Справа № 202/6270/18
Провадження №1кп/202/20/2022
УХВАЛА

24 січня 2022 року Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська

у складі: головуючої судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

розглядаючи в залі суду у м. Дніпро кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ст.ст. 364 ч.2, 362 ч.3 КК України, -

за участю: прокурора ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 , представника власника майна, відносно якого накладено арешт адвоката ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В :

В ході судового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ст.ст. 364 ч.2, 362 ч.3 КК України, ОСОБА_7 заявлено клопотання про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_8 від 14.07.2017 року на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .
Прокурор у судовому засіданні не заперечував щодо задоволення клопотання про зняття арешту із майна, що належить ОСОБА_7 , при цьому зазначив, що відповідно до обвинувального акту, майно, що належить ОСОБА_7 не є предметом, що був об`єктом кримінально протиправний дій у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за №0000075 від 12 червня 2017 року, відносно ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ст.ст. 364 ч.2, 362 ч.3 КК України а тому у застосування арешту майна відпала потреба.
Захисник і обвинувачений також не заперечували у задоволенні клопотання про скасування арешту майна.
Розглядаючи клопотання ОСОБА_7 про скасування арешту, заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.
Так, ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_9 від 14.07.2017 року, було задоволено клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області у кримінальному провадженні, що внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000075 від 12.06.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України, про арешт майна та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_7 .
Відповідно до ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необгрунтовано.
Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна с запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у етапі 98 цього Кодексу.
Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Так, як слідує із обвинувального акту від 28 вересня 2018 року, який затверджено прокурором та скерованого до суду у рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000075 від 12 червня 2017 року, нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_7 , не є предметом кримінального провадження, а тому не може бути приховано, пошкоджено, зіпсовано, знищено, перетворено, відчужено, і отже на даний час у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження арешту майна відпала потреба.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним ( рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (ВП),заява № 31107/96,п.58, ECHR 1999-11.). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції»,від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А,п.42,та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99.пп.49-62,від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статі 1 Першого Протоколу. Необхідного балансу не вдається досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»,пп.69 та 73, Series А №52). Іншими словами, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21.02.1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п.50. Series А №98).
Наведене вище свідчить про те, що зазначене вище майно, на яке було накладено арешт ухвалою слідчого судді, належить ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні відсутні дані, які б виправдовували подальше застосування арешту майна, в зв`язку із чим, суд приходить до висновку про задоволення клопотання та скасування арешту майна, накладеного ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2017 року в ході проведення досудового розслідування кримінального провадження №0000075 від 12 червня 2017 року, на квартиру АДРЕСА_1
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 174, 350, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання ОСОБА_7 , про скасування арешту, накладеного на квартиру АДРЕСА_1 , який було накладено ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_8 від 14 липня 2017 року в ході проведення досудового розслідування кримінального провадження №0000075 від 12 червня 2017 року, - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_8 від 14 липня 2017 року, на квартиру АДРЕСА_1 .
Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною 1 статті 392 КПК України.

Головуюча: ОСОБА_1