Справа № № 585/133/22
Номер провадження 1-в/585/30/22
У Х В А Л А
І М Е Н ЕМ У К Р АЇ Н И
23 лютого 2022 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю прокурора ОСОБА_2 , засудженого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , секретаря судового засідання ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ромни у режимі відеоконференцзв`язку із ДУ «Роменська виправна колонія» (№56) матеріали клопотання ОСОБА_3 про звільнення від подальшого відбування покарання у виді довічного позбавлення волі, призначеного вироком Апеляційного суду Донецької області від 29 вересня 2003 року,

В С Т А Н О В И В:

До Роменського міськрайонного суду Сумської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_3 , згідно якого останній просить звільнити його від подальшого відбування покарання у виді довічного позбавлення волі, призначеного вироком Апеляційного суду Донецької області від 29 вересня 2003 року.

В обґрунтування клопотання ОСОБА_3 вказує, що вироком Апеляційного суду Донецької області від 29 вересня 2003 року він засуджений до довічного позбавлення волі. Рішеннями Європейського суду з прав людини від 12.03.2019 року у справі «Пєтухов проти України № 2», від 08.07.2021 року у справі «Сілі проти України», від 16.12.2021 року у справі «Карпенко І.І. проти України» та іншими рішеннями довічне, як вид покарання в Україні визнано порушенням ст. 3 Європейської конвенції в зв`язку з не зменшенням даного виду покарання та відсутністю реальної можливості звільнення. Відповідно ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» норми міжнародного права мають пріоритет над нормами внутрішнього права України. Відповідно ст. 27 Віденської конвенції «Про право міжнародних договорів», держава учасник договору не може посилатися на положення свого внутрішнього законодавства в якості виправдання для невиконання договору. Викладені норми дають підстави вимагати від України в особі суду першої інстанції усунути відносно нього порушення шляхом винесення рішення про його дострокове звільнення.

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав клопотання і просив задовольнити. Підтвердив обґрунтування вказані в клопотанні. Просив застосувати до нього дію будь-якої статті КК України, наприклад ст.ст. 80, 81, 82 КК України, для його звільнення від подальшого відбування покарання, на розсуд суду.

Прокурор вважав, що клопотання не обґрунтоване і задоволенню не підлягає.

Захисник клопотання підтримав і просив задоволити. Підтримав обґрунтування, наведені в клопотанні.

Згідно матеріалів особової справи встановлено, що ОСОБА_3 засуджений вироком Апеляційного суду Донецької області від 29 вересня 2003 року за ст.ст. 263 ч. 1, 194 ч. 2, 185 ч. 2, 115 ч. 2 п. 1, 70 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі.

Як вбачається з довідки про початок та закінчення строку покарання і про відбуту частину покарання Державної установи «Роменська ВК №56» від 28.01.2022, ОСОБА_3 засуджений 29.09.2003 Апеляційним судом Донецької області (з урахуванням ухвали Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12.01.2018) за ст.ст. 263 ч. 1, 194 ч. 2, 185 ч. 2, 115 ч. 2 п. 1, 70 КК України до довічного позбавлення волі із зарахуванням в строк з 05.04.2002 р. по 27.01.2005 р. включно згідно ст.. 72 ч. 5 КК України, початок строку: 05.04.2002 р., станом на 23.02.2022 р. відбув 22 роки 8 місяців 10 днів.

Вирішуючи клопотання суд вважає, що доводи засудженого з посиланням на рішення Європейського суду з прав людини «Пєтухов проти України № 2» про те, що ув`язнення, яке не передбачає кінцевої конкретної дати, є порушенням ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не можуть бути підставою для дострокового звільнення покарання.

У своїй постанові від 15 травня 2019 року (реєстраційний номер 82120695) Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що 12 березня 2019 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Петухов проти України» («Petukhov v. Ukraine», заява № 41216/13). У цьому рішенні ЄСПЛ визнав, що довічне позбавлення волі засудженого без гарантування йому права перегляду вироку в частині скорочення строку відбування такого покарання та перспективи можливого звільнення суперечить статті 3 Конвенції. Для вирішення цієї проблеми держава повинна буде вжити заходи загального характеру: реформувати систему перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, так, щоби гарантувати у кожному конкретному випадку дослідження того, чи ґрунтується їх тривале ув`язнення на законних пенологічних підставах, а також, щоби дати можливість цим засудженим з певною мірою визначеності передбачати, що вони мають зробити для того, аби питання про їхнє звільнення було розглянуте, та за яких саме умов відповідно до стандартів, вироблених у практиці ЄСПЛ (§ 194).

Системний аналіз кримінального процесуального законодавства України дає підстави для висновку, що до компетенції судді місцевого суду, на даний час, не відноситься розгляд і вирішення питання про дострокове звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі. При цьому суд виходить з принципу правової визначеності, який є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права, який знайшов своє закріплення у практиці Конституційного Суду України і рішеннях Європейського суду з прав людини, оскільки при вирішенні такого клопотання суд повинен діяти відповідно до точного змісту норми права, яку він застосував, у межах своєї компетенції, суворо дотримуючись процедури розгляду клопотання, тобто виходити з принципу законності.

Лише за умови внесення змін до національного законодавства щодо можливості дострокового звільнення засуджених від покарання у виді позбавлення або заміни такого покарання на більш м`яке вирішення таких питань можливе в порядку діючих статей 537, 539 КПК України.

Доводи ОСОБА_3 та його захисника з приводу практики встановленої Європейським судом з прав людини, та конкретних справ, не можуть бути взяті до уваги, оскільки рішення Європейського суду з прав людини у конкретних справах перш за все стосується обов`язку держави виконати це рішення, а не обов`язку суду усувати певні законодавчі прогалини своїм рішенням.

Не можуть бути взяті до уваги й інші доводи клопотання, оскільки на сьогоднішній день КК України та КПК України, не визначають за судом права і можливості дострокового звільнення особи засудженої до покарання у виді довічного позбавлення волі, так як і не визначають процесуальної процедури вирішення даного питання, у зв`язку з чим суд не вправі перебирати на себе повноваження, що не віднесені до компетенції суду, зокрема прийняття рішень не передбачених законодавством України.

За таких обставин, підстави для задоволення клопотання відсутні.

Керуючись ст.ст.7, 9, 52, 54, 78, 376, 537, 539 КПК України, ст.ст. 80, 81, 82 КК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання ОСОБА_3 про звільнення від подальшого відбування покарання у виді довічного позбавлення волі, призначеного вироком Апеляційного суду Донецької області від 29 вересня 2003 року - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду через Роменський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 7 днів з дня оголошення ухвали суду, засудженим - з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги ухвала набирає законної сили в день розгляду справи апеляційним судом, якщо таку не було скасовано.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО

МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_6