Справа № 484/388/20
Провадження № 1-кп/484/87/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 жовтня 2021 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області
у складі: головуючого - судді ОСОБА_1
за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2
прокурора - ОСОБА_3
обвинуваченого - ОСОБА_4
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5
потерпілого - ОСОБА_6
представника потерпілого адвоката ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Первомайську кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000011 від 02.01.2020 року, за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайська Миколаївської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , а зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,
ВСТАНОВИВ:
01 січня 2020 року, близько 19.00 год., ОСОБА_8 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив сварку з ОСОБА_6 , в ході якої ОСОБА_6 та ОСОБА_4 вийшли із вказаної квартири на вулицю та, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_3 , продовжили сваритися. В ході сварки, ОСОБА_8 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, направлений на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , кулаком рук наніс удари по голові ОСОБА_6 , після чого ОСОБА_6 та ОСОБА_8 від штовханини повалились на землю і останній продовжив наносити потерпілому множинні удари по голові, тулубу та рукам, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді синців, забійних ран обличчя та набряку тильної поверхні лівої кисті, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Згідно ч.2 ст.84, п.3 ч.2 ст.99 КПК України, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, висновки експертів, документи, до яких відносяться і протоколи процесуальних дій.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину не визнав, пояснивши, що 01 січня 2020 року він з компанією відпочивав, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , де він проживав разом із ОСОБА_9 , яка на той час ще була дружиною ОСОБА_6 . Коли до квартири зайшов ОСОБА_6 , дівчата з компанії одразу втікли, а ОСОБА_6 , побачивши його, став його бити, нанісши йому ліктем пару ударів, їх розборонили. Потім вони вийшли з квартири на вулицю, розмовляли на підвищених тонах, в ході розмови ОСОБА_6 вимагав від нього уходити звідти і не повертатись, потім комусь зателефонував і уїхав, а він піднявся до квартири і став дзвонити ОСОБА_10 . Пізніше, вийшовши на вулицю, він побачив, що ОСОБА_6 розмовляє з його батьком на підвищених тонах. Коли він наблизився до них, то ОСОБА_6 переключив свою агресію на нього, почав на нього нападати, висловлюючи образи на його адресу та на адресу його родини. Він, захищаючись від ОСОБА_6 , повалив його на землю, де вони продовжили боротися, при цьому він був весь брудний, здається, стояв на колінах, а його батько їх розборонив. Коли потерпілий впав, то сильно кричав. Стверджував, що ударів потерпілому не наносив ані він, ані інші особи, а наявність тілесних ушкоджень у потерпілого пов`язує з його падінням, оскільки, як йому пояснили згодом, на місці падіння потерпілого був камінь, якого він особисто не помітив.
Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини, доведеність винуватості ОСОБА_4 в заподіянні умисних легких тілесних ушкоджень підтверджуються наступними, дослідженими в судовому засіданні доказами.
Так, потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що 1 січня 2020 року, перебуваючи із ОСОБА_9 у шлюбі, який згодом було розірвано, тимчасово проживав з батьками, тому що із дружиною на той час посварився. Приїхавши цього дня за адресою проживання дружини та сина по АДРЕСА_1 , він зайшов до квартири і побачив там чотирьох гостей, серед яких був і ОСОБА_4 . Він запитав ОСОБА_4 про те, скільки він ще може туди приходити, коли через нього в його родині виникають сварки та вигнав його на вулицю. На вулиці ОСОБА_4 дав йому свій телефон, сказавши, що з ним хочуть поговорити, він взяв, телефоном із ним розмовляв батько ОСОБА_4 , який запитав його, чому він там знаходиться, на що він припинив спілкування через безглуздість запитання. Після телефонної розмови із батьком ОСОБА_4 , він поїхав в своїх справах. Приїхавши пізніше до будинку, він побачив, що біля під`їзду стоїть автомобіль, поблизу якого стоять обвинувачений ОСОБА_4 , його батько і ще двоє чоловіків. Підійшовши до них, він почав говорити із батьком ОСОБА_4 на підвищених тонах, а обвинувачений обійшов його іззаду і першим напав на нього, шарпнувши за куртку з метою збити з ніг, повалив його на землю, сів на нього зверху і став бити кулаками рук по голові, тулубу, рукам, коли він намагався піднятися з землі, знаходячись до обвинуваченого спиною. В цей момент в бійку втрутився батько обвинуваченого, який став бити його ногами в обличчя. Саме від ударів батька обвинуваченого він відчув біль в області правого ока і отримав пошкодження ока, при цьому ОСОБА_4 його в ділянку очей не бив.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснив, що він є другом обвинуваченого. 01.01.2020 року він був очевидцем конфлікту між обвинуваченим та потерпілим через колишню дружину останнього та бачив, як на вулиці біля аптеки потерпілий та обвинувачений штовхалися, потім впали разом на землю і боролись, їх рознімав батько обвинуваченого, який під`їхав безпосередньо перед бійкою. Після падіння потерпілий закричав, схопився за обличчя, бо вдарився об бордюр і в нього на обличчі була кров. Ударів він не бачив.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила, що обвинувачений її колишній хлопець. 01.01.2020 року перебувала в гостях у ОСОБА_13 , коли до квартири прийшов колишній чоловік ОСОБА_10 потерпілий ОСОБА_6 . Між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 розпочався конфлікт, а вона з ОСОБА_10 пішли до кафе, щоб остання не переживала за те, що відбувається. Повернувшись з кафе, вона побачила побитих потерпілого і обвинуваченого вже після бійки, у обох на обличчі була кров. Хто кого бив на вулиці, вона не бачила, але їй розповідали, що спочатку потерпілий напав на обвинуваченого, а згодом обвинувачений напав на потерпілого.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснила, що проживає однією сім`єю із обвинуваченим. 01.01.2020 року до неї в гості прийшла ОСОБА_15 зі своїм хлопцем ОСОБА_16 . Вони сіли за стіл, але в цей момент прийшов її колишній чоловік, двері йому відкрив ОСОБА_17 , він з порога побачив обвинуваченого й кинувся до нього битися, при цьому на підлогу полетів посуд, вазони, в квартирі здійнявся безлад. Вона крикнула, щоб вони виходили на вулицю та вибігла з квартири, її наздогнала ОСОБА_18 і вони пішли пити каву в кафе. Бійки між потерпілим та обвинуваченим вона не бачила, тілесних ушкоджень у потерпілого теж не бачила.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 , який є неповнолітнім сином потерпілого, при первісному допиті пояснив, що він бачив, як 01.01.2020 року, під час бійки між його батьком та обвинуваченим, удари його батькові наносив батько обвинуваченого, а обвинувачений лише держав його батька. Згодом, при повторному допиті, свідок ОСОБА_19 пояснив, що бачив, як на вулиці батько розмовляє з ОСОБА_20 на підвищених тонах, при цьому ОСОБА_21 обійшов батька зі спини і почав збивати його з ніг, взявши його за капюшон рукою, почав бити по голові, батько почав закриватись руками, а потім батько ОСОБА_22 почав бити його батька ногами три чи чотири рази. Скільки було ударів по голові, не пам`ятає, батько ударів у відповідь не наносив, так як не мав можливості. З машини вийшов дядько ОСОБА_23 , знайомий батька, сказав : «що ви робите?» і вони тоді розійшлися.
Таким чином, усіма свідками не заперечується того факту, що сторонами конфлікту, що відбувався, були саме потерпілий і обвинувачений.
Дані свідки, крім ОСОБА_19 , є друзями чи близькими особами обвинуваченого, а тому їх показання, в частині не нанесення обвинуваченим ударів потерпілому, суд розцінює критично, як спробу надати обвинуваченому можливість уникнути покарання за вчинений злочин.
Показання свідка ОСОБА_19 суд також розцінює критично, через істотні відмінності в його первісних показаннях і показаннях, даних ним під час повторного допиту, але таке, на думку суду, відбулося внаслідок його неповнолітнього віку й хвилювання під час допиту в суді.
Проте, незважаючи на викладене, вина обвинуваченого доводиться іншими доказами, документами, дослідженими в суді - протоколами слідчих дій та висновками судово-медичної експертизи.
Так, відповідно до протоколу прийняття заяви ОСОБА_24 , який 01 січня 2020 року звернувся до Первомайського ВП ГУ НП в Миколаївській області з заявою про вчинене кримінальне правопорушення, 01.01.2020 року о 19.00 год. по АДРЕСА_1 , потерпілий отримав тілесні ушкодження від ОСОБА_25 та ОСОБА_26 (а.с.131). Відомості про заяву внесені до ЄРДР за № 0000011 (а.с.7).
З ксерокопії свідоцтва про зміну імені вбачається, що ОСОБА_24 17 лютого 2011 року змінив своє прізвище на ОСОБА_6 (а.с.132).
З довідки КНП «ПЦМБЛ» № 377 від 01.01.2020 року вбачається, що до приймального відділення звернувся ОСОБА_6 , якому був встановлений діагноз: множинні крововиливи обличчя, забійна рана нижньої повіки правого ока (а.с.133).
З протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_6 від 03.01.2020 року вбачається, що ОСОБА_6 розказав та показав, як саме йому 01.012020 року наносили удари обвинувачений ОСОБА_27 та його батько ОСОБА_28 , при чому ОСОБА_27 наносив удари почергово правою та лівою руками іззаду по голові, а його батько ОСОБА_28 наносив множинні удари в обличчя, а саме в область правого ока, правою ногою, носком свого взуття (а.с.138-145).
Таким чином, потерпілий ще під час досудового розслідування чітко розмежовував, від кого і які тілесні ушкодження він отримав та однозначно стверджував, що удари в обличчя, від яких відбулось пошкодження правового ока, йому наносив не обвинувачений, а його батько.
З протоколу проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_19 від 09.01.2020 року, проведеного за участю ОСОБА_29 , вбачається, що свідок ОСОБА_29 розказав та показав, як саме його батькові ОСОБА_6 наносили удари ОСОБА_27 та його батько ОСОБА_28 , при чому ОСОБА_27 наніс потерпілому один удар іззаду, потім взяв потерпілого іззаду за капюшон і кинув на землю, після чого ОСОБА_28 почав наносити множинні удари ногою по обличчю ОСОБА_6 , а ОСОБА_27 продовжив наносити ОСОБА_6 удари іззаду ногами по тулубу (а.с.146-152).
Ці показання свідка та їх демонстрація під час проведення слідчого експерименту підтверджують, що обвинувачений наносив удари потерпілому, проте не в ділянку правового ока, удари ж в ділянку правового ока потерпілому наносив не обвинувачений, а його батько.
Відповідно до висновку експерта №1 від 02.01.2020 року, у ОСОБА_6 виявлено: синці, забійні рани обличчя, набряк тильної поверхні лівої кисті, що могли утворитися 01.01.2020 року від дії тупого(их) твердого(их) предмету(ів), при обставинах вказаних потерпілим і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (а.с.134-135).
Відповідно до висновку експерта №23 від 16.01.2020 року, у ОСОБА_6 виявлено: синці, забійні рани обличчя з розривом сльозового канальця справа, набряк тильної поверхні лівої кисті, що могли утворитися 01.01.2020 року від дії тупого(их) твердого(их) предмету(ів), при обставинах, вказаних потерпілим і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я (розрив сльозового канальця справа). Утворення вищевказаних тілесних ушкоджень при падінні з висоти власного зросту маловірогідно (а.с.134-135).
