ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11-кп/818/1292/22 Доповідач ОСОБА_1
Справа № 628/3172/20 Головуючий І інстанції ОСОБА_2
Категорія: у порядку КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові матеріали за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 27.01.2022 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в об`єднаних кримінальних провадженнях, внесених до ЄРДР за № 0001090 від 01.06.2020, № 0001555 від 09.11.2020, № 0000061 від 06.03.2020, за частиною 3 статті 185 КК України, -

встановила:

Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 27.01.2022 клопотання прокурора задоволено.

Продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 60 днів, тобто до 27 березня 2022 року із встановленням раніше визначеного розміру застави 40 (сорок) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто 84080 грн (вісімдесят чотири тисячі вісімдесят гривень).

У задоволенні клопотання ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити стосовно нього запобіжний захід з тримання під вартою на нічний домашній арешт.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на необґрунтованість та незаконність ухвали суду першої інстанції.

Зокрема, зазначає, що ризики, передбачені пунктами 1,2,3,4 частини 1 статті 177 КПК України, якими прокурор обґрунтовує необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, жодним чином не підтверджені.

Також посилається, що основним доводом прокурора є те, що в нього нема постійного джерела доходу, але під час судового засідання надано необхідні довідки та підтверджено, що в нього є можливість офіційного працевлаштування на заводі.

Крім того, обвинувачений вказує на наявність в нього дружини, двох малолітніх дітей, які хворіють та потребують медичної допомоги, міцних соціальних зв`язків, постійного місця реєстрації та постійного місця реєстрації його сім`ї, постійного місця проживання, його дружина не працює та перебуває на обліку в УПСЗН, отримує допомогу на дитину, інші доходи відсутні. Зауважує, що його тримання під вартою ставить у скрутне матеріальне становище його родину. Він має захворювання шлунку, його син потребує медичної допомоги у зв`язку з виявленим захворюванням, дружина має хворі нирки.

Вважає, що з урахуванням його тривалого тримання під вартою, а саме з 09.11.2020 наявні ризики суттєво зменшилися та запобіжний захід підлягає зміні на домашній арешт в нічний період доби.

Відповідно до положень частини 4 статті 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги здійснюється без участі прокурора, обвинуваченого та його захисника.
Згідно з частиною 4 статті 107 КПК України фіксування кримінального провадження за допомогою технічних засобів в суді не здійснюється.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з таких підстав.
Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції, враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень проти власності, за що передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до шести років, наявність судимостей за кримінальні правопорушення проти власності, вважав, що у цьому кримінальному провадженні існує реальний суспільний інтерес, який у даному конкретному випадку превалює над принципом поваги до свободи особистості, що в свою чергу свідчить про існування ризиків повторного вчинення кримінального правопорушення та переховування від суду аби уникнути відповідальності, що може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, впливати на потерпілу та свідків, які ще не допитані судом, і свідчить про неможливість запобігання ризикам, передбаченим пунктами 1, 2, 3, 4 частини 1 статті 177 КПК України, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу. Обставини здійснення обвинуваченим конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого судового провадження та з метою забезпечення судового розгляду, який триває, суд дійшов висновку, що продовження тримання під вартою є виправданим. При цьому, суду не надано будь-яких медичних документів щодо стану здоров`я ОСОБА_6 , що виключало б можливість тримання його під вартою. Крім того, судом першої інстанції залишено без змін розмір застави 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 84 080 грн.

З такими висновками суду погоджується й суд апеляційної інстанції, вважає їх обґрунтованими та вмотивованими.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою та постановлена з дотриманням вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, які існували на час обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Разом з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених частиною 3 статті 185 КК України, які відповідно до частини 5 статті 12 КК України є тяжкими злочинами, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до шести років, у зв`язку з чим обвинувачений може також переховуватися від суду та органу досудового розслідування, на що обґрунтовано послався суд в оскаржуваному судовому рішенні.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого ОСОБА_6 переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на учасників кримінального провадження або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, суд апеляційної інстанції бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, може вдатися до відповідних дій.

Згідно зі сформованою практикою Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та тієї обставини, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів проти власності, вчинених повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаних з проникненням у житло, сховище, інше приміщення, раніше судимий за вчинення злочинів проти власності, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства та потерпілих.

При цьому, належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що, в свою чергу, призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також до неналежного дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

За таких обставин колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо недоведеності ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на недоведеність існування ризиків колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків, в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду, об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні та на час апеляційного розгляду вони не зникли та не зменшилися.

Отже, на час проведення апеляційного перегляду ризики, що існували на час обрання запобіжного заходу обвинуваченому, не зменшились, а суспільний інтерес, внаслідок висунутого йому обвинувачення, об`єктивно переважає принцип поваги до особистої свободи.

Враховуючи вищенаведені відомості, колегія суддів вважає обґрунтованими та доведеними ризики, якими прокурор обґрунтовує необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження.

Надаючи оцінку посиланням обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на наявність в нього дружини, двох малолітніх дітей, які хворіють та потребують медичної допомоги, міцних соціальних зв`язків, постійного місця реєстрації та постійного місця реєстрації його сім`ї, постійного місця проживання та тієї обставини, що його дружина не працює та перебуває на обліку в УПСЗН, отримує допомогу на дитину, інші доходи відсутні, колегія суддів зауважує, що вказані обставини жодним чином не свідчать про зменшення існуючих ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, та, враховуючи тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень та строк покарання, який загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винним, не можуть слугувати стримуючим фактором для запобігання існуючим ризикам та не є підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді домашнього арешту в нічний період доби.

Щодо посилання ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на наявність в нього захворювання шлунку, то вказана обставина не може бути підставою для обрання більш м`якого запобіжного заходу, оскільки матеріали справи не містять медичного висновку щодо неможливості перебувати в умовах слідчого ізолятора за станом здоров`я. При цьому, апеляційний суд зауважує, що обвинувачений не позбавлений можливості звернутися до суду першої інстанції з клопотанням про проведення судово-медичної експертизи з метою встановлення наявності в нього тяжких хвороб, які перешкоджають його утриманню під вартою.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді домашнього арешту у нічний період доби, не зможе забезпечити виконання ним його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та відсутність підстав для скасування ухвали Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 27.01.2022 за доводами апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 .

Керуючись ст.ст.177, 178, 199, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 27.01.2022 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий

Судді: