Справа № 487/360/22
Провадження № 1-кс/487/532/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2022 року м.Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду м.Миколаєва - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Миколаєві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

До Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Миколаєві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення.

Скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_3 14.01.2022 р. поштою звернувся до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 384 КК України. Однак, відомості за його заявою безпідставно не внесені до ЄРДР.

У судове засідання ОСОБА_3 не з`явився, просив розглядати скаргу без його участі.

Вивчивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

У заяві про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 зазначає наступне.

Зазначає, що рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 21.07.2016 р. по справі №487/1004/16-ц за позовом ОСОБА_3 до АГК «Парма», третя особа ТОВ Фірма «Парма», про визнання рішення правління недійсним, рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 31.10.2019 р. по справі №487/5705/16 за позовом АК «Парма» до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння та зобов`язання вчинити певні дії, та рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 15.09.2021 по справі №487/5524/18 про визнання недійсним рішення Правління АГК «Парма» від 31.08.2015р. та правочину про передачу в користування (оренду) гараж № НОМЕР_1 встановлено:

АГК «Парма» є власником металевого гаражу № НОМЕР_1 , яке придбав у МП «Парма» за 250000 крб по договору від 22.08.1993р.;

АГК «Парма» встановив металевий гараж №90 на те місце, де той зараз знаходиться, після 11.03.2008р., замість гаражу, який належав ОСОБА_4 ;

металевий гараж № НОМЕР_1 , придбаний АГК «Парма» по договору від 22.08.1993р., став індивідуальним предметом усного договору оренди на невизначений строк між ОСОБА_3 та АГК «Парма». Усний договір оренди з ОСОБА_3 від імені АГК «Парма» укладав і передавав ОСОБА_3 гараж в користування колишній голова АГК «Парма» ОСОБА_5 у другому півріччі 2009 року.

Проте, під час судових засідань у справах 487/1004/16-ц та №487/5524/18 ОСОБА_3 за його згодою був допитаний як свідок і дав такі покази. Пояснив, що металевий гараж належить йому на праві власності внаслідок придбання його у 2007 році у фізичної особи ОСОБА_5 . Ні усних, ні письмових договорів оренди чи іншого користування гаражем № НОМЕР_1 з представниками АГК «Парма» він не укладав. Також не отримував ні гараж № НОМЕР_1 , ні будь-який інший гараж в оренду чи інше користування від представника АГК «Парма».

Проте, зазначає, рішення Заводського районного суду м.Миколаєва по справам №487/1004/16-ц та №487/5524/18 залишені апеляційними та касаційними судами без змін, тобто визнані законними та обґрунтованими.

Таким чином, вважає, що показання ОСОБА_3 як свідка суперечать встановленим судами обставинам, підтвердженим доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. Зазначає, що наявність таких показів свідка ОСОБА_3 є підставою для внесення суддею ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 384 КК України.

Стаття 384 КК України (завідомо неправдиве показання свідка) передбачає умисне вчинення кримінального правопорушення.

Аналізуючи вищевикладені у заяві ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення доводи, слідчий суддя приходить до висновку, що вони не вказують на вчинення кримінального правопорушення. З наведених заявником аргументів не вбачається обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 саме умисно надав завідомо неправдиві показання свідка. Суперечність показань свідка із встановленими судами обставинами справи не є обов`язковою підставою вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ст. 384 КК України. Показання ОСОБА_3 могли зводитися до його власної думки щодо певних обставин та до їх особистої оцінки.

Слідчий суддя вважає, що викладені заявником обставини не є переконливими та не містять об`єктивних відомостей, які вказують на ознаки кримінального правопорушення.

За такого, скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303-307, 376 КПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Миколаєві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1