Провадження № 1-кс/201/3154/2021
УХВАЛА
Іменем України

21 жовтня 2021 року м. Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_3 , розглянувши клопотання прокурора Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_3 , про арешт майна, за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000733 від 08.09.2021 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358, ч. 1 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про арешт майна, в якому просив накласти арешт на нерухоме майно, а саме на: земельну ділянку з кадастровим номером :03:110:0001, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; домоволодіння, розташоване адресою: АДРЕСА_1 , номер об`єкта нерухомого майна 101, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування.

Прокурор в судовому засіданні вимоги клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Власник майна у судове засідання у відповідності до ч. 2 ст. 172 КПК України не викликався, оскільки, на переконання слідчого судді, повідомлення власника майна або його представника чи законного представника про намір накладення арешту на зазначене майно може призвести до негативних наслідків, у тому числі передачу права власності на таке майно іншим фізичним або юридичним особам, що у свою чергу може вплинути на розумні строки проведення досудового розслідування та встановлення істини у справі, їх затягування.

Вивчивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Як свідчать матеріали клопотання, в ході проведення досудового розслідування встановлено, що у провадженні СД ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000733 від 08.09.2021 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.358 КК України за заявою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що невідома особа, діючи умисно, підробила офіційні документи.

Також в провадженні СД ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000815 від 01.10.2021 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.190 КК України за заявою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що невстановлена особа, шахрайським шляхом заволоділа майном заявниці.

Вказані кримінальні провадження об`єднано в одне провадження за №0000733 за ознакам кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 358, ч.1 ст.190 КК України.

В ході досудового розслідування ОСОБА_4 , громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , у 2005 році шляхом прийняття спадщини від свого чоловіка набула у власність земельну ділянку з кадастровим номером :03:110:0001 та житловий будинок на цій земельній ділянці (розташований за адресою: АДРЕСА_1 ). У зв`язку з сімейними обставинами в 2015 році заявниця виїхала за кордон, а саме в Російську Федерацію (м. Ростов-на-Дону), де досі й проживає. В 2021 році ОСОБА_4 вирішила продати належні їй на праві власності земельну ділянку та житловий будинок, проте під час підготовки документів для продажу, виявилось, що право власності на зазначений житловий будинок зареєстровано за іншою особою ОСОБА_5 . Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ця особа набула право власності на житловий будинок шляхом придбання будинку з прилюдних торгів 06 липня 2021 року. При цьому земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок, досі перебуває у власності заявниці, право власності на земельну ділянку не зареєстровано за третіми особами. Згодом було встановлено, що в Єдиному державному реєстрі судових рішень є рішення у справі № 201/410/21, стороною в якій нібито виступала ОСОБА_4 , і саме результат розгляду цієї справи призвів до продажу вказаного житлового будинку з прилюдних торгів. Так, 14 січня 2021 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_6 з позовом про стягнення суми боргу з ОСОБА_4 , де використав підроблені документи - договір позики та клопотання до суду про визнання боргу, який заявник ніколи не підписував. ОСОБА_6 (позивач у справі) вказував, що відповідно до договору позики від 02.01.2020 ОСОБА_4 взяла у нього в борг 150 000 доларів США, що в еквіваленті станом на 02.01.2020 за офіційним курсом НБУ складало 3 552 000,00 грн., які зобов`язалася повернути до 01.12.2020. ОСОБА_6 , вказав, що ОСОБА_4 грошові кошти у визначені договором строки не повернула, тому він звернувся до суду із цим позовом. Так, в матеріалах справи міститься клопотання, в якому заявниця нібито визнає свою заборгованість та просить розглядати справу без її участі. При цьому на клопотанні стоїть відмітка канцелярії про отримання клопотання, хоча це неможливо у зв`язку з відсутністю заявниці в Україні в цей час. При цьому підпис на клопотанні повністю відрізняється від справжнього підпису ОСОБА_4 .. В результаті суд позовні вимоги задовольнив повністю та постановив стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за договором позики в розмірі 150 000,00 (сто п`ятдесят тисяч) доларів США та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 11 350,00 грн. Таким чином, на виконання цього рішення, було продано будинок з прилюдних торгів та отримані кошти незаконно привласнив собі позивач у цій справі - ОСОБА_6 .

Проте ОСОБА_4 не лише не брала участь в цьому судову провадженні (їй не було відомо про це судове провадження, вона не отримувала жодних процесуальних документів та не відправляла жодних клопотань), а й взагалі не знайома з позивачем по справі (нібито позикодавцем) ОСОБА_6 та ніколи не укладала з ним договір позики та не отримувала від нього жодних коштів.

21.09.2021 було опитано через відео зв`язок, із використанням додатку «Skype», який налаштований на ноутбуці марки «HP Pavilion g series» ОСОБА_4 , яку визнано потерпілою в даному кримінальному провадженню, яка пояснила, що зараз пандемією «SARS-CoV-2» та їй 91 рік тому дуже важко долати такі відстані у зв`язку з здоров`ям, тому вона не в змозі приїхати на територію України. ОСОБА_4 зазначила, що має у власності земельну ділянку з житловим будинком на цій земельній ділянці розташованої за адресою: АДРЕСА_2 (нині АДРЕСА_1 ). ОСОБА_4 з 2015 року виїхала з України до Російської Федерації, до своєї доньки, та з 2015 по теперішній час вона проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Також хочу додати, що з 2015 року по теперішній час я не заїжджала на територію України, чи підтверджується штампами в моєму паспорті про перетин кордону. ОСОБА_4 коли вирішила продати земельну ділянку і будинок на ньому, то виявилося, що вказані об`єкти нерухомості вже зареєстровані на право власності на іншу особу ОСОБА_5 . ОСОБА_4 пояснила, що вона ніколи ні з ким не укладала договір позики та не займала грошові кошти в сумі 150 000 доларів США, а гр. ОСОБА_7 та ОСОБА_6 вона не знає. ОСОБА_4 повідомила, що вона ніколи в житті не була в суді та не надсилала ніяких клопотань до суду. Також зазначила, що вона не має мобільного телефону. Також ОСОБА_4 під час відеозапису пояснила техніку виконання свого підпису та показала його на відео.

Згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно будинку АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_5 .

Згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно земельна ділянка з кадастровим номером 0:03:110:0001 відомості відсутні.

Постановою дізнавача від 04.10.2021 року земельна ділянка з кадастровим номером :03:110:0001, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та домоволодіння, розташоване адресою: АДРЕСА_1 визнані речовим доказом.

Відповідно до ч.1 ст.172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів після його надходження до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди .

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Прокурор в своєму клопотанні зазначає мету накладання арешту збереження речових доказів.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий суддя погоджується з прокурором про те, що існують обставини, щодо можливості відчуження майна третім особам, що в подальшому може зашкодити забезпеченню збереження речових доказів.
Тому дослідивши матеріли клопотання та надані суду матеріали кримінального провадження, слідчий суддя вважає клопотання обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, оскільки дані, викладені у матеріалах кримінального провадження дають підстави для висновку, що з метою забезпечення кримінального провадження, виконання завдань та вимог кримінального провадження, попередження подальших злочинних дій власника майна, пов`язаних з переоформленням права власності на вищевказане майно, накладання арешту на зазначене майно є необхідним.

Згідно з ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання, в ухвалі слідчого судді зазначається про заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя прийшов до висновку, що з метою збереження речового доказу застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт нерухомого майна шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування, заборони вчинення реєстраційних дій, яке є предметом злочину, є необхідним та достатнім у даному кримінальному провадженні, оскільки сприятиме досягненню мети швидкого, повного, неупередженого досудового розслідування, а також запобігатиме настанню будь-яких негативних наслідків, зокрема, призвести до неправомірного вибуття майна з власності, його умисного знищення чи пошкодження, що призведе до заподіяння матеріальної шкоди потерпілому і негативно вплине на подальший хід досудового розслідування його заплутування і затягування штучно створеними перешкодами.
Слідчий суддя визнає, що матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання неправомірного вибуття майна з власності та забезпечення кримінального провадження, та слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Керуючись ст.ст. 170-174 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно, а саме на:

-земельну ділянку з кадастровим номером :03:110:0001, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ,

-домоволодіння, розташоване адресою: АДРЕСА_1 , номер об`єкта нерухомого майна 101,

шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування.

Відділу реєстрації майнових прав Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про цю ухвалу.

Заборонити уповноваженим особам ДП «Сетам» (, м. Київ, вулиця Стрілецька, будинок 4-6) на час проведення досудового розслідування проводити будь-які дії щодо реалізації нерухомого майна, зазначеного в цій ухвалі.

У відповідності до ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а особами, що були відсутні при її проголошенні, в той же строк з моменту отримання її копії. Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.
Підстави для скасування арешту майна визначені в ст. 174 КПК України.

Слідчий суддя ОСОБА_1