Суддя ОСОБА_1 .
Справа № 644/4936/20
Провадження № 1-кп/644/309/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2022 року Орджонікідзевський районний суд м.Харкова у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

За участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

Прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

Потерпілої ОСОБА_6 ,

Представника цивільного відповідача ПП «БІАГР» - ОСОБА_7 ,

Захисника ОСОБА_8 ,

Обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 12.11.2016 року за №0001242, відносно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м.Харків, громадянина України, раніше не судимого, освіта середня, інваліда 3 групи, розлученого, що має неповнолітню дитину ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що на момент вчинення ДТП працював водієм ПП «БІАГР», що зареєстрований та мешкає АДРЕСА_1 , обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_9 , 04.11.2016 приблизно о 02:10 керував технічно справним автомобілем «VOLKSWAGEN CRAFTER», р.н. НОМЕР_1 , який належить ПП «Білоцерківська агропромислова група», на якому рухався по пр. Московському у м. Харкові з боку вул. 12-го Квітня в напрямку вул. Роганської, зі швидкістю приблизно 55 км/год.

Під час руху по проїжджій частині пр. Московського по крайній правій полосі для руху, в районі будинку 293, ОСОБА_9 , діючи необережно, проявив неуважність та під час виникнення небезпеки для руху у вигляді пішохода, якого він міг об`єктивно спроможний виявити завчасно, негайно не вжив заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, чим порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України згідно з яким:

- п.12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху, об`їзду перешкоди.». У зв`язку зі скоєним порушенням ОСОБА_9 керуючи автомобілем «VOLKSWAGEN CRAFTER», р.н. НОМЕР_1 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_12 , який в цей час рухався по проїжджій частині пр. Московського, зліва на право відносно руху автомобіля. За наслідками наїзду пішохід ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_3 помер у лікарні.

Згідно з висновками комплексної судово-медичної та автотехнічної експертизи № 190-КЕ/695/2017 від 02.10.2017 причиною смерті ОСОБА_12 , явилася сукупна закрита черепно-мозкова травма та поєднана травма грудної клітини та живота.

Згідно з висновками експертів за результатами проведення комісійної судової автотехнічної експертизи № 5651 від 10.04.2020 дії водія автомобіля «VOLKSWAGEN CRAFTER», р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_9 не відповідали вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України та знаходились з технічної точки зору у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної події.

Обвинувачений в судовому засіданні свою провину визнав, просив проводити розгляд справи в порядку визначеному ст.349 ч.3 КПК України. Не заперечував проти того, що дійсно, 04.11.2016 приблизно о 02:10 за участю автомобіля «VOLKSWAGEN CRAFTER», р.н. НОМЕР_1 , під його керуванням, на проспекті Московському у м. Харкові, в районі будинку 293, сталась дорожньо-транспортна пригода. На момент ДТП він перебував в трудових відносинах з ПП «Білоцерківська агропромислова група», якому належить автомобіль. Пішохід з`явився раптово та був у всьому чорному, там не було переходу та було темно, йшов дощ, потерпілий рухався бігом, він зі свого боку намагався уникнути зіткнення та уходив праворуч на автомобілі, але зачепив його та від удару останнього відкинуло, а потім він ще потрапив під другий автомобіль. Фактичних обставин пригоди не оспорював, одразу після пригоди його відвезли на обстеження на стан сп`яніння, він був тверезий, потім поїхав із ОСОБА_13 до лікарні, пробули там 2 години, потерпілого оперували. Також, зазначав, що до відповідальності притягається вперше, для нього це також був стрес, він одразу викликав і поліцію, і швидку, повідомив механіка. Просив застосувати до нього Закон України «Про амністію», оскільки, як на момент дорожньо-транспортної пригоди, так і наразі, він є інвалідом 3 групи, а також має неповнолітню дитину щодо якої батьківських прав не позбавлений та сплачує аліменти за рішенням суду.

Позов ОСОБА_6 не визнав, повідомив, що побачив мати потерпілого лише в суді, до нього претензії протягом майже 5 років з моменту пригоди ніхто не заявляв, він спілкувався із батьком загиблого, той повідомляв, що син неблагополучний, з родиною не мешкав, гуляв. Особисто пропонував допомогу батькові, але той відмовився, він також повідомляв батькові загиблого, що автомобіль застрахований. Приносив вибачення, розуміє, що загинула людина.

Відповідно до ч. 3 ст.349 КПК України та проти цього не заперечували учасники судового провадження судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України доведена та його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Обставинами, що пом`якшують покарання є щире каяття, відповідно до вимог ст.66 КК України, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено. При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, фактичні обставини.

Так, судом враховується, обвинуваченим вчинено злочин, який відповідно до ст. 12, 25 КК України, є необережним тяжким злочином. Обвинувачений раніше не судимий, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягався, має постійне місце реєстрації, на момент вчинення ДТП працював, характеризувався позитивно за місцем роботи, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має неповнолітню дитину, 2013 року народження, щодо якої не позбавлений батьківських прав та сплачує аліменти Також, обвинувачений пояснив, що на момент ДТП він перебував в шлюбі та проживав із дружиною, дитиною. В 2019 році він розлучився, син проживає із матір`ю, але він утримує дитину.

Враховуючи наведене, а також, те, що від необережних дій обвинуваченого настала смерть людини, суд вважає, що є необхідним призначити міру покарання в межах санкції ч.2 ст.286 КК України у вигляді позбавлення волі із позбавленням права керувати транспортними засобами.

В судовому засіданні захисником обвинуваченого подано до суду клопотання про звільнення від покарання ОСОБА_9 на підставі закону України про амністію В обґрунтування клопотання захисник посилався на те, що дорожньо-транспортна пригода сталась 04.11.2016 року, 22.06.2020 року його повідомлено про підозру, а 30.06.2020 року було затверджено обвинувальний акт. ОСОБА_9 свою провину визнає, до відповідальності притягається вперше, злочин є тяжким необережним, він має на утриманні неповнолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також має інвалідність ІІІ групи по зору. Також, просив врахувати, що обвинувачений постійно працює на підприємствах на посаді водія, єдиним джерелом доходу є водійське посвідчення, а тому у разі застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування він буде позбавлений можливості працювати. Просив на підставі п. в), г) ст.1 та ст.15 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити обвинуваченого від основного та додаткового покарання.
В судовому засіданні обвинувачений подане клопотання підтримав, надав згоду на застосування відповідного Закону.
Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч.2 ст. 86 КК України). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1 Законом України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.
Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що встановивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання. 06.09.2017 р. набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 р. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно. Відповідно до п. «в» ст.1 даного закону, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, підлягають особи, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами, а також, відповідно до п. г) ст.1, яких на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи.
З матеріалів кримінального провадження: вбачається, що обвинувачений на момент вчинення злочину 04.11.2016 року, до набрання Законом України «Про амністію у 2016 році», мав та має на утриманні неповнолітню дитину, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується відповідною копією свідоцтва про народження, вперше вчинив кримінальне правопорушення, що підтверджується довідкою про не судимість, яке відповідно до ст. 12, 25 КК України, є необережним тяжким злочином. Окрім того, є інвалідом дитинства, з 04.11.2009 року має ІІІ групу інвалідності безстроково, що підтверджується копією довідки до акта огляду МСЕК. Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого амністії, передбачених ст. 4 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" та ст.8 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась, в момент пригоди водій був тверезий. Тобто, на нього поширюються вимоги відповідного закону, а тому він підлягає звільненню від відбування призначеного покарання.
Відповідно до вимог ст.128 КПК України в рамках провадження було подано потерпілими батьками загиблого ОСОБА_12 - ОСОБА_14 , ОСОБА_6 цивільні позови. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_14 був залишений без розгляду, у зв`язку із смертю потерпілого. Ухвалою від 21.05.2021 року до участі у справі на боці відповідача по цивільному позову було залучено у якості 3-ї особи НАСК «ОРАНТА».

Ступінь родинних стосунків між ОСОБА_6 та загиблим ОСОБА_12 підтверджується копією повторного свідоцтва про народження ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , де матір`ю зазначена ОСОБА_15 , яка відповідно до наданої копії свідоцтва про народження мала прізвище « ОСОБА_16 », відповідно до копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб, 16.04.1983 року уклала шлюб із ОСОБА_17 та змінила прізвище з « ОСОБА_16 » та « ОСОБА_18 », відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу 05.05.1992 року при розірванні шлюбу залишила прізвище « ОСОБА_18 », а відповідно до копії свідоцтва про укладання шлюбу від 22.08.1992 року уклала шлюб із ОСОБА_19 та змінила прізвище з « ОСОБА_18 » на « ОСОБА_20 ».

Потерпіла ОСОБА_6 просила стягнути з ОСОБА_9 на її користь завдану моральну шкоду в сумі 50000 гривень, та з Приватного підприємства «Білоцерківська агропромислова група» на її користь моральну шкоду в розмірі 200000 гривень. В обґрунтування позову посилалась на те, що загиблий її син, внаслідок дії обвинуваченого вона перенесла сильні душевні та емоційні страждання, які виразились у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість їх повноцінного продовження. Суму компенсації вона оцінює з урахуванням глибини душевних страждань, тривалим депресивним станом, в якому вона перебуває і досі. Впродовж тривалого часу власник транспортного засобу не намагався компенсувати заподіяну шкоду, надати їй чи членам її родини будь-яку фінансову допомогу. Ні водій, ні представники власника не вибачились за скоєне.

У відповіді на відзив обвинуваченого потерпіла зазначала, що зазнала емоційних страждань, внаслідок загибелі сина, вимушена була залишити престижну роботу, оскільки постійно хворіла та перебувала на лікарняному. В останнє розмовляла із сином 03.11.2016 року за телефоном, він був в гарному настрої, а на наступний день вже не мала змоги йому додзвонитись. З колишнім чоловіком ОСОБА_14 намагались встановити місце знаходження сина, звертались до різних мед закладів, їздили на роботу до сина, звернулись до поліції та через тиждень пошуків, їм стало відомо, що на Московському проспекті був збитий молодий чоловік, він знаходиться в 4 лікарні, як невстановлена особа, коли прибули до лікарні, поспілкуватись із сином не встигли, він помер, не приходячи до тями. Внаслідок загибелі сина вона не мала можливості спілкуватись з цього приводу із слідчими, тому лише після того, як стан здоров`я колишнього чоловіка ОСОБА_21 значно погіршився, нею було подано заяву про залучення її до справи, як потерпілої. Наполягала на тому, що вона втратила близьку людину, спочатку як мати розшукувала свою дитину, а потім, дізнавшись про смерть сина в лікарні, дуже важко переживала, що не змогла допомогти сину ніяким чином. Вважала, що розмір моральної шкоди нею визначений відповідно до тривалості та характеру душевних страждань.

В судовому засіданні потерпіла поданий позов, відповідь на відзив, підтримала та просила позов задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_9 проти задоволення позову заперечував, подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що дійсно за його участю сталась ДТП, його дії були в причинному зв`язку із виникненням пригоди. Проте просив врахувати, що в момент пригоди ОСОБА_12 перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння, під час перебування останнього в медичному закладі він постійно приходив, цікавився станом здоров`я, купував всі необхідні ліки, які рекомендувались лікарями, вживав заходів для розшуку рідних загиблого, постійно контактував із батьком загиблого ОСОБА_14 , пропонував кошти на різні витрати, проте, батько загиблого відмовлявся від матеріальної допомоги. Про існування потерпілої ОСОБА_6 дізнався лише в судовому засіданні, яка була залучена до справи в якості потерпілої лише 24.12.2019 року, тобто, через 3 роки після події. Окрім того, доказів на підтвердження розміру шкоди, що заявлена до стягнення потерпілої до позову не додано.

В судовому засіданні обвинувачений та його захисник позицію викладену у відзиві повністю підтримали.

Представником цивільного відповідача Приватного підприємства «Білоцерківська агропромислова група», подано відзив на позовну заяву, просили в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В обґрунтування позиції посилались на те, що ними не заперечуються обставини справи, дійсно відбулась пригода, автомобілем, що належить приватному підприємству, яким керував обвинувачений, скоєно наїзд на пішохода ОСОБА_12 , після чого стався наїзд на того ж пішохода іншим автомобілем. За висновком експертизи дії обвинуваченого були в причинному зв`язку із виникненням ДТП. Але, звертали увагу на те, що в момент пригоди, потерпілий ОСОБА_12 , рухався на відстані від пішохідного переходу за 50 метрів, перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння, кількість проміле склала 2,619, а автомобіль рухався з допустимою швидкістю, водій діяв у відповідності до Правил дорожнього руху, викликав швидку, поліцію, залишався на місці. В подальшому, працівники підприємства ОСОБА_22 ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , негайно виїхали до мед закладу, оскільки потерпілий був без документов, його особа була невідома, з моменту потрапляння в лікарню, з 04.11.2016 року, їх працівники придбавали необхідні медичні препарати, що були рекомендовані лікарями, оскільки потерпілий був без свідомості, вживали заходів для встановлення його особи та повідомлення родичам про пригоду. Із розробленою листівкою з фото потерпілого здійснювали обхід приютів для безхатько, пивних барів, місць з продажу спиртних напоїв, опорних пунктів міліції. За час пошуку з 04.11.2016 року по 13.11.2016 року було встановлено, що потерпілого часто бачили в місцях продажу алкогольних напоїв на розлив в компанії осіб з ознаками алкогольного сп`яніння, але ніхто не міг повідомити дані потерпілого та лише 13.11.2016 року на телефон співробітника ОСОБА_23 надійшов дзвінок та чоловік повідомив, що особа на фотографії схожа на його сина. Пізніше з`ясувалось, що це був вітчим потерпілого, який його виховував з п`яти років. 14.11.2016 року в морзі відчим та батько потерпілого впізнали його, в процесі спілкування працівниками підприємства пропонувалась допомога, але вони відмовились. Обвинувачений в процесі слідства контактував з батьком померлого, ніяких претензій до підприємства він не мав. Просив врахувати положення Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.02.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», щодо порядку визначення розміру шкоди, підстав для її відшкодування та дій потерпілої особи.

Також, представник підтримав додаткові пояснення на відзив, просив також врахувати, що цивільно-правова відповідальність підприємства була застрахована в НАСК «ОРАНТА», про страховий випадок в установленому законом порядку було направлено підприємством повідомлення, але потерпілі до страхової компанії за відшкодуванням не звертались. Також, враховуючи положення ст.1193 ЦК України, вважали, що в діях загиблого ОСОБА_12 мала місце груба необережність. Посилався на те, що загиблий неодноразово притягався до адміністративної відповідальності, в момент пригоди перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння та здійснював рух по дорозі поза межами пішохідного переходу.

Представником 3-ї особи ПАТ «НАСК «Оранта» було подано письмові заперечення проти вимог до страхової компанії та письмові пояснення за позовом, зазначено, що дійсно зі страховою компанією укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого забезпеченим транспортним засобом є автомобіль Volkswagen Crafter, держаний реєстраційний номер НОМЕР_2 . Відповідно до полісу встановлено страхову суму ( ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю в розмірі 100000 гривень, за шкоду заподіяну майну (на одного потерпілого 50000 гривень, встановлено франшизу в 0 гривень. За договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/8586013 від 03.11.2015 року було зареєстровано страхову справу на підставі повідомлення страхувальника ПП «Білоцерківська агропромислова група». Будь-яких заяв про страхове відшкодування від третіх осіб за наслідками ДТП до страхової компанії не надходило. Відповідно до п.п.37.1.4. пункту 37.1. ст.37 Закону України «про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну, і трьох років, якщо шкода завдана здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП, є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування. Також, відповідно до чинного законодавства не підлягають відшкодуванню витрати не понесені батьками щодо придбання пам`ятника та вартості його встановлення на могилі сина. Також, просили провести розгляд справи за відсутності представника ПАТ «НАСК «ОРАНТА».

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості цивільного позову суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до вимог ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується на безумовній підставі, навіть у випадку наявності вини потерпілого. Відповідальність за шкоду не настає лише у випадку непереборної сили чи умислу потерпілого. Суд може зменшити розмір відшкодування у випадку, якщо сам пішохід винен у ДТП.

Якщо водій, який завдав автомобілем шкоди під час пригоди перебував у трудових відносинах з іншою особою та у момент ДТП виконував роботу, передбачену його посадовими обов`язками, то вимагати відшкодування потрібно саме з роботодавця, який, в свою чергу, потім може заявити вимогу до водія. Єдиним виключенням з цього правила є якщо винуватець пригоди, керував службовим транспортом, але використовував його у власних інтересах.

Вирішуючи питання про заявлені вимоги до обвинуваченого ОСОБА_9 суд враховує, що на момент ДТП, останній перебував в трудових відносинах із ПП «БІАГР», обіймав посаду водія-експедитора, виконував свої трудові обов`язків по здійсненню перевезення вантажу. З урахуванням наведеного, вимоги позову до ОСОБА_9 задоволенню не підлягають, оскільки він не є належним відповідачем за позовом. Правові висновки з означеного питання викладені в постановах Верховного Суду, в тому числі у справі №229/4838/17 від 09.06.2021 року, №303/5874/18 від 09.06.2021 року, №640/14435/17 від 14.04.2021 року.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди потерпілій з ПП «БІАГР», суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Обвинувачений ОСОБА_9 в момент пригоди перебував в трудових стосунках з ПП «БІАГР», мав особисто медичну книжку, пройшов медогляд та допущений до роботи. Досліджена копія довідки до акту огляду МСЕК, також не містить в собі протипоказань до виконуваної ним роботи.

Враховуючи наведене, суб`єктом, що несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки є законний володілець - роботодавець.

Відповідно до частини першої статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в ДТП, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюється у порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, завданої життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Дійсно, цивільно-правова відповідальність цивільного відповідача була застрахована, відповідно до страхового полісу АІ 8586013 від 03.11.2015 року, застрахований транспортний засіб Volkswagen Crafter, держаний реєстраційний номер НОМЕР_2 . Про дорожньо-транспортну пригоду було повідомлено страху компанію, реєстраційний номер страхової справи №9826, заявник ПП «Білоцерківська агропромислова група», цивільна відповідальність здоров`я.
За страховим полісом передбачено страхову суму за шкоду заподіяну життю і здоров`ю 100000 гривень, за шкоду заподіяну майну 50000 гривень, розмір франшизи 0. Термін дії страхового полісу з 18.11.2015 року до 17.11.2016 року.
Дійсно, 17.11.2016 року було повідомлено страхову компанію про страховий випадок, про що свідчить надана копія повідомлення про ДТП, але в цьому повідомлені дані про потерпілого були відсутні.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобов`язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною.

Окрім того, відповідно до вимог ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тобто, одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди.

Потерпіла суду пояснила, що дійсно не звертались до страхової компанії, оскільки їм не було відомо до розгляду справи в суді про наявність страхового полісу. Окрім того, право на відшкодування моральної шкоди не обмежується страховою виплатою. Тому суд не приймає до уваги доводи сторони захисту, обвинуваченого, цивільного відповідача щодо відмови в задоволенні позову з цих підстав.

Оцінюючи доводи учасників щодо розумності та справедливості розміру визначеної моральної шкоди, зменшення його розміру, внаслідок дій потерпілого, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, крім іншого, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї та близьких родичів. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в заявах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.95 р. суд визначає розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Позов до суду поданий матір`ю загиблого в ДТП.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_24 , ОСОБА_23 , ОСОБА_22 , за клопотанням представника цивільного відповідача, щодо обставин заявленого цивільного позову, суду пояснили що про дорожньо-транспортну пригоду ОСОБА_9 повідомив підприємство одразу після пригоди, ним було викликано поліцію та швидку. Оформлення пригоди тривало близько 4 годин, після цього, обвинувачений та ОСОБА_24 поїхали в лікарю, куди доставили потерпілого, спілкувались із лікарем, за рекомендацією якого придбавали ліки, гроші виділялись бухгалтерію підприємства, загалом приблизно 10 чеків на суму 8000 гривень, також, одразу почали шукати родичів потерпілого, що перебував без свідомості та в момент пригоди при собі документів не мав. Фотографію потерпілого їм надав працівник поліції, який приходив у лікарню та сфотографував потерпілого. Роздрукували фото та розвішували по району, зазначали свої телефони. Оскільки потерпілий був в стані дуже сильного алкогольного сп`яніння та рухався по дорозі в ночі, був одягнений не охайно, проходили по місцях де вживають алкоголь, де збираються безхатьки, їм повідомляли, що таку людину бачили, але назвати її дані не могли. 10.11. лікар повідомив, що потерпілий помер, його помістили у морг, як невідомого. А через 2-3 дня подзвонив чоловік, повідомив, що він знає загиблого, зустрілись, довідались, що цей чоловік його вітчим, повідомили його про смерть, нічого не приховували, пропонували допомогу, роз`яснювали право на звернення до страхової компанії. Під час спілкування з вітчимом дізнались, що загиблий був одружений, мав двох дітей, але зловживав алкоголем, будь-яких вимог до них не мали, протягом 3 років до підприємства ніхто не звертався за відшкодуванням, подачею позову здивовані.

Потерпіла ОСОБА_6 є рідною матір`ю загиблого. Суд враховує обставини загибелі, ступінь моральних страждань внаслідок втрати рідної людини, як пояснювала потерпіла, її син дійсно вживав алкоголь, але він не був алкоголіком, він навчався в університеті внутрішніх справ, працював, мав родину, дитину, напередодні пригоди вона розмовляла із сином, потім він перестав виходити на зв`язок, вони його також розшукували, коли дізнались про загибель вона була у стресовому стані, постійно хворіла, за спільним рішенням потерпілим був визнаний у справі її колишній чоловік, батько загиблого, оскільки вона не могла реагувати спокійно на обставини пригоди та на те, що сина вже немає, в неї не було сил приймати участь у справі. Дотепер відчуває душевний біль від втрати близької людини, постійно нервує, їй важко заспокоїтись, навіть зі спливом часу негативні відчуття не зменшились, кожен раз пригадуючи обставини пригоди та сина вона перебуває у стресовому стані.

Доводи про те, що син потерпілої не проживав із нею спільно, не свідчить про втрату між ними родинних стосунків. Суд приймає до уваги дії представників цивільного відповідача, які вживали заходів для встановлення особи потерпілого, надавали матеріальну допомогу для придбання медичних препаратів, пропонували допомогу батькові та вітчиму загиблого, для здійснення поховання, та при цьому не погоджується із доводами потерпілої, що випадок із її сином намагались приховувати. На думку суду, на розмір відшкодування моральної шкоди не може впливати спосіб життя загиблого, при цьому суд враховує, що в момент пригоди потерпілий перебував в стані алкогольного сп`яніння та перебігав через дорогу поза пішохідним переходом та допустив грубу необережність. Але, заявлений матір`ю загиблого розмір відшкодування саме моральної шкоди, з урахуванням її страждань, суд вважає розумним та справедливим, підстав для його зменшення суд не вбачає. Тому, вимоги позову в частині стягнення моральної шкоди з ПП "БІАГР" в сумі 200000 гривень підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати за проведені в рамках справи експертизи підлягають стягненню з обвинуваченого, речові докази в провадженні відсутні, заходи забезпечення не застосовувались.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_10 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.
На підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_9 звільнити від відбування призначеного за даним вироком покарання у зв`язку із амністією.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 задовольнити частково. В задоволенні позовних вимог потерпілої ОСОБА_6 до ОСОБА_9 відмовити.

Стягнути з Приватного підприємства «Білоцерківська агропромислова група» на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в сумі 200000 (двісті тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави судові витрати на проведення судової авто технічної експертизи №7/225/226СЕ-19 від 29.03.2019 року в сумі 1716 гривень, судові витрати на проведення судової авто технічної експертизи №5651від 10.04.2020 року в сумі 4903 гривні 20 копійок, а всього 6619 (шість тисяч шістсот дев`ятнадцять) гривень 20 копійок.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення через Орджонікідзевський районний суд м.Харкова шляхом подачі апеляційної скарги.

Головуючий: суддя: ОСОБА_1