Справа № 759/4457/198 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/186/2021 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 листопада 2021 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
представника потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_10 , який діє в інтересах ОСОБА_7 на вирок Святошинського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2020 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Верещаки Лисянського району Черкаської області, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, освіта середня, працюючого на посаді водія у « Звенигородському виробничому житловому експлуатаційному управлінні, не судимого,-

визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.286 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 16.07.2015 року, приблизно о 22 год. 23 хв., керуючи автомобілем «Volkswagen Caddy» державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Кільцева дорога за сторони вул. Жмеринської, в напрямку вул. Жилянського шляхопроводу, навпроти будинку №82, по вул. Кільцева дорога в м. Києві, порушив правила безпеки дорожнього руху, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Volvo 850» державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_11 , спричинивши останньому тяжкі тілесні ушкодження.
Так, ОСОБА_7 16.07.2015 року, приблизно о 22 год. 23 хв. керуючи на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 23.08.2001 року, та посвідчення водія відповідної категорії серії НОМЕР_4 від 19.12.1998 року, технічно-справним автомобілем «Volkswagen Caddy» державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Кільцева дорога, зі сторони виїзду з с. С. Борщагівка, Київської області, в напрямку Жулянського шляхопроводу, в м. Києві, зі швидкістю приблизно 50 км/год.
В цей же час по проїзній частині вул. Кільцева Дорога, зі сторони пр. Перемоги, в напрямку Жулянського шляхопроводу, в м. Києві, рухався автомобіль «Volvo 850» державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_11 .
Під`їжджаючи до буд. 3 82 по вул. Кільцева Дорога, в м. Києві, водій ОСОБА_7 керуючи автомобілем «Volkswagen Caddy» державний номерний знак НОМЕР_1 , проявив неуважність, відповідно не відреагував на зміну дорожньої обстановки, при зміні напрямку руху-перестроюванні, не переконався в безпечному маневрі, внаслідок чого лівою частиною, керованого ним автомобіля здійснив зіткнення з автомобілем «Вольво 850» державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_11 , внаслідок порушення водієм ОСОБА_7 . Правил дорожнього руху України ОСОБА_11 було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження.
Вироком Святошинського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.
Відповідно до ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати в розмірі 3081 грн. 40 коп. за залучення експертів у кримінальному провадженні.
Цивільний позов ОСОБА_11 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_11 231035 грн. 17 коп. матеріальної шкоди, 30 000 грн. витрат на правову допомогу адвоката та 30 000 грн. моральної шкоди.
На підставі п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання.
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Святошинського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 231 035 грн. 17 коп. заподіяної матеріальної шкоди, 30 000 грн. витрат на правову допомогу адвоката 30 000 грн. моральної шкоди. В іншій частині позову відмовити та зменшити розмір заподіяної шкоди з 231 035 грн. 00 коп. до 35 284 грн. 05 коп. розмір моральної шкоди з 30 000 грн. до 2 514 грн. 20 коп.
Викласти зміни до вироку Святошинського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2020 року та стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 35 284 грн. 05 коп. заподіяної матеріальної шкоди, 30 000 грн. витрат на правову допомогу адвоката та 2 514 грн. 20 коп. моральної шкоди. В іншій частині позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що оскільки згідно висновку експерта № 276-ат від 01.03.2017 в дорожній ситуації водій ОСОБА_11 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем ОСОБА_7 шляхом виконання вимог п. 12.4 Правил дорожнього руху України. Тобто в даній дорожній ситуації експертом було зазначено, що в діях ОСОБА_11 вбачається невідповідність вимогам пунктів 12.4, 31. 4.5 ПДР України. А згідно висновку експерта №8220/16/52, в діях ОСОБА_11 вбачається невідповідність дій вимогам пункту 12.3 ПДР України. Дані висновки дають можливість стверджувати, що ОСОБА_12 у рівному співвідношенні є винуватцем ДТП як і ОСОБА_7 , а тому і не повинен відповідати за ремонт автомобіля цивільного позивача на суму 115 099 грн.
Крім того, вирішуючи цивільний позов цивільного позивача потерпілої особи, судом першої інстанції не повно були досліджені обставини цивільного позову та задоволено вимоги щодо відшкодування шкоди цивільному позивачеві потерпілому всупереч вимогам цивільного законодавства і які не підлягають відшкодуванню цивільним відповідачем. Цивільний відповідач у справі має страховий поліс про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, а отже судом першої інстанції не було встановлено обставини які обумовлюють порядок відшкодування шкоди, розміри матеріальної та моральної шкоди, які підлягають задоволенню цивільного позову.
Так, апелянт зазначає, що оскільки дійсно шкода здоров`ю позивача була вчинена на підставі дій відповідача, то вимоги щодо стягнення витрат у сумі 50 284 грн. 00 коп. на відновлення здоров`я є законною, але при цьому судом не було враховано, що відповідачем до винесення вироку, було компенсовано витрати пов`язані з лікуванням потерпілого, на загальну суму: 15 000 грн. (квитанції від 13.11.2019 знаходяться в матеріалах провадження). Також судом не досліджувалося питання, чи звертався позивач до страхової компанії відповідача. На підставі наведеного, суду першої інстанції та сторонам у справі можливо встановити обставини які обумовлюють обов`язок відшкодування шкоди завданої майну та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП страховиком цивільного відповідача в межах суми визначеної страховим полісом. Отже, цивільний відповідач не зобов`язаний відшкодувати майнову шкоду цивільного позивача яка становить 231 035 грн. 17 коп.
Щодо стягнення з відповідача коштів у сумі 65 652 грн. 00 коп. то така вимога вазаглі не підлягала задоволенню, оскільки рекомендації лікаря про здійснення операції на носі, вусі та обличчя в цілому, і доданий до нього попереднього рахунку на оплату, не є доказом завдання шкоди здоров`ю відповідача. Відтак, у випадку якщо б страхова виплата за шкоду, заподіяну здоров`ю складала б 50 284 грн. 05 коп. то моральну шкоду необхідно було задовольняти у розмірі 5 відсотків, що складає 2 514 грн. 20 коп., а отже задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 30 000 грн. не ґрунтується на нормах закону та прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити,

пояснення захисника ОСОБА_8 , який також підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити,

пояснення представника потерпілого ОСОБА_9 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги,
пояснення прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги,
перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Положеннями ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Оскільки доведеність вини і кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК у апеляційній скарзі захисника не оспорюється, суд апеляційної інстанції в цій частині вирок суду не переглядає.
Разом із тим, доводи апеляційної скарги захисника апеляційний суд вважає частково обґрунтованими з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження потерпілим ОСОБА_11 був заявлений цивільний позов до обвинуваченого про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 231 035, 17 грн., та моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. Підставою для пред`явлення цивільного позову стало те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди він отримав відкриту черепно-мозкова травму: забій головного мозку, субарахноїдальний крововилив, уламковий перелом луски скроневої кістки справа, перелом всіх стінок правої верхньощелепової пазухи та правого вилично орбітального комплексу, перелом нижньої та зовнішньої стінки правої орбіти та її даху, перелом великого крила та тіла клиновидної кістки справа, перелом піраміди лівої скроневої кістки зліва, перелом кісток носа зі зміщення, перелом решітчастої кістки, явищами пневмоцефалії, скальпована рана правої вушнової раковини з переходом на повіки правого ока, тривалий час перебував на стаціонарному лікуванні, переніс операцію та потребує подальшого лікування. Крім того, було пошкоджено його транспортний засіб.
За змістом ч.1 ст.128 КПК України особа, якій злочином завдано майнової та/або немайнової (моральної) шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого.
Правові підстави для відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, в тому числі, і у випадку страхування цивільної відповідальності, визначені у ст.ст. 1187, 1188, 1194 ЦК України та у Законі України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 року №1961 IV зі змінами.
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
Відповідно до вимог статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням, утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Пунктом 2 Постанови Пленуму ВСУ "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.1992 року №6передбачено, що шкода, заподіяна особі внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки відшкодовується незалежно від наявності вини заподіювача шкоди.
З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи чимось обмежене.
Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.
Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування", шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Отже, в даному кримінальному провадженні судом першої інстанції при ухваленні вироку в частині задоволення цивільного позову щодо відшкодування завданих потерпілому матеріальних збитків не були з`ясовані обставини про наявність полісу обов`язкового страхування як у ОСОБА_7 так і у потерпілого ОСОБА_11 .
Тобто, судом не дано оцінки тій обставині, чи мало місце звернення позивача до страховика відповідача та чи було отримано його відмову у виплаті страхового відшкодування, чи одразу пред`явлено вимогу до відповідача.
Крім того, ухвалюючи вирок суд ретельно не перевірив усіх вимог позивача, не оцінив наданих товарних чеків відповідно до ст. 94 КПК та на обґрунтування свого рішення про стягнення із обвинуваченого коштів у рахунок відшкодування завданої шкоди не навів у вироку жодного доказу й розрахунку сум, присуджених на користь потерпілого.
Що стосується вимог апеляційної скарги в частині неправомірності стягнення з ОСОБА_7 моральної шкоди у розмірі 30 000 грн., то колегія суддів вважає їх необґрунтованими. Визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди, на думку колегії суддів, повною мірою відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості.
Також, є необґрунтованими доводи апеляційної інстанції про неправомірність стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 витрат на правову допомогу.
Положеннями ч. 1 ст. 124 КПК установлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
До таких витрат відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 цього Кодексу належать витрати на правову допомогу.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Цих вимог закону під час вирішення питання про процесуальні витрати потерпілого у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 дотримано.
Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами тощо)).
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного вище Закону).
Зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що, вирішуючи питання про відшкодування процесуальних витрат, понесених ОСОБА_11 на оплату допомоги його представника, суд першої інстанції виходив з того, що між потерпілим ОСОБА_11 та АО «Зелькіна, Музичук та партнери» 01.09.2017 року було укладено договір про надання правової допомоги . На думку колегії суддів, суд першої інстанції, керуючись принципами справедливості та верховенством права й виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, виходячи з обставин кримінальної справи, дійшов висновку, що розумним та справедливим розміром понесених потерпілим витрат на правову допомогу слід вважати витрати на суму 30 000 грн., які підлягають стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого.
Враховую вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судове рішення в частині вирішення цивільного позову щодо відшкодування матеріальної шкоди не можна визнати законними, обґрунтованими і вмотивованими. Вирок в цій частині постановлено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
На підставі наведеного, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 - задовольнити частково, вирок Святошинського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2020 року в частині цивільного позову щодо відшкодування матеріальної шкоди скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Під час нового розгляду кримінального провадження в порядку цивільного судочинства місцевому суду необхідно врахувати викладене, ретельно з використанням усіх процесуальних можливостей, безпосередньо дослідити докази, перевірити інші доводи у апеляційній скарзі захисника та з дотриманням положень процесуального закону ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_10 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Святошинського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_7 в частині вирішення цивільного позову про відшкодування завданої матеріальної шкоди скасувати.
Справу в цій частині направити на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.
В решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді ____________________ ___________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4