ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11-кп/818/3513/21 Доповідач ОСОБА_1
Справа № 619/402/19 Головуючий І інстанції ОСОБА_2
Категорія: у порядку КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
обвинуваченого - ОСОБА_6
захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові матеріали за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 10.11.2021 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001680 від 04.11.2018, за частиною 1 статті 115 КК України, -

встановила:

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 10.11.2021 клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 задоволено.

Клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу задоволено частково.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено до 07 січня 2022 року включно, утримуючи в державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

Визначено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якості альтернативи запобіжний захід, в якості застави, в розмірі 200 (двісті) прожиткових мінімумів для працездатних громадян, що становить 454 000 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі) гривень.

У випадку внесення застави ОСОБА_6 підлягає звільненню з-під варти з покладенням на нього процесуальних обов`язків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 4, 5, 8 частини 5 статті 194 КПК України.

Не погодившись з вказаною ухвалою, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити йому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт або вдвічі зменшити розмір застави.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що він за станом здоров`я потребує медичного огляду, оскільки з 24.07.2021 у нього погіршується стан здоров`я через важкий предмет у шлунку (ножиці-щипці).
Вважає, що розмір застави підлягає зменшенню вдвічі, оскільки він працює кам`янщиком, на утриманні має мати ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка працює в 17-й лікарні м.Харків, та батька ОСОБА_9 , який перехворів на короновірус, через що тимчасово не працює.
Також відповідно до пунктів 1-11 частини 1 статті 178, пунктів 1-3 частини 1 статті 177 КПК України просив викликати та допитати у судовому засіданні свідків, дослідити письмові докази: додатковий допит ОСОБА_10 від 10.11.2021, ОСОБА_11 , висновок судової медичної експертизи ОСОБА_12 Дергачівського ХОБСМЕ. Вину в умисному вбивстві він не визнає, оскільки мала місце самооборона в стані афекту.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з таких підстав.
Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суд виходив з тих обставин, що існують ризики, які передбачені пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, на теперішній час не допитані потерпіла, обвинувачений, допитані не всі свідки, не досліджені матеріали справи, обвинувачений ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів та дійшов висновку про наявність підстав для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою. При цьому, судом враховано, що ОСОБА_6 вже тривалий час тримається під вартою, та урахуванням обставин кримінального правопорушення, вважав можливим застосувати альтернативний запобіжний захід та визначити розмір застави обвинуваченому, яка зможе забезпечити виконання покладених на нього обов`язків, передбачених частиною 5 статті 194 КК України у випадку внесення застави.

З таким висновками суду погоджується й суд апеляційної інстанції, вважає їх обґрунтованими та вмотивованими.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою та постановлена з дотриманням вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, які існували на час обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на учасників кримінального провадження або вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, може вдатися до відповідних дій.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 115 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, у зв`язку з чим обвинувачений може також переховуватися від суду та органу досудового розслідування, на що обґрунтовано послався суд в оскаржуваному судовому рішенні.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Разом з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно зі сформованою практикою Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Колегія суддів виходить з принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, а також суспільної небезпеки злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_6 , у зв`язку з чим колегія суддів не перевіряє доводи апеляційної скарги щодо невизнання ним своєї вини в умисному вбивстві.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та тієї обставини, що ОСОБА_6 обвинувачується в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині (умисному вбивстві), на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілої.

При цьому, належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що, в свою чергу, призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також до неналежного дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Отже, на час проведення апеляційного перегляду ризики, що існували на час обрання запобіжного заходу обвинуваченому, а саме, можливість переховуватися від суду, незаконно впливати на учасників кримінального провадження або вчинити інше кримінальне правопорушення не втратили свою актуальність, а суспільний інтерес, внаслідок висунутого йому обвинувачення, об`єктивно переважає принцип поваги до особистої свободи.

Враховуючи вищенаведені відомості, колегія суддів вважає обґрунтованими та доведеними ризики, якими прокурор обґрунтовує необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів до обвинуваченого ОСОБА_6 не зможе забезпечити виконання ним його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

Апеляційна скарга містить вимоги про дослідження письмових доказів, а також виклик та допит свідків. Вказана вимога задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Відповідно до положень статей 85, 86, 89, 184, 199 КПК України при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою в стадії, коли кримінальне провадження розглядається судом першої інстанції по суті, питання обґрунтованості обвинувачення особи у чиненні кримінального правопорушення і вивчення відповідних доказів в кримінальному провадженні з метою надання їм оцінки, до ухвалення судового рішення по суті, є неправильним, оскільки не відповідає положенням КПК України.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо зменшення розміру застави, апеляційний суд зазначає таке.

Згідно з частиною 5 статті 182 КПК України розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, визначається у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З врахуванням фактичних обставин кримінального провадження, судом апеляційної інстанції не встановлено правових підстав для зменшення розміру застави, визначеної обвинуваченому ОСОБА_6 .

Посилання ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на погіршення стану здоров`я не можуть бути підставою для обрання більш м`якого запобіжного заходу, оскільки матеріали справи не містять медичного висновку щодо неможливості перебувати в умовах слідчого ізолятора за станом здоров`я. При цьому, апеляційний суд зауважує, що обвинувачений ОСОБА_6 не позбавлений можливості звернутися до суду першої інстанції з клопотанням про проведення судово-медичної експертизи з метою встановлення наявності в нього тяжких хвороб, які перешкоджають його утриманню під вартою.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та відсутності підстав для зміни чи скасування ухвали Дергачівського районного суду Харківської області від 10.11.2021 за доводами апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 .

Разом з цим, суд апеляційної інстанції звертає увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання вимог частини 4 статті 28 КПК України, згідно з якими кримінальне провадження щодо особи, яка тримається від вартою, має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першої інстанції першочергово з метою запобігання надмірної тривалості судового розгляду.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України,

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 10.11.2021 залишити без змін.

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків судового провадження, враховуючи, що обвинувачений тривалий час перебуває під вартою.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий

Судді: