Справа №950/82/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/802/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Сексуальне насильство
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 20 січня 2022 року про застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Зарічного районного суду м. Суми перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.156, ч.4 ст.153, ч.6 ст.153, ч.1 ст.125, ч.3 ст. 369, ч.1 ст. 343 КК України.

В рамках даного кримінального провадження прокурор у кримінальному провадженні звернувся до суду з клопотанням про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке обґрунтовано наявністю ризиків, передбачених п.п.1,2,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також тим, що запобігти вказаним ризикам шляхом застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, неможливо.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 20 січня 2022 року клопотання прокурора було задоволено, обрано обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 20 березня 2022 року включно, без визначення розміру застави.

Не погодившись з таким судовим рішенням, вважаючи його незаконним та необґрунтованим, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, про обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та постановити нову, якою відмовити прокурору у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосувавши до останнього більш м`який запобіжний захід.

Вимоги апеляційної скарги захисник ОСОБА_8 обґрунтовує тим, що ухвала суду вмотивована тим, що обвинувачений обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, за яке передбачено покарання у вигляді довічного позбавлення волі, а тому, з метою уникнути відповідальності за вчинені злочини, ОСОБА_7 може переховуватись від органу досудового розслідування або суду, а також впливати на свідків та неповнолітню потерпілу і її законного представника.

Однак, як зазначає апелянт, враховуючи практику ЄСПЛ, ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання, він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою. В даному випадку, стороною обвинувачення вказаний ризик не обґрунтований належними доводами клопотання та не підтверджений жодними доказами, а само обвинувачення та суворість майбутнього покарання не є підтвердженням наявності такого ризику

Крім того, апелянт вказує, що ризик знищити сховати та спотворити будь-яку із речей чи документів та ризик незаконно впливати на потерпілу не існує у зв`язку з тим, що досудове розслідування кримінального провадження завершено, обвинувальний акт складено, затверджено і скеровано до суду, тобто, всі необхідні слідчі дії проведено, свідків опитано, речові докази вилучено, тобто, доказів наявності погроз чи спроб впливати на свідків чи потерпілих обвинуваченим стороною обвинувачення також не було надано. При цьому, обвинувачений проживає разом з дружиною та донькою з 2004 року в м. Суми, а потерпіла та її законний представник проживають в іншому місці, територіально віддаленому від м. Суми.

Також, апелянт вказує, що в оскаржуваній ухвалі зазначено, що враховуючи обґрунтованість підозри у вчиненні обвинуваченим кримінальних правопорушень, існує ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, проте, сама лише обґрунтованість підозри не є підтвердженням його наявності ризику, крім того, речовими доказами у кримінальному провадженні є, зокрема, мобільні телефони які зберігаються в камері зберігання речових доказів, а тому, існування вказаного ризику не доведено, як і не доведено існування ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, а висновок суду, що такий ризик існує у зв`язку з наявністю обвинувачення, є належним чином необгрунтованим.

Крім того, апелянт вказує на формальне дослідження судом можливості застосування менш обтяжливого запобіжного заходу, при тому, що обвинувачений проживає з дружиною та донькою 2004 року народження, тобто, має стійкі соціальні зв`язки, за станом здоров`я потребує лікування та реабілітації, з 12 по 21 липня 2021 року перебував на стаціонарному лікуванні у кардіологічному відділенні, йому визначено третю групу інвалідності загального захворювання і черговий переогляд було призначено на 21 листопада 2021 року, а у зв`язку з обранням запобіжного заходу та перебуванням під вартою обвинувачений ОСОБА_7 не зміг його пройти.

Також, апелянт зазначає, що досудове розслідування кримінального провадження було розпочато 16 липня 2021 року, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 було обрано 25 жовтня 2021року, при цьому, жодних спроб впливати на потерпілу чи її законного представника обвинувачений не вчиняв з початку проведення досудового розслідування і на переконання сторони захисту, стороною обвинувачення не доведено обґрунтованої необхідності триманні під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 під час судового розгляду.

Заслухавши доповідь головуючого - судді щодо змісту оскаржуваного рішення та доводів апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який щодо задоволення апеляційної скарги - заперечував, просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу, вищезазначених вимог Закону дотримався в повному обсязі.

Так, з наявних у даному кримінальному провадженні матеріалів вбачається, що у провадженні Зарічного районного суду м. Суми перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.156, ч.4 ст.153, ч.6 ст.153, ч.1 ст.125, ч.3 ст. 369, ч.1 ст. 343 КК України

Звертаючись до Зарічного районного суду м. Суми з клопотанням про застосування обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прокурор посилався на те, що останній обґрунтовано обвинувачується у вчиненні вказаних злочинів та про існування ризиків, передбачених п.п.1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому, перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд дійшов вірного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

Так, наявність ризиків можливого переховування від органу досудового розслідування або суду, а також незаконного впливу на свідків та неповнолітню потерпілу і її законного представника, судом було встановлено з врахуванням тих обставин, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, серед яких є обвинувачення у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, за яке передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Крім того, враховуючи обґрунтованість підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, кількість епізодів, суд вірно встановив існування ризиків, передбачених п.п.4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Таким чином, підставою для обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стали встановлені судом ризики, і висновок суду про те, що неможливо запобігти вказаним ризикам шляхом застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, є вмотивованим і з таким висновком погоджується і колегія суддів.

Крім того, зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що при прийнятті вказаного рішення судом, також, були враховані і обставини, на які посилається апелянт в поданій апеляційній скарзі, а саме, наявність у ОСОБА_7 сімейних зв`язків, а також докази незадовільного стану його здоров`я. При цьому, суд вірно зазначив, що наявність дружини та доньки не були для обвинуваченого достатньо стримуючим фактором при вчиненні злочинів, а відомості щодо його стану здоров`я не свідчать про те, що він не може перебувати в умовах СІЗО.

Враховуючи вищезазначене, на спростування доводів апелянта, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку усім обставинам провадження та дійшов вірного висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора, яким доведена неможливість обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Що стосується доводів апелянта про те, що під час досудового розслідування ОСОБА_7 не перебував під вартою і його поведінка жодним чином не підтвердила існування жодного ризику, вчинити які у нього була можливість, однак він цього не зробив, то вони не свідчать про відсутність встановлених судом ризиків та не спростовують правильність висновків щодо необхідності обрання запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого і під час судового розгляду даного кримінального провадження.

При цьому, посилання апелянта на недоведеність існування ризику можливого знищення, приховування або спотворення речових доказів, оскільки наявні у даному кримінальному провадженні речові докази зберігаються в камері зберігання речових доказів, не є тими беззаперечними обставинами, за наявності яких до обвинуваченого можливо було б застосувати більш м`який запобіжний захід.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Таким чином, з врахуванням практики ЄСПЛ, а також, з врахуванням тих обставин, що злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, у вчиненні яких, в тому числі, обґрунтовано обвинувачується ОСОБА_7 , становлять небезпеку для суспільства, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку суспільний інтерес має більшу вагу над повагою до свободи особи, а тому, і з цих підстав, обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є виправданим.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без зімни, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Керуючись ст. 177,182,404,405,407,419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми про обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 20 березня 2022 року включно, без визначення розміру застави - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4