Справа № 502/1663/21
УХВАЛА

12 жовтня 2021 року м. Кілія

Слідчий суддя Кілійського районного суду Одеської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника власника майна ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні погоджене з прокурором клопотання дізнавача про арешт тимчасово вилученого майна, -

В С Т А Н О В И В :

07.10.2021 року до чергової частини ВП № 1 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення заступника командира загону начальника оперативно-розшукового відділу НОМЕР_1 загону морської охорони капітана 1-го рангу ОСОБА_5 про те, що на 19 км. Старостамбульського гірла річки «Дунай» Кілійського гирла, виявлено факт незаконного зайняття рибним промислом.

Вказані відомості 07.10.2021 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000124, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 249 ч. 1 КК України та сектором дізнання ВП № 1 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області розпочато досудове розслідування.

07.10.2021 року начальник сектору дізнання ВП № 1 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з клопотанням, погодженим з прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт тимчасово вилученого майна.

У клопотання зазначено, що 07.10.2021 року під час проведення огляду місця події на відкритій території за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, на 19 км. Старостамбульського гирла річки «Дунай» виявлено та тимчасово вилучено наступні речі та предмети:

- човен типу «Каюк», бортовий реєстраційний номер НОМЕР_2 та двигун «MERCURY», що належать ОСОБА_7 ;

- 4 капронові сітки, зв`язаними між собою, загальною довжиною 280 метрів, висотою 5 метрів, діаметром вічка 75 мм. кожна.

Постановою начальника сектору дізнання ВП № 1 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 від 07.10.2021 року вищевказані речі та предмети визнані речовими доказами по даному кримінальному провадженню.

Оскільки тимчасово вилучені речі та предмети є речовими доказами по даному кримінальному провадженню, на думку дізнавача існують усі передбачені законом підстави для накладання на нього арешту у вигляді заборони відчуження, розпорядження та користування.

Прокурор Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_3 клопотання підтримав у повному обсязі та просить його задовольнити.

Представник власника тимчасово вилученого майна адвокат ОСОБА_4 проти задоволення клопотання заперечує, оскільки вважає його необґрунтованим. На думку представника ОСОБА_8 та ОСОБА_9 офіційно оформлені рибалками у ПП «Кунашир», під час здійснення лову мали усі необхідні дозвільні документи, тому у їх діях відсутній склад кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України і, відповідно проведення огляду місця події та тимчасове вилучення під час його проведення речей та предметів є незаконним. Також ОСОБА_4 звернув увагу суду на той факт, що на час розгляду клопотання жодній особі не повідомлено про підозру у даному кримінальному провадженні і не встановлений розмір шкоди завданий його вчиненням. При цьому дізнавачем та прокурором не надано суду доказів на підтвердження факту існування ризиків передбачених а. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, наявність яких є обов`язковою для задоволення клопотання про арешт майна. На підставі викладеного представник просить суд відмовити у задоволенні клопотання у повному обсязі та повернути тимчасово вилучені речі та предмети їх законному власнику ОСОБА_7 .

Як зазначено в ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасово вилученим, серед іншого, згідно п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.
Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 168 КПК України тимчасово вилучити майно може кожен, хто законно затримав особу в порядку, передбаченому статтями 207, 208 цього Кодексу. Факт передання тимчасово вилученого майна засвідчується протоколом. Тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.
У відповідності до ч. 1 ст. 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до п. 1 ч. 2 даної статті арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
У відповідності до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Слідчим суддею встановлено, що майно стосовно якого порушено клопотання про арешт, відповідає вимогам, зазначеним у ст. 98 КПК України, оскільки 07.10.2021 року постановою дізнавача його визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.
На підставі викладеного клопотання в частині накладання арешту на тимчасово вилучене майно (човен та двигун) у вигляді заборони на його відчуження є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

В свою чергу, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Крім цього, слідчий суддя приймає до уваги, що згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України не надано відповідних доказів про існування обґрунтованої підозри будь якій особі щодо вчинення кримінального правопорушення, правової підстави для заборони або обмеження користування, розпорядження майном і, можливі наслідки такої заборони для власника та розумність і співмірність таких обмежень. Також не встановлений розмір шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення.
Так, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170 -174 цього Кодексу.
Частиною 6 ст. 100 КПК України передбачено, що речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів повертаються власнику або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.
На підставі вищевикладеного слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання дізнавача в частині застосування заборони або обмеження користування та розпорядження майном (човном та двигуном) законним власником, задоволенню не підлягає. В іншій частині клопотання є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 9, 131 132, 167, 170 - 175 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Клопотання задовольнити - частково.

Накласти арешт у вигляді заборони будь яким особам проводити перереєстрацію та відчуження майна тимчасово вилученого 07.10.2021 року під час проведення огляду місця події, а саме:

1) човна типу «Каюк», бортовий реєстраційний номер НОМЕР_2 ;

2) двигуна «MERCURY» .

Майно перелічене у пунктах 1-2 передати на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_7 .

Накласти арешт у вигляді заборони будь яким особам користуватись та розпоряджатись тимчасово вилученим 07.10.2021 року під час проведення огляду місця події майном, а саме 4 капроновими сітками, зв`язаними між собою, загальною довжиною 280 метрів, висотою 5 метрів, діаметром вічка 75 мм. кожна, залишивши їх на зберігання в камері зберігання речових доказів ВП № 1 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області.
У задоволенні клопотання в іншій частині відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню начальником СД ВП № 1 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 .

Копію ухвали негайно після оголошення вручити учасникам процесу.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 13.10.2021 року.

Слідчий суддя Кілійського районного суду ОСОБА_1