Таким чином, даний висновок експерта розмежовує, які саме тілесні ушкодження потягли короткочасний розлад здоров`я, а які ні, що, в сукупності із вищенаведеними доказами у справі, підтверджує нанесення обвинуваченим ОСОБА_4 потерпілому лише легких тілесних ушкоджень, інших, ніж розрив сльозового канальця справа, що потягнув короткочасний розлад здоров`я.
Цей висновок експерта також спростовує твердження обвинуваченого щодо отримання потерпілим тілесних ушкоджень внаслідок падіння, так як такий розвиток подій, на думку експерта, є малоймовірним.
Прокурор обвинувачує ОСОБА_4 в тому, що він за вказаних вище обставин 01 січня 2020 року близько 19.00 год., біля будинку АДРЕСА_3 , умисно спричинив потерпілому ОСОБА_6 легкі тілесні ушкодження у вигляді синців, забійних ран обличчя з розривом сльозового канальця справа та набряку тильної поверхні лівої кисті, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я (розрив сльозового канальця справа), що стало підставою для кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.125 КК України.
Проте, надані сторонами у суді докази не підтверджують умислу обвинуваченого на умисне спричинення потерпілому ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. З свідчень допитаних у суді учасників кримінального провадження, досліджених письмових доказів, слідує, що обвинувачений наносив потерпілому удари іззаду в область голови, тулубу, рук, проте в ділянку правового ока не бив, а розрив сльозового канальця справа потерпілому спричинили саме удари батька обвинуваченого.
Таким чином, заподіяння обвинуваченим потерпілому легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, не підтвердилось в судовому засіданні.
Оцінивши належні, допустимі та достовірні докази в їх сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, суд вважає, що дії ОСОБА_4 , які проявились в умисному спричиненні легких тілесних ушкоджень у вигляді синців, забійних ран обличчя та набряку тильної поверхні лівої кисті, містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_4 по факту умисного заподіяння потерпілому легких тілесних ушкоджень у вигляді синців, забійних ран обличчя та набряку тильної поверхні лівої кисті, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, слід перекваліфікувати з ч.2 ст.125 КК України на ч.1 ст.125 КК України, оскільки в його діях є саме цей склад злочину.
Що стосується відповідальності за заподіяння потерпілому легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, які кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.2 ст.125 КК України, суд знаходить за необхідне обвинуваченого виправдати, оскільки не доведено, що дане кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим (п.2 ч.1 ст.373 КПК України).
При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, конкретні обставини його вчинення, особу винного, який позитивно характеризується, проте не вперше притягується до кримінальної відповідальності, хоча й рахується таким, що не має судимості, в силу ст.89 КК України, не визнав своєї вини, позицію представника потерпілого щодо призначення обвинуваченому якнайсуворішого покарання.
Таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, що вказана в обвинувальному акті, суд вважає такою, що не підтвердилась в судовому засіданні, оскільки обвинувачений категорично не визнав себе винним у вчиненні злочину, а тому суд її не бере до уваги.
Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
З врахуванням вищезазначеного, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому покарання у виді громадських робіт, в межах санкції ч.1 ст.125 КК України, на строк 80 годин, тому що саме таке покарання суд вважає необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.
Цивільний позов у справі не заявлено.
Речові докази та процесуальні витрати у справі відсутні.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався, тому суд не вбачає необхідності у його обранні до вступу вироку в законну силу, оскільки протягом судового розгляду справи обвинувачений сумлінно виконував свої процесуальні обов`язки.
Керуючись ст.ст. 368,370,373,374 КПК України, суд
ухвалив:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити покарання у виді громадських робіт, на строк 80 (вісімдесят) годин.
ОСОБА_4 за обвинуваченням за ч.2 ст.125 КК України виправдати, за недоведеністю того, що дане кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого - не обирати.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а, у разі оскарження - після перегляду справи судом апеляційної інстанції, якщо вирок не буде скасовано.
Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Первомайський міськрайонний суду Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копія вироку може бути отримана всіма учасниками судового провадження в Первомайському міськрайонному суді Миколаївської області. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1