не була досліджена, а сама медична документація не була надана стороні захисту в порядку ст.290 КПК. При цьому судом було відмовлено захисту у витребуванні даної документації. Обвинувальний акт було затверджено прокурором, який не мав жодних повноважень у даному кримінальному провадженні, а тому і ОСОБА_8 не може вважатися обвинуваченим, а всі докази у справі є недопустимими. Стороні захисту не відкривалась постанова про призначення групи прокурорів, відсутня така постанова і в матеріалах кримінального провадження. Матеріали справи були надані стороні захисту у не пронумерованому та не підшитому вигляді.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник потерпілої адвокат ОСОБА_14 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення через безпідставність наведених в ній доводів, а вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, захисника та обвинуваченого, які повністю підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив вирок залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.125 КК, зроблено з дотриманням ст.23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст.94 цього Кодексу.

Зокрема, відповідний висновок суд зробив на підставі аналізу показань потерпілої, свідків, протоколів слідчих дій, а також висновків судових експертиз.

Зокрема, потерпіла ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що обвинувачений є її колишнім цивільним чоловіком, з яким в неї є спільна дитина. 02.02.2020 вона разом з ОСОБА_15 були в кафе «Кардаш». В кафе також був і ОСОБА_8 , з яким вона не спілкувалась. Коли вона та ОСОБА_16 сіли в машину, щоб їхати додому, відкрилась пасажирська двері автомобіля і обвинувачений ОСОБА_8 витяг її за куртку з машини і повалив на землю, почав бити ногами, спочатку вдарив ногою в область правого ока та губи, потім наступив на праву руку своєю ногою і вдарив в шию. Його намагався відтягнути ОСОБА_16 і їй вдалося вирватись та вона побігла в сторону дитячої лікарні, навпроти магазину «33м2». ОСОБА_8 наздогнав її та вдарив в стегно правої ноги. В цей час підійшов ОСОБА_17 та відтягнув від неї обвинуваченого.

Крім того, 10.05.2020 вона перебувала зі своїми подругами ОСОБА_18 та ОСОБА_19 за місцем мешкання ОСОБА_20 . Приблизно опівночі до квартири ОСОБА_21 прийшов її хлопець ОСОБА_22 та брат ОСОБА_18 , та розпочався конфлікт. Після чого до квартири прийшов ОСОБА_8 та вдарив її кулаком в ніс.

Допитаний свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснив, що 02.02.2020 вони з ОСОБА_9 в кафе «Кардаш» зустріли ОСОБА_8 , з боку якого розпочалися ревнощі. Коли ОСОБА_8 почав нервувати та виходити з себе, він запропонував ОСОБА_9 відвезти її додому. Вони сіли в його авто та намагались поїхати. Коли від`їжджали від кафе ОСОБА_8 сказав, що він зачепив сусідній автомобіль. Він вийшов з машини, всі сусідні машини були цілі. Він знову сів до свого автомобіля та вони намагались поїхати. При цьому ОСОБА_8 відкрив пасажирські двері його авто та за одяг (куртку) витяг ОСОБА_9 з автомобіля. Поки він виходив з автомобіля він не бачив, щоб ОСОБА_23 бив ОСОБА_24 . Проте, коли він дійшов до них, ОСОБА_9 лежала на спині на дорозі, а ОСОБА_8 однією ногою придавлював їй груди. Потім ОСОБА_9 встала та намагалась втекти, ОСОБА_8 намагався її наздогнати, однак його зупинив ОСОБА_25 .

Під час допиту свідок ОСОБА_11 повідомив суду, що 02.02.2020 відпочивав в кафе «Кардаш». Коли в черговий раз вийшов на вулицю побачив, що ОСОБА_8 штовхає ОСОБА_9 , яка впала не сама, її штовхнув ОСОБА_8 . Коли він підійшов ОСОБА_9 була перелякана, її стан був пригнічений, одяг був брудний. Він відштовхнув ОСОБА_8 , на що останній став виражатися на його адресу нецензурною лайкою та погрожувати з ним розібратися.

Свідок ОСОБА_26 в судовому засіданні пояснила, що 09 травня 2020 року в її присутності ОСОБА_8 наніс потерпілій удар кулаком у ніс.

Дослідивши і перевіривши показання потерпілої та свідків, районний суд умотивовано визнав, що вони отримані в порядку, визначеному законом, згідно зі ст.84 КПК ці покази є процесуальними джерелами доказів, а тому правомірно поклав їх в основу вироку.

Та обставина, що свідок ОСОБА_13 не була допитана під час досудового розслідування та її покази не були відкриті стороні захисту в порядку ст.290 КПК, автоматично не свідчить про неможливість прийняття показів даного свідка. Адже свідок була допитана в судовому засіданні, сторона захисту мала повну можливість допитати даного свідка та могла довести перед судом у змагальному процесі свої аргументи щодо показів цього свідка.

Відповідно до висновку судово-медичного експерта №04 від 20.02.2020 у потерпілої ОСОБА_9 виявлені садна на обличчі, на шиї, синці на обличчі, правій та лівій кистях, на лівій нижній кінцівці та в ділянці тазо-стегнового суглобу зліва, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

За даними висновку судово-медичного експерта №25 від 20.05.2020 у потерпілої ОСОБА_9 виявлені синці та садно на обличчі, перелом кісток спинки носу, які має ознаки легкого тілесного ушкодження з короткотривалим розладом здоров`я та ознаки легких тілесних ушкоджень відповідно.

