03.12.2021 Справа № 0808/2948/2012
Провадження № 5/331/1/2021
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" грудня 2021 р. м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна, -

в с т а н о в и в :

17 листопада 2021 року до Жовтневого районного суду м.Запоріжжя надійшло клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна.

В своєму клопотанні заявником зазначено, що згідно актуальної інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_4 є власником нерухомого майна (житлового будинку) за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, згідно відомостей з реєстру, постановою про накладення арешту, Б/н, 05.01.2012, ст. слідчого СВ ПМ ДПА в Запорізькій обл. ОСОБА_5 накладено арешт на будинок, адреса: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_4 . Обтяжувачем є СВ ПМ ДПА в Запорізькій області. Код: 01291809. 69107, м. Запоріжжя, пр. Леніна, буд. 166. Ст. слідчий СВ ПМ ДПА в Запорізькій області - майор податкової міліції ОСОБА_5 . Отже, арешт нерухомого майна гр. ОСОБА_4 здійснювався в рамках кримінального провадження на підставі постанови старшого слідчого слідчого відділу податкової міліції ДПА в Запорізькій області ОСОБА_5 про накладення арешту, б/н від 05.01.2012 р., на підставі норм КПК України (в редакції 1960 року). Кримінальне провадження, в рамках якого накладався арешт, також здійснювалось у відношенні ОСОБА_4 в якості обвинуваченого і завершилося 24.07.2012 р. ухваленням Жовтневим районним судом м. Запоріжжя, у складі головуючого судді ОСОБА_1 , вироку по кримінальній справі № 1/0808/391/2012. Вирок набрав законної сили. ОСОБА_4 було визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України та призначено покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання на три роки, з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно- господарських функцій строком на три роки. На даний час, судимість гр. ОСОБА_4 є погашеною в силу ст. 89 КК України. На теперішній час, мета і належні правові підстави арешту майна гр. ОСОБА_4 - відпали, однак за рахунок арешту, порушуються його права та законні інтереси, зокрема, розпоряджатись своєю власністю. Із матеріалів кримінальної справи вбачається, що слідчим та судом по закінченню справи будь-які рішення про скасування накладеного арешту не приймались. Арешт майна гр. ОСОБА_4 , який накладався Постановою старшого слідчого СВ ПМ ДПА в Запорізькій області, майором податкової міліції ОСОБА_5 , б/н від 05.01.2012 р., - дійсно втратив актуальність і порушує права власника.

Згідно із п. 9 розділу XI «Перехідних положень» КПК України, запобіжні заходи, арештмайна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, клопотання прозняття арешту з майна підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності діючим КПКтобто в порядку КПК України в редакції 1960 року.

Згідно із ст. 126 КПК України (в редакції 1960 року), забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накпадепо арешт. Арешт майна і передача його на зберігання оформляються протоколом, який підписується особою, що проводила опис, понятими і особою, яка прийняла майно на зберігання. До протоколу додається підписаний цими особами опис переданого на зберігання майна. Наїспадення арешту на майно скасовується постановою слідчого,коли в застосуванні нього заходу відпаде потреба.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 324 КПК України (в редакції 1960 року), постановляючи вирок, судповинен вирішити, що зробити з майном, описаним для забезпечення цивільного позову іможливості конфіскації майна.

Відповідно до ст. 409 КПК України (в редакції 1960 року), питання про різного роду сумніви та протиріччя, які виникли при виконання вироку, вирішуються судом, який постановив вирок.

Відповідно до ч. 1 ст. 411 КПК України (в редакції 1960 року), питання зв язані з виконанням вироку, вирішуються судом у судовому засіданні з участю прокурора. В судове засідання, як правило, викликається засуджений.

Зі змісту роз 'яснень, викладених в абз. 2-3 п. 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03.06.2016 р., вбачається, що за наявності кримінальної справи,власник майна має пуаво на звернення з клопотанням про скасування арешту та виуішення іншихпитань, які безпосередньо стосуються його прав, обов язків чи законних інтересів до суду, щоухвалив вирок. Процесуальною підставою звернення можуть бути (в залежності від обставин)норми діючого КПК. або КПК Укуаїни в редакції 1960 року.

Під заходами забезпечення кримінального провадження прийнято розуміти передбачені КПК заходи примусового характеру, які застосовуються за наявності підстав та в порядку, встановленому законом, з метою запобігання і подолання негативних обставин, що перешкоджають або можуть перешкоджати вирішенню завдань кримінального провадження, забезпеченню його дієвості.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ЕСНК 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Зегіез АИ 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Зегіез А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50, Зегіез А N 98).

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавленигї права власності. Право приватної власності є непорушним.

Фактичними підставами для скасування арешту є те, що у що застосуванні такого заходу відпала потреба. З огляду на зазначене, заявник вважає що ситуація яка склалась може бути вирішена у спосіб задоволення судом даного клопотання та скасування арешту майна гр. ОСОБА_4 , який накладався Постановою слідчого б/н від 05.01.2012 р.

Захисник заявника ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд клопотання за його відсутності, на задоволенні клопотання наполягав.

Прокурор у судовому засіданні вважала, що правових підстав для скасування арешту немає, оскільки зазначений у клопотанні арешт накладався слідчим не в рамках зазначеного кримінального провадження, а по іншій справі.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що 24 липня 2012 року у кримінальному провадженні №1/0808/391/2012, ЄУН 0808/2470/2012 ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ст.28 ч.3, ст.205 ч.2, ст.28 ч.3, ст.366 ч.2 КК України та призначено покарання на підставі ст.70 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських обов`язків строком на 3 роки. Крім того, вироком суду було скасовано арешт з автомобілю, накладений слідчим в рамках вищевказаного кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження органом досудового розслідування ,який здійснював досудове розслідування кримінального провадження було ОВС СУ ГУМВС України в Запорізькій області.

Відповідно до тому 11, л.д. 104 кримінального провадження, постановою від 15.12.2009 р. старшого слідчого по ОВС СУ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_7 накладено арешт на все майно обвинуваченого ОСОБА_4 .

Відповідно до клопотання та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, арешт на квартиру ОСОБА_4 накладено Слідчим відділом податкової міліції ДПА в Запорізькій області, а саме старшим слідчим податкової міліції ОСОБА_5 від 05.01.2012 року.

Тобто, арешт накладено іншим органом досудового розслідування у іншому кримінальному провадженні та у той час, коли кримінальне провадження №1/0808/391/2012, ЄУН 0808/2470/2012, вже перебувало в провадженні суду та слухалося по суті.

Відповідно до ст. 409 КПК України (в редакції 1960 року), питання про різного роду сумніви та протиріччя, які виникли при виконання вироку, вирішуються судом, який постановив вирок.

Відповідно до ч. 1 ст. 411 КПК України (в редакції 1960 року), питання зв язані з виконанням вироку, вирішуються судом у судовому засіданні з участю прокурора. В судове засідання, як правило, викликається засуджений.

Враховуючи вищенаведене, підстав для скасування арешту майна, а відтак і задоволення клопотання у суду немає, а тому в задоволенні клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 409, 411 КПК України, суд -

постановив :
Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду протягом 7 днів з дня її винесення.

Суддя: ОСОБА_1