ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/528/22 Справа № 191/1265/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),
потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінальних проваджень, внесених до ЄРДР за № 0000528 від 17 квітня 2020 року та №0000009 від 02 січня 2021 року, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні Синельниківської окружної прокуратури ОСОБА_11 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2021 року щодо

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Іларіонове Синельниківського району Дніпропетровської області, громадянина України, без визначеного місця проживання, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України, раніше не судимого,-

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2021 року ОСОБА_7 визнано винним та призначено покарання: за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі; за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, за таких обставин.
16 квітня 2020 року, близько о 15 годин 30 хвилин, неповнолітній ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , маючи єдиний злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло, прибув до будинку АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_9 .
Реалізуючи свій єдиний злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, з корисливих мотивів та переслідуючи при цьому ціль незаконного збагачення, впевнившись що його дії носять таємний характер та за ним ніхто не спостерігає, ОСОБА_7 , продовжуючи знаходитись на території вище вказаного домоволодіння підійшов до вхідних дверей вище вказаного будинку, де за допомогою фізично сили рук, відчинив вхідні двері до будинку, які на той час не були заперті, і результаті чого отримав доступ до внутрішньої частини вище вказаного будинку.
Знаходячись в на кухні будинку АДРЕСА_2 , неповнолітній ОСОБА_7 , 16 квітня 2020 року близько о 15 годині 40 хвилин переслідуючи мету незаконного збагачення визначив для себе майно яке можна звернути на свою користь, а саме: продукти харчування, які матеріальної цінності для потерпілої ОСОБА_9 , не представляють, та грошові кошти в сумі 15000 гривень, які знаходились в шухляді на кухні.
Після чого, продовжуючи реалізовувати свій єдиний злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, неповнолітній ОСОБА_7 , діючи умисно, з викраденим майном залишив місце вчинення злочину, тим самим розпорядився викраденим майном на власний розсуд, заподіявши потерпілій ОСОБА_9 , матеріальну шкоду на суму 15000 гривень.
Крім того 01.01.2021 приблизно о 23 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 , маючи прямий злочинний умисел, направлений на таємне повторне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням в інше приміщення, прибув до території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_10 .
Знаходячись біля двору за вищевказаною адресою, достовірно знаючи, що на території домоволодіння знаходяться цінні речі та він визначив їх об`єктом свого злочинного посягання.
В цей же день, а саме 01.01.2021 приблизно о 23:35 годин, ОСОБА_7 реалізуючи свій раніше виниклий прямий злочинний умисел, направлений на таємне повторне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у інше приміщення та звернення його на свою користь, впевнившись у тому, що його дії носять таємний характер та за ними ніхто не спостерігає, діючи з корисливих мотивів, переліз через паркан та проник на територію домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 .
Далі, знаходячись на подвір`ї даного домоволодіння, ОСОБА_7 , шляхом вільного доступу, через незачинені на замок вхідні двері, проник до приміщення сараю, звідки діючи умисно, з корисливих мотивів скориставшись тим, що на дворі нікого немає, будучи впевненим, що його злочинні дії не помічені оточуючими, таємно, повторно викрав велосипед «Україна» зеленого кольору, вартістю 905 гривень 60 копійок.
Після чого, доводячи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_7 діючи умисно, з викраденим майном залишив територію домоволодіння, викраденим майном, належним ОСОБА_10 , розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв останній матеріальний збиток на суму 905 гривень 60 копійок.
Крім того, 02.01.2021 приблизно о 01 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , маючи прямий злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене повторно прибув до території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_10 ..
В цей же день, а саме 02.01.2021 приблизно о 01:10 годин, ОСОБА_7 , реалізуючи свій раніше виниклий прямий злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене повторно та звернення його на свою користь, впевнившись у тому, що його дії носять таємний характер та за ними ніхто не спостерігає, діючи з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу через незачинену хвіртку проник на територію домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 .
Далі, знаходячись на подвір`ї даного домоволодіння, ОСОБА_7 , шляхом вільного доступу, через незачинені на замок вхідні двері, проник до приміщення сараю, звідки діючи умисно, з корисливих мотивів скориставшись тим, що на дворі нікого немає, покладаючись, що його злочинні дії не помічені оточуючими, умисно, таємно, повторно, в супереч волі власника, за допомогою фізичної сили рук викотив транспортний засіб: скутер «Сузукі» чорного кольору без реєстраційного номеру, вартість якого становить 11150 гривень 00 копійок, який належить ОСОБА_10 з її сараю, тим самим незаконно ним заволодів.
