Справа № 333/5025/16-к
Провадження № 1-кс/333/767/21
УХВАЛА
Іменем України

22 грудня 2021 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Запоріжжя, клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0004691 від 19 вересня 2016 року за ч. 1 ст. 190 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя із клопотанням про скасування арешту на квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 у кримінальному провадженні 0004691 від 19 вересня 2016 року за ч. 1 ст. 190 КК України, накладений ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 вересня 2016 року.

В обґрунтування клопотання вказано наступне.

ОСОБА_6 звернувся до органів поліції із заявою. 19 вересня 2016 року було розпочато кримінальне провадження №0004691 за ч. 1 ст. 190 КК України. У вказаному кримінальному провадженні, ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 вересня 2016 року (справа №333/5025/16-к) був накладений арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . На теперішній час квартира за адресою: АДРЕСА_1 перебуває у спільній власності ОСОБА_6 та ОСОБА_5 по 1/2 квартири відповідно.

З метою реалізації свого права власності ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з клопотанням про зняття арешту з вказаної квартири повністю.

Разом з тим, ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя (справа № 333/5025/16-к) від 11.11.2020 року вказане клопотання було задоволено лише частково, та знято арешт лише з 1/2 частини квартири, яка належить ОСОБА_6 , відмовивши при цьому в задоволенні клопотанні про скасування арешту з 1/2 частини квартири яка належить ОСОБА_5 . Відмовляючи у задоволенні клопотання про зняття арешту з половини квартири, що належить ОСОБА_5 , слідчий суддя виходив з того, що рішенням у цивільній справі №333/5013/16 визнано право власності на іншу частину даної квартири за ОСОБА_7 , проте вона не зареєструвала своє право власності на неї. Також зазначено, що дані обставини свідчать про можливість втрати іншої частини майна, оскільки за реєстром вона належить власнику, який втратив право власності за рішенням суду.
Разом з тим такі висновки слідчого судді не ґрунтуються на суті рішенні прийнятого у цивільній справі №333/5013/16.

Так, у провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебувала цивільна справі № 333/5013/16 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , третьої особи приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_9 , про поділ спільного майна подружжя, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 та витребування частини квартири з чужого незаконного володіння.
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2017 року позов задоволено. Поділено спільне майно подружжя: квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , визнавши за кожним з них право власності на 1/2 частину вказаної квартири. Договір купівлі-продажу квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 07 квітня 2016 року між ОСОБА_8 , який на підставі довіреності діяв від імені ОСОБА_7 , та ОСОБА_10 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_11 , реєстровий № 541, визнано недійсним. Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя залишено без змін постановою Апеляційного суду Запорізької області від 19 квітня 2018 року.
Таким чином, при розгляді цивільної справи було захищено порушені майнові права ОСОБА_6 . Так, судами було встановлено, що ОСОБА_6 , як одному з подружжя належить 1/2 квартири за адресою: АДРЕСА_1 , і цю частку нерухомого майна слід з витребувати у добросовісного набувача - ОСОБА_5 .
Тому вирішуючи питання, щодо витребування 1/2 частини квартири з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки в судовому засіданні встановлено, що вказана частина спірної квартира вибула з володіння ОСОБА_6 не з його волі, вказані вимоги є доведеними та підлягають задоволенню відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Разом з тим, 1/2 квартири, яка була набута з власності ОСОБА_7 не підлягає витребуванню у доброчесного набувача ОСОБА_5 в силу вищезазначеної ст. 388 ЦК України. Оскільки вибула з володіння ОСОБА_7 з її волі та більш того свою половину квартири вона мала право відчужувати та розпоряджатись нею по своєму переконанню.

Крім того, суд визнав право власності за обома учасниками подружжя ОСОБА_12 , саме на момент придбання квартири, під час перебування у шлюбі, а саме на 19 грудня 2002 року, та в подальшому ОСОБА_7 розпорядилась своєю часткою квартири. За договором купівлі-продажу квартири, укладеним 07.04.2016 року - ОСОБА_10 , який в подальшому продав вказану квартиру ОСОБА_5 (договір 10.06.2016 р.)

За вказаною цивільною справою ОСОБА_5 не був позбавлений права приватної власності на 1/2 квартири, яку він набув від ОСОБА_7 , а сам договір купівлі-продажу квартири від 10.06.2016 року, за яким ОСОБА_5 набув право власності на квартиру, не було визнано недійсним.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_3 підтримав клопотання та просив його задовольнити з підстав, викладених у клопотанні.

Прокурор заперечив проти задоволення клопотання, надавши відповідь на запит, згідно якого на теперішній час особовим складом СВ ВП № 4 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області здійснюється перевірка за паперовим супровідними листами з метою встановлення можливого місця знаходження кримінального провадження № 004691та перевірка на можливу наявність в архіві кримінальних проваджень СВ ВП № 4 ЗРУП.

Слідчий, будучі своєчасно та належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду клопотання, у судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши пояснення адвоката ОСОБА_3 , прокурора, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому Кримінальним процесуальним кодексом порядку (ч. 1 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, відповідно до якої речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Між тим, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.

Слідчим суддею встановлено, що за клопотанням слідчого Комунарського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21.09.2016 року у справі № 333/5025/16-к (провадження № 1-кс/333/1045/20) накладено арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2020 року у справі № 333/5025/16-к знято арешт лише з частини квартири, яка належить ОСОБА_6 .

Станом на дату звернення адвоката ОСОБА_3 до суду із заявою про скасування арешту, арешт, накладений на квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_5 як добросовісному набувачу, не скасовано.

Арешт на зазначене майно накладено відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, за наявності на час розгляду клопотання про арешт майна підстав вважати, що зазначена квартира є об`єктом ймовірно вчиненого кримінального правопорушення, по якому здійснюється досудове розслідування, отже відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, та метою такого арешту є необхідність її збереження від незаконного відчуження.

Постановляючи ухвалу про арешт майна, слідчий суддя зазначив, що на даному (початковому) етапі досудового розслідування такий захід забезпечення кримінального провадження, як арешт вказаної квартири, є необхідним для збереження вказаної квартири від її незаконного відчуження.

При вирішенні клопотання про скасування арешту майна, слідчий суддя враховує підстави для арешту майна, зокрема, що арешт майна застосовується з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21.02.1986 у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Під час розгляду клопотання адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна прокурором не надано доказів того, що з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня розгляду слідчим суддею клопотання ОСОБА_5 , повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України будь якій особі, при цьому з моменту початку досудового розслідування пройшло більше 5 років, а на момент розгляду клопотання взагалі неможливо встановити місцезнаходження самих матеріалів кримінального провадження.

Прокурором в ході розгляду клопотання про скасування арешту майна не спростовано доводів заявника про те, що ОСОБА_5 є добросовісним набувачем квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

З поданих учасниками провадження слідчому судді документів вбачається, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2017 року по справі № 333/5013/16 визначено право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , визнавши за кожним з них право власності на 1/2 частину вказаної квартири. Разом з тим, квартири, яка була набута з власності ОСОБА_7 не підлягає витребуванню у доброчесного набувача ОСОБА_5 в силу ст. 388 ЦК України, оскільки вибула з володіння ОСОБА_7 з її волі.

За таких обставин, з огляду на тимчасовий характер заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема, арешту майна, що відповідає положенню ст. 174 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку, що обставини враховані слідчим суддею при накладені арешту на майно, про яке йдеться у клопотанні, перестали існувати і в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Враховуючи вищезазначене, виходячи з мети застосування заходів забезпечення кримінального провадження, якою є досягнення дієвості цього провадження, відповідно до положення ст. 131 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість поданого клопотання про скасування арешту майна, у зв`язку з чим вважає за необхідне його задовольнити.

Керуючись ст.ст. 107, 170-174, 309 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:
Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0004691 від 19 вересня 2016 року за ч. 1 ст. 190 КК України - задовольнити.
Скасувати арешт на квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 , накладений ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 вересня 2016 року у справі № 333/5025/16-к.
Ухвала оскарженню не підлягає і заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження у суді.
Повний текст ухвали складено 22 грудня 2021 року.

Слідчий суддя
Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1