Покази потерпілої щодо кількості нанесених їй обвинуваченим тілесних ушкоджень та області їх нанесення повністю узгоджуються з висновками судово-медичних експертів.

Незначні розбіжності в показах потерпілої та свідків жодним чином не спростовують висновок суду про спричинення потерпілій тілесних ушкоджень саме обвинуваченим.

Перебування свідка ОСОБА_10 в дружніх відносинах з потерпілою не дає підстав ставити під сумнів правдивість та об`єктивність його показів, як про це стверджує захист. Адже даний свідок був попереджений судом про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів. Підстав для обмови свідком обвинуваченого колегією суддів не встановлено. Не зазначено таких підстав і в апеляційній скарзі сторони захисту. Його покази узгоджуються з об`єктивно встановленими тілесними ушкодженнями.

Та обставина, що свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не бачили свідка ОСОБА_10 в момент конфлікту, не може автоматично свідчить про відсутність даного свідка на місці злочину. Перебування свідка ОСОБА_10 на місці події підтвердила потерпіла.

Доводи сторони захисту про затвердження обвинувального акта прокурором, який не мав на це повноважень, а відтак про недопустимість отриманих під час досудового розслідування доказів, були предметом ретельної перевірки суду першої інстанції та обґрунтовано визнані судом безпідставними. При цьому суд навів у вироку докладні відповіді та мотиви, чому він вважає їх необґрунтованими.

Зокрема судом було встановлено і перевірено апеляційним судом, що з наявної у матеріалах провадження постанови про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні від 13.05.2020 року, яка була досліджена в судовому засіданні, вбачається, що прокурора ОСОБА_27 , який затвердив обвинувальний акт, включено в групу прокурорів у кримінальному провадженні №0000378. Крім того, реєстр матеріалів досудового розслідування також містить в собі посилання на вказану постанову.

Будь-яких інших підстав неповноважності прокурора сторона захисту не наводить, а тому колегія суддів відхиляє доводи сторони захисту щодо недопустимості доказів, отриманих під час досудового розслідування.

Стосовно апеляційного доводу про те, що постанова про призначення групи прокурорів не була відкрита стороні захисту в порядку ст.290 КПК, слід зазначити таке.

Статтею 290 КПК встановлено процедуру відкриття матеріалів досудового розслідування, відповідно до якої прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні.

Слід наголосити на тому, що на орган досудового розслідування покладено обов`язок надати сторонам майбутнього судового розгляду право безперешкодно реалізувати їх можливість ознайомитися із матеріалами досудового розслідування (на їх вимогу), однак він не зобов`язаний здійснювати таке ознайомлення в обов`язковому порядку за відсутності відповідної ініціативи сторони.

Із матеріалів кримінального провадження встановлено, що стороні захисту були відкриті матеріали досудового розслідування та вручено відповідний їх реєстр, в якому містяться дані щодо прийнятих процесуальних рішень, зокрема і постанови про призначення групи прокурорів. Відтак сторона захисту не була позбавлена права ознайомитися з усіма матеріалами, у тому числі з постановою про призначення групи прокурорів.

Надання на ознайомлення матеріалів провадження у непідшитому та непронумерованому вигляді, як про це стверджує захисник в апеляційній скарзі, не свідчить про порушення права захисника на ознайомлення з матеріалами провадження та не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, які могли вплинути на правильність ухваленого судового рішення.

Не можуть вважатися обґрунтованими і доводи захисника про проведення у справі судово-медичних експертиз з порушенням вимог закону.

При цьому колегія суддів виходить з того, що зазначені експертизи були проведені на підставі постанов слідчого. Та обставина, що під час проведення судово-медичних експертиз №04 та №08 експертом використовувався його ж висновок спеціаліста від 03.02.2020 року, жодним чином не ставить під сумнів достовірність висновків проведених експертиз. Адже висновок №19 було складено лікарем спеціалістом з питань судової медицини з фаховим стажем понад 20 років. Крім того, зазначені експертизи проведено особою, яка володіє спеціальними знаннями, має право на проведення експертизи та попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а тому об`єктивних підстав не довіряти результатам експертиз та вважати їх висновки недостовірними у суду не було. При цьому використання експертом наданих ним висновків спеціаліста законом не заборонено.

Крім того, однією із засад кримінального провадження, закріпленої у п.15 ч.1 ст.7 КПК є змагальність сторін та свобода в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статей 3, 56 КПК потерпілий є стороною кримінального провадження і має право подавати докази. Отже, виходячи із законодавчих норм, потерпілий наділений правом безпосередньо надавати медичні документи на підтвердження фактів, які стосуються завданої злочином шкоди його здоров`ю.

Експерт ОСОБА_28 в судовому засіданні підтвердив, що медична карта та рентгенівський знімок були надані добровільно безпосередньо потерпілою під час проведення її первинного огляду і складання висновку спеціаліста №19.

У разі необхідності сторона захисту не була позбавлена можливості ознайомитися із медичною документацією потерпілої під час досудового розслідування. А тому відсутність у матеріалах кримінального провадження медичних документів, невідкриття цих документів стороні захисту на стадії виконання ст.290 КПК не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Отже при перевірці вироку колегією суддів не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено. З цих же підстав є безпідставною і вимога захисника про відмову в задоволенні цивільного позову потерпілої.

За наведених обставин вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст.370 КПК. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування оскаржуваного судового рішення колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 23 вересня 2021 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4