В подальшому ОСОБА_7 , розпорядився викраденим колісним транспортним засобом, чим заподіяв ОСОБА_10 матеріальний збиток на суму 11150 гривень 00 копійок.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання: за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 4 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги прокурор посилається на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину та його особі. Прокурор вважає, що призначаючи обвинуваченому покарання за ч. 3 ст. 185 КК України суд не врахував, що ОСОБА_7 раніше судимий за аналогічний злочин із застосуванням положень ст.ст. 75, 104 КК України, проте належних висновків для себе не зробив та знову вчинив корисливі злочини. Окрім цього, ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується незадовільно, вчинив злочин відносно особи похилого віку, шкоду не відшкодував, не розкаявся, ухилявся від прибуття до суду, після направлення обвинувального акта до суду вчинив ще 2 тяжких корисливих злочину.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок змінити та пом`якшити призначене йому покарання.
Обвинувачений вважає, що суд не надав оцінки тим обставинам, що він свою вину визнав повністю, щиро розкаявся, надавав допомогу слідству, матеріальну та моральну шкоду, завдану крадіжкою, відшкодував повністю, а також залишив поза увагою те, що потерпілі не наполягали на призначенні йому покарання у виді позбавлення. На переконання засудженого, наведені обставини свідчать про можливість застосування положень ст. 69 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який не підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту, потерпілих, які просили вирок залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, та кваліфікація його дій в апеляційних скаргах не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.
Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого ОСОБА_7 , за доводами останнього, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.
Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено відповідно до вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.
Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими, мають системний характер, а також особу обвинуваченого, який раніше в силу ст. 89 КК України не судимий, не працював, не має місця реєстрації, характеризується посередньо, проживав з батьком, перебуває на обліку у селищній раді як такий, що потрапив у складні життєві умови, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, часткове відшкодував матеріальну шкоду шляхом повернення майна.
В якості обставин, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття та вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім - за фактом викрадення у потерпілої ОСОБА_9 ..
В якості обставини, що в силу вимог ст. 67 КК України обтяжує покарання, суд визнав вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.
Надавши оцінку зазначеним судом відомостям та доказам на їх підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_7 покарання за кожен з вчинених злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України окремо та за їх сукупністю відповідає вимогам ст. 65 КК України і є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
З висновками суду першої інстанції про можливість виправлення останнього протягом визначеного судом строку позбавлення волі, колегія суддів погоджується та вважає його за своїм видом та розміром справедливим.
Доводи прокурора про те, що ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів не заслуговують на увагу, оскільки в силу положень ст. 89 КК України обвинувачений є раніше не судимим.
Твердження прокурора про те, що після направлення обвинувального акта до суду обвинувачений вчинив ще 2 злочини суд не приймає до уваги, з огляду на те, що прокурором не надано вироків суду, а врахування цих обставин за їх відсутністю порушуватиме принцип презумпції невинуватості, закріплений у ст. 62 Конституції України.
Посилання прокурора на відсутність щирого каяття колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки це не відповідає матеріалам провадження.
Щодо інших обставин, зазначених прокурором, зокрема невідшкодування шкоди, незадовільну характеристику та ухилення обвинуваченого від явки до суду, то вони хоча і мають місце, проте підстав для призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання за ч. 3 ст. 185 КК України, на думку суду, не дають.
До того ж, прокурор хоча і порушує питання про необхідність призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання за ч. 3 ст. 185 КК України, проте не заявляє вимог про призначення більш суворого остаточного покарання, призначеного за сукупністю злочинів.
Що стосується доводів обвинуваченого про необхідність призначення йому більш м`якого покарання, із застосуванням положень ст. 69 КК України, то вони також не заслуговують на увагу.
Доводи ОСОБА_7 про те, що він свою вину визнав та щиро розкаявся хоча і мають місце, проте підстав для пом`якшення призначеного йому покарання не дають.
Щодо тверджень останнього про відшкодування шкоди, то вони також є безпідставними, оскільки її відшкодовано частково та лише шляхом повернення викраденого майна.
Не заслуговують на уваги й доводи обвинуваченого про те, що потерпілі не наполягали на призначенні йому покарання у виді позбавлення волі, оскільки потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під час апеляційного розгляду просили вирок суду залишити без змін.

З огляду на викладене, доводи апелянтів про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєного злочину та особі, обвинуваченого внаслідок суворості, а також внаслідок м`якості, колегія суддів розцінює як необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню.
Виходячи з наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційних скарг обвинуваченого та прокурора, та приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні Синельниківської окружної прокуратури ОСОБА_11 залишити без задоволення.
Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2021 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4