ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/504/22 Справа № 208/6633/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представників потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представника цивільного відповідача ОСОБА_11 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

обвинуваченого ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження № 0000620 за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 , потерпілої ОСОБА_7 , представника цивільного відповідача АТ Страхова компанія АРКС - ОСОБА_11 на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 листопада 2021 року щодо
ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпропетровськ, громадянин України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 просить вирок суду скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та призначити новий розгляд в суді першої інстанції; запобіжний захід ОСОБА_14 змінити з тримання під вартою на домашній арешт або будь-який інший, не пов`язаний з триманням під вартою.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 просить вирок суду скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_14 за ч.2 ст.286 КК України.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовують тим, що під час судового розгляду цієї справи, обвинувачений ОСОБА_14 та його захисники беззаперечно визнали причетність обвинуваченого до ДТП, внаслідок якого загинула малолітня ОСОБА_15 , ОСОБА_8 отримала тяжкі тілесні ушкодження, а ОСОБА_7 отримала легкі тілесні ушкодження.
Однак, об`єктивна сторона складу злочину, викладена в обвинувальному акті, не в повній мірі підтверджується наявними та дослідженими судом доказами.
Так, обвинувачений ОСОБА_14 пояснював, що після перетину трамвайних колій при в`їзді на проспект Свободи, він, несподівано для себе, на якусь мить втратив контроль за дорожньою обстановкою та, відповідно, керованим ним автомобілем. Що саме це було, втрата свідомості чи просте запаморочення, обвинувачений пояснити не зміг, але, приходячи до тями, він не контролюючи дорожню обстановку у повному обсязі, але розуміючи, що автомобіль рухається, інстинктивно надавив на педаль тормозу для екстреної зупинки керованого ним автомобіля. Тільки через певний час, коли його кілька разів вдарили по обличчю, він зрозумів, що трапилася трагедія.
Зазначають, що на момент дорожньо-транспортної події ОСОБА_14 перебував у стані, який унеможливлював вчинення ним будь-яких цілеспрямованих дій щодо недопущення цієї дорожньо-транспортної події та уникнення наїзду на пішоходів.
Під час судового розгляду, стороною обвинувачення не було спростовано поза розумним сумнівом свідчення ОСОБА_14 .
Навпаки, пояснення обвинуваченого узгоджуються з поясненнями потерпілої ОСОБА_7 , яка під час допиту у судовому засіданні пояснила, що автомобіль обвинуваченого під час руху, наближаючись до пішохідного переходу та, відповідно місця ДТП, без будь-яких об`єктивних причин змінював полоси руху по проїжджій частині проспекту Свободи, що може свідчити про те, що автомобіль в цей час дійсно був не керований внаслідок безпорадного стану водія.
Аналогічні пояснення також надав свідок ОСОБА_16 , який зазначив, що ОСОБА_14 безпосередньо після ДТП, перебуваючи на місці події, говорив про те, що в нього відбулося запаморочення, яке й призвело до аварії.
Крім того, комісія судово-медичних експертів дійшла висновку про те, що при наявних у ОСОБА_14 захворюваннях, існує ризик (хоча і низький) втрати ним свідомості, також вказаний висновок підтверджує покази ОСОБА_14 в частині застосування ним екстреного гальмування саме у той час, коли він зрозумів, що автомобіль рухається, але дорожня обстановка ним не контрольована внаслідок стану здоров`я, і відбулося це безпосередньо перед та у момент ДТП.
Вказують на те, що судом безпідставно задоволено позовні вимоги представника потерпілої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 до Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «АРКС», оскільки форма та зміст позовної заяви адвоката ОСОБА_9 не відповідають вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства, що є підставою для залишення позовної заяви без розгляду, окрім того, суд, в порушення вимог ст.ст. 62, 63 КПК України, не вжив заходів щодо реального залучення цивільного відповідача та його представника до участі у судовому провадженні під час вирішення зазначеного питання.
В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особи обвинуваченого, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_14 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 років; цивільний позов задовольнити повністю, стягнувши зі ОСОБА_14 на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 1 000 000 грн.
Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що внаслідок злочинних дій обвинуваченого загинула її донька - ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , її мати - ОСОБА_8 отримала тяжкі тілесні ушкодження та стала інвалідом І групи, а вона отримала легкі тілесні ушкодження.
Зазначає, що ОСОБА_14 у своїх показах, які ним були надані в судовому засіданні, був не щирим, приховував правду, постійно намагався себе виправдати та уникнути кримінальної відповідальності.
Швидкість, з якою рухався ОСОБА_14 , згідно із висновком комплексної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № 3548/3549-20 від 8 вересня 2020 року, відповідала мінімальному показнику 83,9-88,0 км/год, що є суттєвим перевищенням швидкості.
Стверджує, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_14 покарання, не в повній мірі враховано тяжкість та суспільну небезпеку вчиненого злочину, також не враховано шкоду, завдану його діями життю та здоров`ю потерпілих.
Вказує на те, що нею було заявлено позовні вимоги до обвинуваченого ОСОБА_14 про стягнення на її користь моральної шкоди в сумі 1 000 000 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_14 загинула її єдина донька, тяжко травмована мати. Їй заподіяно моральну шкоду, адже вона перенесла значні душевні страждання, моральні переживання, психологічний стрес, що суттєво змінили звичний спосіб її життя та потребує додаткових зусиль для його влаштування.
Однак суд, частково задовольняючи цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди, не навів підстав, з яких він не задовольнив цивільний позов в цій частині в повному обсязі.
В апеляційній скарзі представник цивільного відповідача АТ «СК «АРКС» - ОСОБА_11 просить вирок суду в частині задоволення цивільного позову ОСОБА_8 до АТ «СК «АРКС» скасувати, у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та відмовити в задоволенні позовних вимог, роз`яснивши ОСОБА_8 право звернутися до страховика в порядку, визначеному ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що суд першої інстанції не залучав АТ СК АРКС до розгляду цієї справи в якості цивільного відповідача, не надсилав позовної заяви, відповідної ухвали, не повідомляв про дату, час та місце судових засідань, що позбавило страховика подати до суду відзив на позовну заяву, викласти свої заперечення, пояснення, тощо, надати покази та прийняти участь в розгляді цивільного позову.
Зазначає, що про вказане кримінальне провадження та про вирок у цьому провадженні вони дізнались з Єдиного державного реєстру судових рішень.
Стверджує, що суд першої інстанції не врахував та при ухваленні вироку не застосував п.п. 35.1, 35.2 ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що регулюють правовідносини між цивільним позивачем ОСОБА_8 та АТ «СК «АРКС», оскільки ОСОБА_8 до АТ «СК «АРКС» із заявою про страхове відшкодування та документами на підтвердження цієї заяви не зверталася.
Таким чином, оскільки ОСОБА_8 не зверталася до АТ «СК «АРКС» із заявою про страхове відшкодування, страховиком не приймалось рішення по цьому випадку, АТ «СК «АРКС» не порушувало прав цивільного позивача ОСОБА_8 , а відтак, на даний час, відсутні підстави для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів цивільного позивача та оскарження дій АТ «СК «АРКС» в судовому порядку.
Окрім того, суд не звернув уваги на відсутність відповідних документів, які підтверджують позовні вимоги та надають потерпілій ОСОБА_8 право на отримання страхового відшкодування, зокрема, за відсутності Індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю, виданої МСЕК, задовольнив цивільний позов ОСОБА_8 до АТ СК АРКС, та стягнув зі страховика 170 028 грн.
Потерпілою ОСОБА_8 подано заперечення на апеляційні скарги захисників та представника цивільного відповідача, в яких вона просить відмовити у задоволенні цих апеляційних скарг, та залишити без задоволення клопотання захисника ОСОБА_12 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_14 .
Вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 листопада 2021 року ОСОБА_14 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років 6 місяців з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки; також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.
Цим же вироком: - з ОСОБА_14 стягнуто на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 300 000 грн та на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 150 000 грн; - з АТ «СК «АРКС» стягнуто на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності - 170 028 грн.
За обставин, викладених у вироку, 18.08.2020 року приблизно о 20.30 годині, у вечірній час доби, ОСОБА_14 , керуючи технічно справним автомобілем «Mitsubishi Galant», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , виданого 26.01.2017 року, належить ТОВ «Автокредит Плюс», здійснював рух по сухому асфальтобетонному дорожньому покриттю у лівій смузі для руху транспортних засобів проспекту Свободи у Південному районі м. Кам`янське Дніпропетровської області з боку проспекту Ювілейного в напрямку проспекту Аношкіна, проїжджа частина якого має дві смуги для руху в одному напрямку, зі швидкістю приблизно 83,9-88,0 км/год, тобто з перевищенням дозволеної швидкості руху у населеному пункті, тим самим грубо порушуючи вимоги п. 12.4, 12.9 (б) Правил дорожнього руху України.
У зазначені час та місці водій ОСОБА_14 , як учасник дорожнього руху, повинен був керуватись наступними вимогами Правил дорожнього руху України: п. 1.3.: «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»;
п. 1.5.: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
п. 2.3. (б).: «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
п. 12.4.: «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год»;
п. 12.9 (б).: «Водієві забороняється: б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и"»;
п. 18.1.: «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.».
У процесі руху водій ОСОБА_14 , проявляючи злочинну самовпевненість, допустивши крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не виконавши покладені на нього обов`язки, як на водія, грубо порушуючи зазначені вимоги правил дорожнього руху, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожнім знаком 5.35.1. та дорожньою розміткою 1.14.1., не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху та, маючи можливість об`єктивно виявити пішоходів ОСОБА_7 , малолітню ОСОБА_17 та ОСОБА_8 , які рухались нерегульованим пішохідним переходом, справа наліво відносно руху автомобіля, завчасно не вжив усіх можливих дій для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, щоб надати дорогу пішоходам, які рухаються по нерегульованому пішохідному переходу, в результаті чого в районі будинку № 79 по проспекту Свободи в м. Кам`янське здійснив наїзд передньою частиною автомобіля «Mitsubishi Galant», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на пішоходів ОСОБА_7 , малолітню ОСОБА_17 та ОСОБА_8 .
Порушення вимог п. 18.1. Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_14 знаходиться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної події, внаслідок якої малолітній ОСОБА_17 спричинено тілесні ушкодження: сполучена тупа травма тіла: закрита внутрішньочерепна травма, садна: на обличчі зліва, з крововиливами в м`які тканини голови в лобній області зліва та в потиличній області зліва, крововиливи під м`якими мозковими оболонками, тупа травма шиї: розрив шийного відділу хребта між 6-м та 7-м шийними хребцями з крововиливом навколо тканин, крововиливи у товщі спинного мозку, садна на передньо-лівій поверхні тулуба та лівого стегна, внутрішній та передньо-внутрішній поверхні правого колінного суглобу, на задній поверхні лівого ліктьового суглобу з крововиливами у м`які тканини, яка призвела до зупинки дихання, гіпоксії та смерті мозку, зупинки серцевої діяльності, що спричинило смерть малолітньої ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 18.08.2020 року о 21.25 годині у Комунальному некомерційному підприємстві Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» за адресою: Дніпропетровська область, вулиця В`ячеслава Чорновола, 79А.
Внаслідок дорожньо-транспортної події пішоходу ОСОБА_8 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: тяжкої сумісної тупої травми тіла: закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 3-го ступеню, субарахноїдального крововиливу, дрібних вогнищ забиття речовини головного мозку в лобно-скроневій частці ліворуч, внутрішньо-мозкової гематоми в скроневій частці ліворуч з проривом в шлуночкову систему, дислокаційного синдрому (зміщення речовини головного мозку праворуч), гострої субдуральної гематоми малого об`єму ліворуч, лінійного перелому скроневої кістки ліворуч, перелому потиличної кістки праворуч з переходом на основу черепу, закритих переломів суглобових відростків нижньої щелепи праворуч та ліворуч, набряку м`яких тканин в лобній області, забійної рани підборіддя, закритого перелому тіла правої ключиці в середній третині зі зміщенням уламків, закритої травми грудної клітини з переломами 3-го, 4-го та 5-го ребер праворуч зі зміщенням уламків та явищами правостороннього пневмотораксу, закритої травми тазу: закритого перелому сідничної кістки праворуч з задовільним стоянням уламків, масивної ділянки осаднення в поперековій області з переходом на таз, закритого перелому зовнішнього виростку лівої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків, закритих переломів виростків правої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків, набряку м`яких тканин правого колінного суглобу, численних синців та саден тильної поверхні обох кистей рук, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.
Пішоходу ОСОБА_7 внаслідок дорожньо-транспортної події спричинено тілесні ушкодження у вигляді: тупої травми кінцівок: 14-ти саден та ділянок осаднення: в поперековій області ліворуч, в проекції тіла лівої лопатки, на задній поверхні лівого плеча у нижній третині з переходом на ліктьовий суглоб та далі у верхню третину лівого передпліччя, на задньо-внутрішній поверхні лівого передпліччя у нижній третині, на тильній поверхні лівої кисті в проекції голівки 4-ї п`ясної кістки, на передній поверхні правого променево-зап`ясткового суглобу, на тильній поверхні правої кисті на суглобовій поверхні між нігтьовою та основною фалангами 4, 5-го пальців, на задній поверхні правого ліктьового суглобу, на зовнішньо-передній поверхні правого гомілковостопного суглобу, 10-ти синців: на задній поверхні лівого ліктьового суглобу, на тильній поверхні лівої кисті в проекції 3 - 5-ї п`ясних кісток, на задній поверхні правого передпліччя у верхній третині, на передній поверхні правого передпліччя у нижній третині з переходом на променево-зап`ястковий суглоб, на передньо-внутрішній поверхні правої гомілки в середній третині, на передній поверхні правої гомілки у нижній третині, на передній поверхні лівого колінного суглобу з переходом на стегно та гомілку, а також зовнішню та внутрішню поверхню вищевказаних ділянок, у верхньо-внутрішніх квадрантах правої та лівої сідниці, що за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.
Заслухавши суддю-доповідача, захисників, які підтримали доводи своїх апеляційних скарг, а саме захисник ОСОБА_12 просив призначити новий розгляд в суді першої інстанції, а захисник ОСОБА_13 - закрити кримінальне провадження, а також підтримали апеляційну скаргу представника цивільного відповідача, та заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_7 , обвинуваченого, який просив призначити новий розгляд в суді першої інстанції, потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їх представників, які підтримали апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 та заперечували щодо задоволення інших апеляційних скарг, представника цивільного відповідача, яка підтримала свою апеляційну скаргу, прокурора, яка заперечувала щодо задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисників та потерпілої не підлягають задоволенню, а апеляційна скарга представника цивільного відповідача підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Згідно із ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.

Доводи захисників щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, які обгрунтовані тим, що обвинувачений ОСОБА_14 під час наїзду на потерпілих втратив свідомість, що підтверджується показами потерпілої ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_16 та висновком експерта, відповідно до якого, при наявних у ОСОБА_14 захворюваннях, існує ризик (хоча і низький) втрати ним свідомості, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами, яким судом було надано належну оцінку.

Так, потерпіла ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції зазначила, що вона не згодна з доводами захисників обвинуваченого щодо втрати ОСОБА_14 свідомості під час руху, оскільки дії обвинуваченого перед дорожньо-транспортною пригодою про це не свідчили, так як ОСОБА_14 плавно змінив напрямок руху та за межі дорожнього покриття він не виїжджав, а тому покази, надані нею в суді першої інстанції, не правильно сприйняті стороною захисту.

За показами свідка ОСОБА_16 , які ним були надані в суді першої інстанції, після дорожньо-транспортної пригоди він підійшов до автомобіля та побачив ОСОБА_14 , який сидів за кермом цього автомобіля та дивився вперед, після чого виходив із автомобіля, що на думку колегії суддів не свідчить про втрату ним свідомості, та тільки коли приїхали працівники поліції обвинувачений повідомив їм про те, що за кермом автомобіля втратив свідомість.

Відповідно до висновку експерта № 155 від 28.09.2020 року ОСОБА_14 страждає на певні захворювання, ризик втрати свідомості при встановлених захворюваннях існує, але є низьким.

Разом з цим, у вказаному висновку експерта також зазначено, що, враховуючи характер встановлених захворювань, їх клінічний перебіг, відсутність різких ортостатичних змін (положення тіла сидячи під час керування транспортним засобом до моменту дорожньо-транспортної події), патологічних змін вертебральних артерій, а також відсутність ознак статико-координаторних порушень протягом часу гальмування (чітко виражений, без розривів, однорідного кольору слід гальмування) - будь-яких об`єктивних медичних даних про можливу втрату свідомості (неконтрольований стан) не встановлено (а.п. 218 226 т. 2).

Таким чином, колегія суддів вважає, що ані покази потерпілої ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_16 , ані висновок експерта № 155 від 28.09.2020 року не свідчать про можливу втрату свідомості обвинуваченим на момент події ДТП.
Окрім того, відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № 3691-20 від 10.09.2020 року, в даній дорожній обстановці, при заданих вихідних даних, водій автомобіля «Mitsubishi Galant» ОСОБА_14 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішоходів шляхом дотримання вимог п.18.1 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній обстановці дії водія автомобіля «Mitsubishi Galant» ОСОБА_14 не відповідали вимогам п. 12.4, п. 12.9 «б», п. 18.1 Правил дорожнього руху України, а дії, що не відповідали вимогам п. 18.1 Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору, перебували у причинному зв`язку з наїздом на пішоходів (а.п. 197-200 т.2).

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що вказані у вироку та досліджені в ході судового розгляду в суді першої інстанції докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого складу інкримінованого йому кримінального правопорушення та доведеності вини у його вчиненні.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про винуватість обвинуваченого ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а тому не вбачає причин для скасування вироку суду та задоволення апеляційних скарг захисників.
Що стосується виду та розміру призначеного обвинуваченому ОСОБА_14 покарання, то воно відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, оскільки при його призначенні судом першої інстанції були враховані: тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, наслідки вчиненого ним кримінального правопорушення; обставину, що пом`якшує покарання - добровільне часткове відшкодування шкоди; обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.
У сукупності наведених обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим призначення судом першої інстанції покарання ОСОБА_14 за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років 6 місяців з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.
Посилання потерпілої ОСОБА_7 на те, що, при призначенні покарання, суд першої інстанції не в повній мірі взяв до уваги обставини та тяжкість вчиненого злочину, його наслідки, відсутність щирого каяття обвинуваченого є безпідставним, оскільки судом першої інстанції покарання ОСОБА_14 призначено відповідно до вимог ч.1 ст.65 КК України, з фактичним врахуванням обставин кримінального правопорушення та призначенням обвинуваченому реального покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців, що перевищує мінімальну межу санкції ч.2 ст.286 КК України.
Призначення покарання у максимальному розмірі не буде враховувати особу обвинуваченого, який не судимий, добровільно відшкодував частково шкоду та відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого.
Таким чином, вимога потерпілої щодо призначення більш суворого покарання, про що просить потерпіла, не свідчить про те, що призначене покарання є явно несправедливим, оскільки судом фактично враховані всі обставини при призначенні покарання.
Враховуючи встановлені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченому покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення, а тому не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги потерпілої в цій частині, вважаючи доводи останньої не обґрунтованими.
Що стосується рішення суду першої інстанції щодо розгляду цивільних позовів потерпілої ОСОБА_7 до ОСОБА_14 про відшкодування моральної шкоди, а також ОСОБА_8 до АТ Страхова компанія АРКС про відшкодування шкоди, пов`язаної зі стійкою втратою працездатності, то колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом та із застосуванням норм Цивільного процесуального кодексу України, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Частиною 1 ст. 129 КПК передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до вимог абзацу 7 п. 2 ч. 3 та абзацу 6 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову та рішення про цивільній позов.

Тобто, відповідно до вимог вказаних вище статей кримінального процесуального закону суд повинен навести у вироку мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову, якими доказами це підтверджується, а також навести відповідні розрахунки сум, які підлягають стягненню, вказавши матеріальний закон, на підставі якого вирішено цивільний позов.
З матеріалів провадження вбачається, що потерпілою ОСОБА_7 заявлено цивільний позов, в якому вона просила стягнути зі ОСОБА_14 на її користь моральну шкоду у розмірі 1 000 000 грн.
Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 , всебічно з`ясував усі обставини при його вирішенні, оскільки врахував обставини провадження, а саме неправомірні дії обвинуваченого, які призвели до фізичних, душевних, емоційних та моральних страждань потерпілої ОСОБА_7 , перенесених нею у результаті загибелі доньки, часткове відшкодування шкоди обвинуваченим у розмірі 60 000 грн, у зв`язку з чим суд обгрунтовано стягнув на користь потерпілої ОСОБА_7 300 000 грн на відшкодування моральної шкоди, а тому доводи потерпілої ОСОБА_7 в цій частині також є безпідставними.
Отримання потерпілою ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень не охоплюється диспозицією ст.286 КК України та не є кримінально караним, а тому стягнення моральної шкоди у зв`язку із цими обставинами не є обгрунтованим.
Отримання тілесних ушкоджень матір`ю потерпілої ОСОБА_7 також не є підставою для підвищення розміру моральної шкоди, оскільки мати потерпілої - ОСОБА_8 також визнана потерпілою та на її користь стягнено моральну шкоду.
Окрім того, відповідно до матеріалів провадження, представником потерпілої ОСОБА_8 - адвокатом ОСОБА_9 заявлено цивільний позов, в якому він просив залучити АТ Страхова компанія АРКС в якості цивільного відповідача та стягнути з АТ Страхова компанія АРКС на користь потерпілої ОСОБА_8 шкоду, пов`язану зі стійкою втратою працездатності у розмірі 170 028 грн, оскільки автомобіль «Mitsubishi Galant», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на час дорожньо-транспортної пригоди був застрахований.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що автомобіль «Mitsubishi Galant», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на час дорожньо-транспортної пригоди був застрахований, що підтверджується полісом обов`язкового страхування № 102957048, виданий АТ Страхова компанія АРКС, при цьому зазначена інформація міститься у відкритому доступі на сайті Моторне (транспортне) страхове бюро України, однак, ця страхова компанія не була залучена до участі у справі, хоча позивач про вказану страхову компанію зазначав у позовній заяві, що не було взято судом першої інстанції до уваги.
З урахуванням зазначеної обставини залишились поза увагою суду та не з`ясовані обставини щодо належного відповідача, порядку відшкодування моральної шкоди, пов`язаної зі стійкою втратою працездатності потерпілої, чи мало місце звернення до страховика.
Такий висновок відповідає усталеній практиці Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року; постанова Верховного Суду від 17.02.2021 року, справа № 753/11069/16-ц; постанова Верховного Суду від 27.03.2021 року, справа №523/3212/19; постанова Верховного Суду від 05.08.2021 року, справа № 523/13774/18).
Відповідно до п. 57 правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 04.07.2018 року, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). При цьому у разі невиконання чи неналежного виконання страхувальником обов`язку щодо своєчасного повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника (підпункт 38.1.1 («ґ») пункту 38.1. статті 38 зазначеного Закону).
З урахуванням вказаного, судове рішення в частині цивільного позову ОСОБА_8 до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія АРКС не можна визнати законним, обґрунтованим і вмотивованим у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому апеляційна скарга представника цивільного позивача підлягає частковому задоволенню.
Підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно із ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього Кодексу.
Колегія суддів позбавлена можливості винесення кінцевого рішення в частині цивільних позовів у цьому кримінальному провадженні, оскільки страхова компанія на час ухвалення вироку не була залучена до участі у судовому засіданні.
Виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п. п. 1, 2 ч.1 ст. 7 КПК України, вирок підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_8 про стягнення шкоди, пов`язаної зі стійкою втратою працездатності, і призначення нового розгляду у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Під час нового розгляду позову в порядку цивільного судочинства суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, ретельно з використанням усіх процесуальних можливостей, безпосередньо дослідити докази, дати їм належну оцінку, та з дотриманням положень процесуального закону ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги захисників ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 , потерпілої ОСОБА_7 на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 листопада 2021 року залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу представника цивільного відповідача АТ Страхова компанія АРКС - ОСОБА_11 на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 листопада 2021 року задовольнити частково.
Вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 листопада 2021 року щодо ОСОБА_14 - в частині розгляду позовних вимог ОСОБА_8 до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія АРКС про стягнення шкоди, пов`язаної зі стійкою втратою працездатності - скасувати, призначити в цій частині новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - з моменту отримання копії судового рішення.
Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4