Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/372/21 Слідчий суддя ОСОБА_1
Категоріяст.185 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2021 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
підозрюваного ОСОБА_8 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27 вересня 2021 року, якою стосовно підозрюваного

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Долинська, Долинського району, Кіровоградської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, працюючого охоронцем у Знам`янському загоні воєнізованої охорони в м. Долинська, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрований та проживає: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000260 від 25.09.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України строком на 60 днів, а саме з 11 год. 55 хв. 25.09.2021 р. до 11 год. 55 хв. 23.11.2021 р, без визначення розміру застави,

В С Т А Н О В И Л А:

Слідчий слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_9 звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 ,підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.
В обґрунтування клопотання зазначив, що в провадженні слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області знаходяться матеріали досудового розслідування, внесеного до ЄРДР № 0000260 від 25.09.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.
Органом досудового розслідуванням ОСОБА_8 повідомлено про підозру в тому, що він 25.09.2021 близько 4 години 40 хвилин. в порушення вимог п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України (далі ПДР України) (п. 2.9. Водію забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння) та п. 2.1 (а) ПДР України (п.2.1 Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії), перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (згідно акту огляду на стан алкогольного сп`яніння від 25.09.2021 - 1.69 ‰) та не маючи при собі посвідчення водія на право керування транспортними засобами відповідної категорії, керував легковим автомобілем «Audi A4» з іноземною реєстрацією НОМЕР_1 та здійснював перевезення пасажирів, а саме: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .
Так, під час руху на вказаному автомобілі по вулиці Чумацький Шлях в місті Долинська, Кропивницького (колишнього Долинського) району ОСОБА_8 , грубо порушуючи вимоги п.п. 1.5, 2.3 (б) і (д) ПДР (п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну…, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху) через наявний стан алкогольного сп`яніння, позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати транспортним засобом, щоб мати можливість постійно контролювати напрямок його руху, та не створювати небезпеки іншим учасникам дорожнього руху.
В результаті недотримання вищезазначених вимог ПДР України та одночасно порушуючи вимоги п. 12.1 ПДР України (п. 12.1 Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним), при проїзді заокруглення проїзної частини дороги ліворуч щодо напрямку його руху, ОСОБА_8 перевищив допустиму та безпечну швидкість в даних дорожніх умовах, не впорався з керуванням транспортного засобу та на відстані 21,4 м. від буд. АДРЕСА_2 , допустив його виїзд за межі проїзної частини дороги на праве узбіччя, після чого автомобіль проїхавши частково по узбіччю повернувся на проїзну частину, де більше ніж через 50 метрів знову виїхав на праве узбіччя та відбулось контактування з бетонним блоком, як наслідок подальше перекидання транспортного засобу.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Audi A4» з іноземною реєстрацією НОМЕР_1 ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 отримав тілесні ушкодження від яких загинула на місці події та пасажирка ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 отримала тілесні ушкодження та була госпіталізована до медичного закладу.
Таким чином, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, якщо вони спричинили смерть потерпілого.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27 вересня 2021 року задоволено клопотання слідчого та стосовно підозрюваного ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, без визначення розміру застави.
Вказана Ухвала мотивована тим, що слідчим суддею встановлено існування наступних ризиків, передбачених:
- п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість підозрюваним переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, тобто ухилятися від кримінальної відповідальності, оскільки він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, покарання за вчинення якого передбачено у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до десяти років, а тому підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин, усвідомлюючи тяжкість кримінального правопорушення та розуміючи міру покарання, яка може бути до нього застосована, у разі ухвалення обвинувального вироку;
- п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість підозрюваною впливати на потерпілих та свідків, які в судовому засіданні ще не допитувалися, а тому існує об`єктивна ймовірність впливу підозрюваного на останніх з метою надання ними свідчень на його користь, що дозволить йому уникнути відповідальності.
Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя не вбачає підстав для визначення розміру застави, оскільки ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою його підзахисному обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем його проживання. В разі, якщо суд дійде до висновку про неможливість застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, просить визначити заставу в розмірі, передбаченому п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що в жодному із додатків до клопотання не міститься будь-якого обґрунтовування ризиків, передбачені ст.177 КПК України, які вказані в клопотанні (п.2 ч.1 ст.194 КПК України). Також матеріали клопотання не вказують про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (п.3 ч.1 ст.194 КПК України).

Із змісту клопотання, не зрозуміло на які саме слідчі дії за участю потерпілого, у цьому ж кримінальному провадженні орган досудового розслідування буде проводити, а підозрюваний може вплинути.

В зв`язку з зазначеним, ризик щодо незаконного впливу є відсутнім, надуманим та нічим не обґрунтованим.

Ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду повністю спростовується нижчепереліченими доказами, які характеризують особу підозрюваного.

Більш того, як вже було зазначено, доказів чи обґрунтування можливості здійснення підозрюваним вказаних дій до клопотання не надано в зв`язку з їх відсутністю.

Думка щодо ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином також не підтверджується у спосіб, визначений КПК України.

В клопотанні слідчий зазначив наявність ризику перешкоджання кримінальному провадженню. Зазначена підстава є надуманою, неконкретною. Взагалі, в клопотанні не зазначено та необґрунтовано яким чином, підозрюваний може перешкоджати слідству у даному кримінальному провадженні.

В узагальненні ВССУ «Про судову практику застосування судами першої та апеляційної інстанцій процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою» висловлено наступну правову позицію. Так, ВССУ зазначає, що згідно результатів аналізу судової практики, суди в ухвалах про продовження строку тримання під вартою не співвідносять доцільність подальшого застосування тримання під вартою з особливістю тих дій, які слід провести для завершення провадження. Як правило, суд обмежується вказівкою на те, що строк застосування запобіжного заходу спливає, а судове провадження в межах цих строків завершити неможливо. При цьому, досить часто така мотивація відповідної ухвали не деталізує питання щодо того, які складності виникли в суду, що не дозволяють завершити провадження, а також те, яким чином це пов`язано з ризиками, що зумовлюють подальше застосування тримання під вартою.

Крім вказаного, самі матеріали клопотання спростовують наявність зазначених в ньому ризиків.

Під час виступу в судовому засіданні в обґрунтування клопотання слідчого про тримання під вартою ОСОБА_8 , процесуальний прокурор вказав про те, що підозрюваний може впливати та може переховуватись від слідства. Вказані слова є «ймовірними припущеннями».

Стосовно тяжкості злочину, у вчиненні якого обвинувачується особа, як підставу для обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, прошу звернути увагу на наступне. Конституційний суд України в рішенні у справі про врахування тяжкості злочину при застосуванні запобіжного заходу від 8 липня 2003 року N 14-рп/2003, зробив категоричний висновок про те, що тяжкість злочину не є самодостатньою підставою для обрання запобіжного заходу.

Стороною захисту були надані документи, які характеризують особу підозрюваного, та з яких вбачається що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, працює та позитивно характеризується по місту роботи. Підозрюваний перебуває -в шлюбі та має на утриманні двох малолітніх дітей, одне народилось на світ тільки 21.09.2021 року.
Вказані обставини в своїй сукупності вказують про існування міцних соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців та свідчать про наявність у підозрюваного факторів та моральних цінностей, які однозначно вказують на те, що він не буде переховуватись від слідства та суду та вчинювати будь-які інші дії спрямовані на перешкоджання кримінальному провадженню, щодо нього або інших осіб.
Крім того, орган досудового слідства долучив під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у Ленінському районному суді протокол допиту потерпілої, який начебто підтверджує обґрунтованість оголошеної підозри.

Заслухавши доповідача, підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та вважає, що слідчий суддя обґрунтовано застосував до ОСОБА_8 запобіжний захід, саме у вигляді тримання під вартою, перевіривши матеріали клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу, які надійшли із районного суду та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення,з таких підстав.

Відповідно до ст. 183 ч. 1, 2 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризиками, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно ст. 177 ч. 1 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути розбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.
Згідно ст. 6 ч. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Проте, враховуючи обставини справи, апеляційний суд вважає, що по справі наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного. При цьому, колегія суддів оцінює суворість можливого призначеного покарання ОСОБА_8 в подальшому та визнає за реальну небезпеку можливість його ухилення від правосуддя у разі зміни, обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Вищезазначені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу в триманні підозрюваного під вартою. Підстав для обрання більш м`якого запобіжного заходу не вбачається.

В суді апеляційної інстанції підозрюваний та сторона захисту вказували на необґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Тяжкість злочину у якому підозрюється ОСОБА_8 в сукупності з мірою покарання, яка загрожує у разі визнання його винуватим, свідчать про наявність високого ступеню ризиків переховування його від суду та незаконного впливу на свідків.
Ризик переховування підозрюваного ОСОБА_8 від органу досудового розслідування та/або суду продовжує існувати та обумовлений тяжкістю ймовірного покарання та суворістю можливого вироку.

Так, ОСОБА_8 розуміючи, що злочин передбачений ч. 3 ст. 286-1 КК України є тяжким злочином, санкцією якого передбачено позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до десяти років, враховуючи відсутність обставин, які пом`якшують покарання та наявність обставини, яка обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння може вчинити спроби направленні на переховування від суду.
При встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілого слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України.

З огляду на зазначені положення закону, ризик впливу на свідків та потерпілого існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

При цьому, як ОСОБА_8 добре зазнає потерпілу, проживає із потерпілими в одному населеному пункті, тому є вагомі підстави вважати, що у разі застосування до обвинуваченого альтернативного по відношенню до тримання під вартою запобіжного заходу, не пов`язаного з виключними запобіжниками у комунікації та його переміщеннях, останній зможе здійснити незаконний вплив на свідка з метою зміни наданих ним показань для уникнення від кримінальної відповідальності за скоєний злочин.
Окрім цього, особисте зобов`язання не може бути застосоване до підозрюваного ОСОБА_8 оскільки даний запобіжний захід є найбільш м`яким, а кримінальне правопорушення, яке вчинив останній є тяжким.

Особиста порука, яка полягає у наданні особам, яких суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків і зобов`язуються за необхідністю доставити його до органу досудового розслідування чи суду на першу про те вимогу, так в ході розслідування даного провадження таких осіб не встановлено.

Що стосується тверджень захисника, що можливо ОСОБА_8 застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою,то такі доводи захисника на переконання колегії суддів не спростовують висновок судді про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

Доводи апеляції захисника про те, що судом першої інстанції не враховано особу ОСОБА_8 , колегією судді не можуть бути враховано, оскільки останній на даний час становить підвищену суспільну небезпеку, а саме у них наявні високий ризик можливості переховування від органів досудового розслідування та з метою уникнення кримінальної відповідальності наявний ризик впливу на потерпілу.
В той же час, у справі наявна реальна можливість обвинуваченого ухилятись від кримінальної відповідальності шляхом переховування від органів досудового розслідування та/або суду шляхом залишення постійного місця проживання зумовлена наявністю можливості і засобів, в тому числі здійснення виїзду за межи території України.

З цих же підстав колегія суддів залишає без задоволення доводи апеляції про недоведеність ризиків.

Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, а також те, що інший більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою - не забезпечить виконанням підозрюваним процесуальних обов`язків, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи захисту про необхідність обрання підозрюваним запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.
Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Колегія суддів не враховує твердження захисника та підозрюваного про те, що він не керував транспортним засобом, так як ним керував загиблий ОСОБА_10 , що можуть підтвердити свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , з таких підстав.
Практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.
До того ж, слідчий суддя на стадії обрання запобіжного заходу не перевіряє правильність кваліфікації дій підозрюваного, наявність та достатність доказів для визнання вини чи питання допустимості доказів, адже всі версії сторони захисту повинні бути перевірені саме в ході досудового розслідування, у тому числі за результатами проведення судово-медичних експертиз з метою встановлення слідів біологічних речовин, що залишились на подушках безпеки автомобіля.
У справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину, в якому він підозрюється, а пред`явлена обвинувачення, є вірогідним та достатнім для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

На думку колегії суддів, слідчий суддя задовольняючи подання слідчого та застосовуючи відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обґрунтовано зазначив, про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, так і про існування ризиків запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілу.
Дані обставини свідчать про наявність передбачених законом підстав для застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу.
Отже, доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_8 не керував транспортним засобом колегія суддів не може врахувати, оскільки до вказаних висновків суд виключно після оцінки усіх доказів наданих стороною обвинувачення.
При цьому сама по собі позиція перекласти провину на померлу особу є спробою уникнення від кримінальної відповідальності.
В той же час, колегія суддів погоджується з думкою слідчого судді про обґрунтованість підозри ОСОБА_8 , яка підтверджується протоколом огляду місця події від 25.09.2021 щодо місця розташування трупа в салоні пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля (головою біля правих дверей, а ногами, стопами та тазом біля заднього сидіння), протоколом допиту потерпілої від 27.09.2021 щодо місця розташування загиблого в салоні автомобіля на момент його руху (справа від потерпілої, яка сиділа за водієм ОСОБА_8 , на задньому пасажирському сидінні).
Наявні матеріали клопотання на думку суду свідчать, що існують факти та інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_8 міг вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Відмовляючи апелянту у задоволенні його апеляційної скарги колегія суддів враховує обставини, визначені у ч. 1 ст. 178 КПК України, а саме: повідомлення ОСОБА_8 за . 3 ст. 286-1 КК України. При цьому, причетність ОСОБА_8 до оголошеної підозри, підтверджується протоколом ОМП, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, повідомленням про підозру, протоколом допиту свідка, протоколом допиту потерпілої; іншими матеріалами (а.к.7-8, 9 -10, 13-15, 21-22).

Отже, враховуючи мету і підстави застосування запобіжних заходів, що їх передбачено ст. 177 КПК України, а також зважаючи на дані матеріалів клопотання, колегія суддів переконана у необхідності застосування на початковому етапі досудового розслідування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання його під вартою.
Наявні у матеріалах клопотання дані підтверджують наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що у разі обрання відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, вказане не забезпечить на початковому етапі досудового розслідування та у подальшому, належного виконання останнім процесуальних обов`язків і надасть йому змогу переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків з метою зміни їхніх показань; вчинити інше кримінальне правопорушення.
На даний час наявні достатні підстави вважати, що за матеріалами даного кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 існують ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст.177 КПК України,а інші, більш м`які запобіжні заходи (домашній арешт/особисте зобов`язання), на думку колегії суддів не забезпечать запобігання встановленим ризикам та виконанню підозрюваним процесуальних обов`язків, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Також, слідчий суддя у відповідності до вимог п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою правильно не визначив ОСОБА_8 розмір застави оскільки він підозрюється у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини.

А тому, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та визначення розміру застави не має.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27 вересня 2021 року необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27 вересня 2021 року, якою стосовно підозрюваного ОСОБА_8 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000260 від 25.09.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України строком на 60 днів, а саме з 11 години 55 хвилин 25.09.2021 р. до 11 години 55 хвилин 23.11.2021 р, без визначення розміру застави, - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4