ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/8043/21
провадження № 1-кп/753/1294/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретаря ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000233 по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з вищою освітою, працюючого водієм АСТ "Світлотехніка", не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
з участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 потерпілої ОСОБА_5 представника потерпілої ОСОБА_6 захисника ОСОБА_7 обвинуваченого ОСОБА_3
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 , 22.01.2021 року близько 17 годині 52 хвилини, керуючи технічно справним транспортним засобом марки «ВMW» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною дороги вул. Драгоманова, 7 зі сторони вул. О.Пчілки в напрямку вул. А.Ахматової у м. Києві, допустив порушення вимог п.п. 10.1, 18.1 Правил дорожнього руху України. п. 10.1 ПДР України - перед початком руху, перестроюванням та будь-якою іншою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. п.18.1 ПДР України - водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека. Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_3 виразилось в тому, що останній, керуючи технічно справним транспортним засобом марки «ВMW» д.н.з. НОМЕР_1 , перед початком руху, перестроюванням та зміною напрямку, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, проявив неуважність та рухаючись проїзною частиною дороги вул. Драгоманова зі сторони вул. О.Пчілки в напрямку вул. А.Ахматової у м. Києві, під`їзджаючи до не регульованого пішохідного переходу, що по вул. Драгоманова в районі буд.№7 не впевнившись у відсутності пішохода, яка не закінчила рух та знаходилась на пішохідному переході допустив виїзд транспортного засобу на пішохідний перехід, продовжив рухатися по не регульованому пішохідному переходу та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка рухалась по пішохідному переходу з права на ліво відносно руху транспортного засобу та мала перевагу в русі. Внаслідок наїзду пішохід ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження та була доставлена до лікарняного закладу. Порушення вказаних пунктів Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_3 знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме заподіяння пішоходу ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке виразилось у вигляді закритої травми лівого стегна: багатоуламковий перелом латерального виростка лівої великогомілкової кістки (зі зміщенням уламків). Будучи допитаним в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України визнав у повному обсязі, щиро розкаявся та суду показав, що вчинив кримінальне правопорушення, за обставин викладених у обвинувальному акті. Цивільний позов обвинувачений ОСОБА_3 визнав частково та зазначив, що одразу був готовий відшкодувати витрати на лікування потерпілої та був на зв"язку із чоловіком останньої і пропонував допомогу в розмірі 2 тисяч доларів США на що потепріла сторона зразу погодилася, однак коли у справі з"явився представник то йому озвучили суму в розмірі 500 тис. грн. яку він оплатити не мав можливості. Також обвинувачений підтвердив, що всі обставини викладені у обвинувальному акті відповідають дійсним обставинам, при досудовому розслідуванні кримінального провадження до нього недозволених методів проведення розслідування не застосовувалося. Обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та не оспорює фактичні обставини, пояснивши при цьому, що він правильно розуміє зміст пред`явленого йому обвинувачення та не заперечує про визнання недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, крім того, у суду не має сумнівів у добровільності та істинності його позиції, а тому суд, роз`яснивши обвинуваченому порядок та наслідки розгляду кримінального провадження в порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує, щодо такого порядку судового розгляду, визнав недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків. Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження. Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, яке заподіяло особі середньої тяжкості тілесне ушкодження. Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому згідно ст. 66 КК України є щире каяття. Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому згідно ст. 67 КК України не встановлені. Згідно з ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкриміновано визнав у повному обсязі та щиро розкаявся, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, посередньо характеризується за місцем проживання, працює, добровільно відшкодував потерпілій задану шкоду в розмірі 10 000 грн. та приходить до висновку, що покарання ОСОБА_3 слід призначити у виді обмеження волі у межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України з позбавленням права керути транспортними засобоми, також враховуючи ставлення обвинуваченого до скоєного, те, що кримінальне правопорушення яке вчинено обвинуваченим характеризується необережною формою вини, беручи до уваги міцні соціальні зв"язки обвинуваченого ОСОБА_3 , суд приходить до висновку, що останнього на підставі ст.75 КК України слід звільнити від відбування призначеного основного покарання з випробуванням із встановлення іспитового строку, і саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому. При розв"язанні цивільного позову суд керується вимогами ст.ст.128-130 КПК України. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд бере до уваги правову позицію сформовану у Постанові Касаційного кримінального суду від 21.05.2020 року (справа №202/3076/18) та враховує характер і обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала потерпіла, характер немайнових втрат та з урахуванням часу необхідного для відновлення і зміни звичного способу життя після отриманої травми, приходить до висноваку, що розмірі такого відшкодування повинен бути еквівалентним 100 000 гривень, що при конкрених обставинах справи, буде кореспондуватися із засадами розумності, виваженості та справедливості. Щодо висновку психологічної експертизи № 1-14/05 від 14.05.2021 року, згідно з яким встановлено можливий орієнтовний розмір грошової компенсації потерпілій за завдані страждання в розмірі 46 мінімальних заробітніх плат то такий висновок лише орінтує суд у розмірі моральної шкоди і відповідно до ч. 10 ст. 101 КПК не є обов`язковим для суду, при тому що розмір моральної шкоди присуджений виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. Вирішуючи цивільний позов в частині стягнення із обвинуваченого витрат на правову допомогу суд виходить із наступного. Так, як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При цьому необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно із ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч.5 вищенаведеної статті у разі недотримання вимог частини четвертої суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Разом з тим, відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Виходячи із наведеного, враховуючи незначну складність справи, із огляду на те, що обвинуваченей ОСОБА_3 як при досудовому розслідуванні кримінального провадження так і під час розгляду справи у суді визнавав свою вину та не оспорював фактичні обставини даючи правдиві, конкретні, логічні та послідовні показання, підтверджуючи порушення інкримінованих йому пунктів ПДР України та їх наслідки, сприяв слідству і суду та жодним чином не намагався уникнути кримінальної відповідальності, протягом всього часу був готовий відшкодувати потерпілій шкоду в розмірі 2 тис. доларів США та пропонував її відшкодування, враховуючи обсяг виконаних адвокатом робіт та затрачений на це час, суд приходить до висновку що співмірним із конкрентною справою, при наведених вище обставинах, та розумним буде гонорар адвоката у розмірі 20 000 гривень, який і повинен бути стягнутий із обвинуваченого ОСОБА_3 .
Розмір правової допомоги що складає 132 600 гривень, як зазначено у позові є очевидно завищеним та нерозумним. У задоволенні позову в іншій частині слід відмовити як у необгрунтованому. Процесуальні витрати слід стягнути із обвинуваченого. Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до ст.100 КПК України. Підсумовуючи вищенаведене, керуючись ст.ст. 65,66,67 КК України, ст.ст. 342-380 КПК України,-

З А С У Д И В :
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. У відповідності до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 року не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки. Згідно із ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов"язки: періодично з"являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Цивільний позов задовольнити частково. Стягнути із ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_5 моральну шкоду врозмірі 100 000 грвень та витрати на відшкодування правової допомоги в розмірі 20 000 гривень. У решті позову відмовити. Стягнути з ОСОБА_3 на користь дежржави 2 940 гривень 75 копійок за проведення судових експертиз. Скасувати ареш накладений на транспортний засіу "БМW" д.н.з. НОМЕР_1 . Речові докази - залишити за належністю. Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: