Дата документу 09.02.2022 Справа № 937/2919/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/738/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №937/2919/20Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 грудня 2021 року про продовження строку тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Мелітополь, який має незакінчену вищу освіту, зареєстрованого у АДРЕСА_1
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаною ухвалою міськрайонного суду, окрім іншого, задоволено клопотання прокурора та на 60 днів продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просила ухвалу міськрайонного суду скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою. Зазначала про те, що викладені в клопотанні прокурора ризики, за відсутності їх належного обґрунтування, є припущеннями, що не можуть бути взяті до уваги. Тяжкість злочину, сама по собі не може бути безумовною обставиною для застосування найбільш суворого запобіжного заходу. На думку апелянта, судом першої інстанції не враховано те, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки та постійне місце проживання, раніше не судимий, має постійне місце роботи, а також відсутність раніше повідомленої підозри та ризику продовження чи повторення протиправної поведінки.

Належним чином повідомлений про час та місце апеляційного розгляду прокурор в судове засідання не з`явилась, заяв чи клопотань з цього приводу до суду не подавала.

З метою забезпечення участі обвинуваченого ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційним судом було налаштовано відеоконференцзв`язок з державною установою «Запорізький слідчий ізолятор», втім обвинувачений відмовився від участі в судовому засіданні апеляційного суду.

Враховуючи положення ч.4 ст.422-1 КПК, а також позицію захисника, яка не заперечувала проти розгляду апеляційної скарги за відсутності прокурора та обвинуваченого, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу захисника по суті за відсутності вказаних осіб.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; захисника, яка підтримала апеляційну скаргу та наполягала на її задоволенні, перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Встановлено, що в провадженні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні передбаченого ч.3 ст. 286 КК кримінального правопорушення.

Під час розгляду даного кримінального провадження прокурор звернулась до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому терміну дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Суд, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, посилався на наявність у даному кримінальному провадженні передбачених п.п.1, 4 ч.1 ст.177 КПК ризиків, а саме: переховування від суду та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з такого.

Згідно з вимогами п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 - 178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими у кримінальному провадженні.

На переконання колегії суддів рішення суду про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою ґрунтується на зазначених вимогах процесуального закону.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти безпеки руху та експлуатації транспорту, який має суспільно небезпечний характер, внаслідок вчинення якого є травмовані та загиблі. Санкцією статті, що інкримінована обвинуваченому, передбачено покарання лише у виді позбавлення волі строком до десяти років.

Наведені обставини дають достатні підстави для висновку, що ОСОБА_7 , будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначене у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, потенційно може ухилитися від суду шляхом переховування з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміноване йому кримінальне правопорушення, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом.

Крім того, колегія суддів бере до уваги той факт, що відносно обвинуваченого ОСОБА_7 в рамках даного кримінального провадження раніше застосовувався запобіжний захід не пов`язаний з триманням його під вартою. Зокрема, в період з 05.02.2020 року та по 08.07.2021 року відносно обвинуваченого діяв запобіжний захід у виді домашнього арешту у певний час доби. Однак, внаслідок порушення ОСОБА_7 умов виконання покладених на нього обов`язків, останнього було взято під варту.

Зазначене певною мірою характеризує ставлення обвинуваченого до виконання покладених на нього судом обов`язків, та дає підстави стверджувати, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не здатний запобігти настанню встановлених у даному кримінальному провадженні ризикам та гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Відтак, зважаючи на обставини вчиненого ОСОБА_7 злочину, його характер та тяжкість, можливу міру покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винуватим, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст.177, 178, 183 КПК, оскільки, виходячи з вищевикладеного, є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжують існувати ризики, на які послався суд в своїй ухвалі.

При цьому суд правильно визначився з тим, що інші, більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.

З огляду на зазначене, твердження захисника про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, є непереконливими.

Крім того, колегія суддів зазначає, що підставою для продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою стала не лише тяжкість злочину, у вчиненні якого він обвинувачується, а сукупність усіх встановлених у даній справі обставин, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою особи, а тому відповідні посилання захисника є безпідставними та не заслуговують на увагу.

Наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання та місця роботи, не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого. Ці обставини не здатні у повному обсязі мінімізувати ймовірність настання встановлених у даному кримінальному провадженні ризиків та гарантувати їх запобігання без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Той факт, що обвинувачений раніше не судимий жодним чином не спростовує існування доведених у даному кримінальному провадженні ризиків та не гарантує належної процесуальної поведінки обвинуваченого у подальшому.

Отже колегія суддів, виходячи з наведених в апеляційній скарзі мотивів, не знаходить законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 грудня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4