ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 11-кп/819/846/21 Головуючий в 1-й інстанції : ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст. 15; п.п. 1,2 ч.2 ст. 115 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 вересня 2021 року м. Херсон

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

Головуючого: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Секретар: ОСОБА_5

Захисника ОСОБА_6

Прокурора ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження, №0000407 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 26.07.2021 про продовження строку тримання під вартою відносно: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсона, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15; п.п. 1,2 ч.2 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Зазначеною ухвалою продовжено строк тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до 23.09.2021 включно.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що після спливу певного проміжку часу існування лише обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи. А в даному випадку цей проміжок часу становить 4 роки і 5 місяців.

Також зазначає, що за такий строк деякі ризики вже зникли.

Посилаючись на практику ЄСПЛ, якщо про ризик переховування заявлено слідчим, суд має виходити виключно з конкретної оцінки фактів, сукупність яких може доводити або спростовувати вірогідність вчинення підозрюваним негативних дій.

Крім того, ризик втечі не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку.

Впродовж всього періоду обвинувачений тримався під вартою на підставі припущень щодо можливого тиску на свідків та перешкоджання слідству та суду.

Має соціальні зв`язки, до кримінальної відповідальності не притягувався, а клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою не містить обґрунтування щодо наявності конкретних ризиків.

Просить скасувати ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 26.07.2021 та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора щодо продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 та змінити запобіжний захід з тримання під вартою на нічний домашній арешт.

З`ясувавши обставини даного кримінального провадження, заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_6 , який підтримав свою апеляційну скаргу, прокурора, яка просила ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог статті 422-1 КПК України до суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

26.07.2021 судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000407, за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15; п.п. 1,2 ч.2 ст. 115 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою до 23.09.2021, з метою запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , була заслухана думка прокурора, надані пояснення обвинуваченого та його захисника для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

Таким чином, враховуючи викладене та оцінивши окрім наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, в сукупності всі обставини, у тому числі визначені ст. 178 КПК України, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про існування у обвинуваченого ОСОБА_8 ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою не зменшилися і, що інший більш м`який запобіжний захід не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

З огляду на матеріали кримінального провадження, ОСОБА_8 , обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15; п.п. 1,2 ч.2 ст. 115 КК України, по кримінальному провадженню судове слідство триває, даних на підтвердження неможливості утримання обвинуваченого під вартою до суду не надійшло та існує ризик перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким чином.

Колегія суддів звертає увагу на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винуватим в інкримінованих кримінальних правопорушень, вік та стан здоров`я, які не перешкоджають подальшому утриманню в умовах ізоляції від суспільства, крім того судовий розгляд триває.

Ці обставини, на думку колегії суддів, дають достатні підстави вважати, що у разі відмови у продовженні строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо нього, перебуваючи на свободі, він може вчинити активні дії щодо переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків, і які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому доводи апелянта, які це заперечують, являються безґрунтовними та не підтверджуються матеріалами кримінального провадження, а також матеріалами апеляційної скарги та додатками до неї.

Саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого, на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, свідків, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність стороною обвинувачення у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.

На даному етапі колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо продовження строку дії запобіжного заходу, обраного відносно обвинуваченого.

Так, судовий розгляд кримінального провадження відносно обвинуваченого триває, питання про доведеність вини останнього судом першої інстанції не вирішено, а тому доводи апелянта є безпідставними та необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги захисника, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. 376 ч.2, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а хвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 26.07.2021 про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Судді:

(підпис) (підпис) (підпис)

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .