ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/807/1050/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 170 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 грудня 2021 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

представників власника майна ОСОБА_7

адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 жовтня 2021 року, якою задоволено клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні №0001555, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 жовтня 2021 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Слідчий СВ Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 , за погодженням з прокурором Мелітопольської окружної прокуратури ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, яке було вилучено 19 жовтня 2021 року в ході проведення огляду місця події, зокрема, автомобілю марки «Mercedes-Benz» у кузові білого кольору, державний номер НОМЕР_1 , а саме: товарні накладні; візитівки; інші друковані документи; автомобіль марки «Mercedes-Benz» у кузові білого кольору, державний номер НОМЕР_1 .

Під час досудового розслідування встановлено, що 19 жовтня 2021 року до ч/ч Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області надійшло повідомлення від ГРПП Мелітопольського РУП про те, що на трасі у напрямку до с. Обільне Мелітопольського району зупинений автомобіль марки «Mercedes-Benz» у кузові білого кольору, державний номер НОМЕР_1 , водій якого ОСОБА_11 перевозив дизельне паливо у великому об`ємі приблизно 2-3 тони, де взяв пояснити не зміг, підтверджувальних документів немає.

Слідчим Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 в період часу з 15 год. 55 хв. по 16 год. 25 хв. 19 жовтня 2021 року в ході проведення огляду місця події, а саме, автомобілю марки «Mercedes-Benz» у кузові білого кольору, державний номер НОМЕР_1 виявлено та вилучено: товарні накладні; візитівки; інші друковані документи; автомобіль марки «Mercedes-Benz» у кузові білого кольору, державний номер НОМЕР_1 .

Допитані в якості свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 повідомили, що 19 жовтня 2021 року о 8 год. заступили на чергування в Мелітопольський РУП ГУНП в Запорізькій області. Під час охорони громадського порядку, з анонімного джерела надійшла інформація про те, що автомобіль марки «Mercedes-Benz» в кузові білого кольору, державний номер НОМЕР_1 , перевозить в салоні автомобіля викрадене з військової частини НОМЕР_2 дизельне паливо. Перебуваючи на трасі біля с. Обільне Мелітопольського району було виявлено автомобіль марки «Mercedes-Benz» в кузові білого кольору, державний номер НОМЕР_1 , за кермом автомобіля перебував ОСОБА_11 . Під час бесіди пояснити не зміг, що знаходиться в салоні автомобіля, на прохання відкрити салон, ОСОБА_11 погодився і відкрив задні двері автомобіля. Оглянувши салон було виявлено 3 пластикові баки, в яких знаходилася речовина візуально і по запаху схожа на дизельне паливо, приблизно загальною вагою 2-3 тони. На питання звідки у ОСОБА_14 дана речовина, останній відповісти не міг. Після цього вищевказаний автомобіль був доставлений на територію Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області за адресою: м. Мелітополь, вул. Гетьманська, буд. 83.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що вказане в клопотанні майно має доказове значення в даному кримінальному провадженні та для встановлення наявності чи відсутності фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, з метою збереження вищевказаного майна, яке відповідно до ст. 98 КПК України є речовими доказами по даному кримінальному провадженню виникла необхідність в накладенні арешту на вищевказане майно, оскільки є підстави вважати, що дане майно в подальшому може бути відчужене, продане чи знищене.
Слідчий суддя задовольнив клопотання про накладення арешту на майно, обґрунтувавши рішення тим, що в даних правовідносинах у відповідності до вимог КПК необхідне вжиття заходів для забезпечення ефективності досудового розслідування, спірне майно по справі визнано речовими доказами та визначено порядок їх зберігання; мета такого заходу відповідає інтересам суспільства, вона пов`язана із ефективністю розслідування кримінального провадження та забезпечення можливості поновлення в правах особи потерпілої від злочину; в даних правовідносинах власник майна не буде нести надмірний тягар, оскільки він не позбавляється права власності і до нього застосовані лише тимчасові обмеження у зв`язку із проведенням досудового розслідування при вчиненні кримінального правопорушення (злочину), а тому з метою запобігання можливості приховування вказаного майна, його пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження існують наявність підстав для накладення на нього арешту.

В апеляційній скарзі представник власника майна ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 вважає ухвалу суду першої інстанції необґрунтованою, прийнятою без урахуванням всіх фактичних обставин справи.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що аналізуючи норми КПК України та практику Верховного Суду можливо зробити висновок, що відшукання та збирання слідчими доказів у приміщенні або іншому володінні особи за допомогою огляду місця події, а не через проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді, такі докази визнаються неналежними та недопустимими та в свою чергу такий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуального рішення.

Звертає увагу на те, що згідно до витягу з ЄРДР, відомості про кримінальне правопорушення були внесені лише 20 жовтня 2021 року і згідно короткого викладу обставин, що можуть свідчити про кримінальне правопорушення вбачається те, що водій перевозив дизельне паливо та не зміг повідомити джерело його походження, а отже у органу досудового розслідування відсутні будь-які відомості про вчинене кримінальне правопорушення та про причетність автомобіля або водія до кримінального правопорушення.

Крім того, зазначає, що ані в рішенні суду, ані в клопотанні слідчого не наведено жодного доказу, який би давав підстави вважати, що автомобіль та арештовані речі є доказом вчинення злочину.

Зауважує, що ані в клопотанні, ані в ухвалі суду не вказано, які конкретно відомості, сліди містять вищенаведені арештовані речі, а також яким чином могло вказане майно бути використане як знаряддя вчинення злочину.

Вказує, що ні слідчий суддя, ні слідчий не звернули увагу на те, що тип пального на якому працює даний автомобіль є дизельним.

Також звертає увагу на те, що до матеріалів клопотання не додано жодних доказів, як б вказували на те, що водій автомобіля не зміг пояснити джерело походження дизельного пального, оскільки згідно до бланку пояснення він відмовився від дачі показів, що є його правом, передбаченим ст. 63 Конституції України.

Зауважує, що в КПК України взагалі відсутня така процесуальна дія як відібрання пояснення, при цьому, поліцейський СРПП не є стороною кримінального провадження, отже посилання на пояснення водія не може бути належним та допустимим доказом, а в матеріалах доданих до клопотання відсутній протокол допиту свідка водія автомобіля.

Вказує, що на момент подачі апеляційної скарги, тобто, станом на 2 листопада 2021 року, органом досудового розслідування не викликана та не допитана власниця транспортного засобу щодо походження майна, що знаходилось в належному їй автомобілі, що вказує на те, що слідчому взагалі не цікаві обставини придбання дизельного пального, а лише була зацікавленість в арешті майна.

Вважає, що слідчим суддею була порушена процедура розгляду клопотання про арешт майна, оскільки згідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності також захисника, законного представника, представника юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, однак в матеріалах справи відсутні відомості, які вказують на те, що суд вживав заходи для виклику власника майна.

Вказує, що при вирішенні питання про арешт майна судом не були враховані приписи ч. 2 ст. 173 КПК України, оскільки жодний з пунктів цієї частини не підтверджений, та ухвала суду не відповідає на жодний з них.

Зазначає, що згідно до п 5 ч. 5 ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання, слідчий суддя, суд постановлює ухвалу, в якій зазначає, зокрема порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб, проте, оскаржувана ухвала не містить таких відомостей.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити слідчому в задоволенні клопотання.

Крім того, в апеляційній скарзі викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.
Виходячи зі змісту клопотання, як на підставу поважності пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді посилається на те, що копію оскаржувану ухвалу було оголошено 21 жовтня 2021 року без виклику власника майна і в подальшому представником власника майна її було отримано лише 1 листопада 2021 року, тобто вже після закінчення строку її оскарження в апеляційному порядку.
Заявлене клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів клопотання, ані ОСОБА_7 , ані її представник не були присутні під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно, а копію оскаржуваної ухвали згідно розписки, представник власника майна ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 дійсно отримав лише 1 листопада 2021 року (а.с. 28), у зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку строк на апеляційне оскарження ухвали пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

У судовому засіданні апеляційного суду представник власника майна ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 підтримав подану апеляційну скаргу та зазначив, що до сих пір власник майна ОСОБА_7 не допитана з приводу майна, яке було знайдено в належному їй автомобілі. Вказав, що матеріали провадження не містять доказів того, що майно пальне отримано незаконним шляхом та є предметом злочину.

Представник власника майна ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 підтримав апеляційну скаргу, зазначив, що минуло майже 2 місяці, проте до сих пір немає заяви потерпілого, не встановлено кому належить пальне, яку спричинено шкоду, не було допитано ОСОБА_7 . Зауважив, що у ОСОБА_7 та її чоловіка є спецтехніка і пальне було придбано ними для заправки техніки легальним шляхом. Відомості про те, що пальне було предметом будь-якого злочину матеріали провадження не містять тому відсутні взагалі підстави для застосування арешту майна.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та зазначив, що автомобіль було арештовано та він знаходиться на території поліції. Вказав, що в салоні автомобіля знаходиться дизельне пальне. Зауважив, що огляд автомобіля переноситься, з причин того, що транспортний засіб закритий, а його власники постійно переносять огляд, проте, найближчим часом за участю ОСОБА_7 буде проведено огляд автомобілю.

Заслухавши доповідача по справі, представників власника майна та прокурора, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Виходячи із положень ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується для досягнення дієвості кримінального провадження.

Норми, викладені у ст. 132 КПК України, визначають, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний перевірити можливість досягнення дієвості кримінального провадження без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження, що узгоджується із п. 2 ч. 2 ст. 173 КПК України, відповідно до якої при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК).

Згідно з п.п. 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд повинен враховувати розумність та співрозмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Таким чином, вирішуючи питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у кожному випадку розгляду відповідних клопотань слідчий суддя повинен:

- перевіряти наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи;

- з`ясовувати можливість досягнення мети, на яку посилається ініціатор клопотання, без застосування цих заходів;

- враховувати, що обов`язок довести наявність трьох необхідних складових для їх застосування (частина третя статті 132 КПК України) покладається на слідчого та/або прокурора;

- взяти до уваги розумність та співрозмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

- враховувати, що докази на підтвердження обставин, викладених у клопотанні про застосування заходів забезпечення, подаються особою, яка заявляє таке клопотання.

Частиною четвертою статті 173 КПК України встановлено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Колегія суддів доходить до висновку, у даному провадженні слідчий суддя не дотримався зазначених вимог закону.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що Мелітопольським районним управлінням поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001555 від 20 жовтня 2021 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України (а.с. 4).

З протоколу огляду місця події від 19 жовтня 2021 року вбачається, що в ході огляду місця події виявлено та вилучено товарні накладні та візитки, інші друковані документи та автомобіль марки «Mersedes Benz» у кузові білого кольору НОМЕР_1 (а.с. 8-12).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля марки «Mersedes Benz» у кузові білого кольору НОМЕР_1 є ОСОБА_7 (а.с. 13).

Крім того, із протоколів допитів ОСОБА_13 та ОСОБА_12 в якості свідків від 20 жовтня 2021 року вбачається, що вони є працівниками ВРПП Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області. 19 жовтня 2021 року під час охорони громадського порядку, їм з анонімного джерела надійшла інформація про те, що автомобіль «Mersedes Benz» у кузові білого кольору НОМЕР_1 перевозить викрадене з воїнської частини НОМЕР_2 дизельне пальне. Знаходячись на трасі біля с. Обильне Мелітопольського району, був виявлений вищевказаний автомобіль, за кермом якого перебував ОСОБА_11 . Під час бесіди ОСОБА_11 не зміг пояснити, що знаходиться в салоні автомобіля. Оглянувши салон, було виявлено, що в салоні в пластикових баках в кількості 3 шт. знаходилось речовина візуально, та по запаху схожа на дизельне пальне, приблизно 2-3 тони. На питання звідки у ОСОБА_11 дана речовина, останній відповісти не зміг. Після чого, вищевказаний засіб був доставлений на території Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області (а.с. 14-17).

Відповідно до ст. 63 Конституції України, ОСОБА_11 відмовився від дачі пояснень (а.с. 18).

Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, якщо існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, перетворення, відчуження.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При цьому слід врахувати, що у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК країни (збереження речових доказів) арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі, предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, саме до компетенції органу досудового розслідування належить встановлення чи є вказане майно знаряддям чи предметом злочину, для чого, з метою його збереження, запобігання приховування, пошкодження, псування, зникнення, втраті, знищення, використання, пересування, передачі, відчуження.

Слідчий в своєму клопотанні про арешт на майно посилається на те, що вказане в клопотанні майно, має доказове значення в даному кримінальному провадженні та з метою його збереження, яке відповідно до ст. 98 КПК України є речовими доказами, а тому необхідно накласти арешт на таке майно.

Разом з тим із фабули витягу з ЄРДР кримінального провадження №0001555 випливає, що 19 жовтня 2021 року до ч/ч Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області надійшло повідомлення від ГРПП Мелітопольського РУП, про те, що на трасі у напрямку до с. Обильне, Мелітопольського району, зупинений автомобіль марки «Mersedes Benz» у кузові білого кольору, державний номер НОМЕР_1 , водій якого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перевозив дизельне паливо у великому об`ємі приблизно 2-3 тони, де взяв пояснити не зміг, підтверджувальних документів немає, у зв`язку із чим були внесені відомості до ЄРДР за ознаками ч. 2 ст. 185 КК України.

Так, диспозиція статті 185 КК України передбачає кримінальну відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

При цьому, слід зазначити, що з об`єктивної сторони обов`язковими ознаками вказаної статті є позитивна матеріальна шкода, спричинена власнику викраденого майна, яка визначається його вартістю, а також причинний зв`язок між цією шкодою і таємним викраденням.

Тобто, враховуючи вказане, обов`язковою складовою статті 185 КК України, за ознаками якої було внесено відомості у кримінальному провадженні №0001555 є протиправне посягання на чуже майно.

Проте, як випливає із матеріалів кримінального провадження на момент розгляду апеляційної скарги органом досудового розслідування не було встановлено потерпілого, чиє майно нібито було таємне викрадено, а саме, дизельне паливо у об`ємі приблизно 2-3 тони, яке перевозилось на автомобілі марки «Mersedes Benz», у кузові білого кольору, державний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_7 .

Не містять матеріали даного кримінального провадження відомостей з приводу того, яке саме значення мають до даного провадження інші речі, на який слідчий просив накласти арешт, а саме товарні накладні, визитівки. Вимога слідчого про накладення арешту на інші документи, без конкретизації, які саме документи, позбавляє також суд можливості перевірити, чи відповідають вини критерію, визначеному у ст. 98 КПК України у даному кримінальному провадженні.

Крім того, ще однієї із кваліфікуючих ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 КК України є завдана матеріальна шкода, проте, відомостей про спричинену будь-якій особі матеріальну шкоду у кримінальному провадженні №0001555 немає.

Враховуючи вищевказане, ані слідчим в своєму клопотанні, ані прокурором у судовому засіданні апеляційного суду не було належним чином обґрунтовано той факт, що дизельне паливо, є об`єктом кримінально-протиправних діянь та існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а тому колегія суддів вважає, що і майно, на яке просить слідчий накласти арешт, не є речовими доказами в розумінні ст. 98 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 6 листопада 2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що «кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

У зв`язку із вищевикладеними обставинами, які свідчать про однобічність і необ`єктивність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню як незаконна та необґрунтована, а апеляційна скарга підлягає задоволенню.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 132, 170, 171, 173, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Поновити представнику власника майна ОСОБА_7 адвокату ОСОБА_8 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 жовтня 2021 року.
Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 жовтня 2021 року, якою задоволено клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні №0001555, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 жовтня 2021 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, скасувати.

Постановити нову ухвалу апеляційного суду, якою у задоволенні клопотання слідчого СВ Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 про арешт майна, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3