Справа № 308/540/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

23.12.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового провадження : прокурорки ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 , та його захисника, адвоката ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 та його представника адвоката ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 11-кп/4806/582/21, за апеляційною скаргою, яку подав прокурор ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 листопада 2021 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 18 серпня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000990 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , гр. України, українця, із середньою освітою, не працюючого, не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України - повернуто прокурору.

В ухвалі суду вказується на те, що до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 18 серпня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000990 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області за вказаним обвинувальним актом у кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання. Відповідно до ухвали, в обвинувальному акті зазначено, що своїми діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, що 18 серпня 2019 року приблизно о 02 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, не маючи права керувати будь-яким транспортним засобу в зв`язку з відсутністю посвідчення водія, керував технічно справним автомобілем, а саме скутером без номерного знаку, при цьому рухався автодорогою М-06 сполученням Київ-Чоп по 800 км, у напрямку села Глибоке, Ужгородського району разом із пасажиром ОСОБА_11 Рухаючись цією ділянкою автодороги, водій ОСОБА_6 проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалась, не забезпечив безпеку дорожнього руху, не вибрав безпечної швидкості, щоб мати змогу постійно контролювати рух скутера та безпечно керувати ним та за умов видимості у напрямку рух прийняв рішення здійснити маневр виїзду на зустрічну смугу руху, для подальшого руху в населений пункт Глибоке, Ужгородського району, де на той час вказаною смугою руху рухались автомобілі у напрямку міста Ужгород, Закарпатської області. Після чого, перебуваючи на смузі зустрічного потоку дорожнього руху водій ОСОБА_6 не впорався з керуванням скутером і допустив зіткнення з автомобілем марки «Шкода Октавія», номерний знак НОМЕР_1 , який у той час перебував на цьому відрізку автодороги і рухався у напрямку м. Ужгород, Закарпатської області. У такий спосіб ОСОБА_6 порушив вимоги п. 2.1 а, 10.1, 16.13. ПДР України. Далі слідчим описані висновки судових експертиз, згідно з якими потерпілий ОСОБА_11 отримав тяжкі тілесні ушкодження, транспортні засоби були у справному стані до дорожньо-транспортної події, вказується на характер та форму пошкоджень транспортних засобів, механізм контактування транспортних засобів, місце зіткнення, і на те, що причиною ДТП є дії водія скутера ОСОБА_6 . За таких обставин органом досудового слідства ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження. В ухвалі також вказується на те, що обвинувальний акт не містить відомостей про доведеність суб`єктивної сторони кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 , на переконання суду, містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та його правову кваліфікацію, однак у ньому відсутнє формулювання обвинувачення, що свідчить про недотримання слідчим вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України. При цьому, судом встановлено, що в обвинувальному акті наявні розбіжності щодо статусу потерпілого та розміру завданої матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_12 . Як убачається з обвинувального акту, при викладенні фактичних обставин злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , зазначено, що у результаті дорожньо-транспортної пригоди, пасажиру скутера ОСОБА_13 спричинено тяжкі тілесні ушкодження, у зв`язку із чим, ОСОБА_6 і було пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Тобто вказано, що потерпілим, якому внаслідок кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України спричинено шкоду у виді тяжких тілесних ушкоджень, є ОСОБА_14 . Відомостей про отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_12 обвинувальний акт не містить. При цьому, суд встановив, що обвинувальний акт містить суперечності у частині відшкодування моральної та матеріальної шкоди, які у судовому засіданні прокурор пояснити не зміг. Разом з тим, судом встановлено, що під час складання обвинувального акту в порушення вимог ст. 291 КПК України, прокурором не вказано особу законного представника неповнолітнього обвинуваченого та їх анкетні дані, або підстави за яких такого законного представника не було можливості залучити. Окрім цього, суд зазначає, що обвинувальний акт, складений стосовно ОСОБА_6 містить посилання на висновки експертів, що також суперечить вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України. Отже, в ухвалі суд зазначив, що відсутність належної правової оцінки усіх обставин кримінального правопорушення не лише нівелює право обвинуваченого ОСОБА_6 знати, у чому його обвинувачують, і яку оцінку суд може надати відповідним фактам, а й становить втручання у права потерпілих знати сутність підозри та обвинувачення, з огляду на ст. 56 КПК України, та право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди у порядку, передбаченому законом. Відтак, суд вважає, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні слід повернути прокурору.
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_10 вказує на те, що ухвала суду є незаконною, необґрунтованою, тому має бути скасована. Стверджує, що обвинувальний акт містить необхідні відомості, як того вимагає ст. 291 КПК України. Так, на переконання апелянта, вимоги закону щодо викладу фактичних обставин, формулювання обвинувачення, розміру шкоди дотримано. Обставини, відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у його вчиненні, розмір процесуальних витрат, викладено чітко і конкретно, відтак, на думку апелянта, обвинувачення ОСОБА_6 не викликає сумнівів. На думку апелянта, суд першої інстанції, всупереч вимогам КПК України, перевищив свої повноваження, а саме до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевірив правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язавши змінити цей обсяг. Прокурор вважає, що визначення обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акту до суду належить виключно до повноважень прокурора. Окрім цього, прокурор вважає, що обставини, які зазначив суд в обвинувальному акті з приводу повернення обвинувального акту є безпідставними, що приписи ст. 291 КПК України не містять обов`язкової вимоги щодо зазначення в обвинувальному акті відомостей про законного представника неповнолітнього. Прокурор просить судове рішення скасувати і призначити новий судовий розгляд обвинувального акту в суді першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду : прокурорки ОСОБА_5 , яка підтримала апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 та його представника адвоката ОСОБА_9 , які заперечували щодо її задоволення, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення колегія суддів задовольняє з таких підстав.
Так, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України суд у підготовчому судовому засіданні має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Відповідно до ст. 291 КПК України, обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема, якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим. Обвинувальний акт має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого; анкетні відомості кожного потерпілого; прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта; дату та місце його складання та затвердження. Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.
Як убачається зі змісту обвинувального акту щодо ОСОБА_6 , такий складений та підписаний слідчим і затверджений прокурором, містить дату та місце його складання та затвердження, найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер, анкетні відомості обвинувачених, прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, відомості про: потерпілих (їх анкетні дані); розмір завданої шкоди; судові витрати; обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання; речові докази; відсутність цивільного позову та підстав для застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи (а. к. п. 2 9).
Із матеріалів судового провадження також вбачається, що до обвинувального акту додано передбачені ч. 4 ст. 291 КПК України додатки реєстр матеріалів досудового розслідування, розписку обвинуваченого та захисника про отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування (а. к. п. 10 14).
Тому, апеляційний суд вважає, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 відповідає вимогам, які визначено для такого процесуального документу, оскільки він містить всі передбачені ст. 291 КПК України відомості, у зв`язку з чим, висновки суду першої інстанції про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, - визнаються необґрунтованими й такими, що не унеможливлюють призначення обвинувального акту до судового розгляду.
Висновки суду першої інстанції про те, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 не містить формулювання обвинувачення, що свідчить про недотримання слідчим вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, - не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду та спростовуються змістом обвинувального акту, з якого вбачається, що в обвинувальному акті, окрім інших передбачених КПК України відомостей, зазначено й формулювання обвинувачення.
Твердження суду першої інстанції про те, що обвинувальний акт не містить відомостей про доведеність суб`єктивної сторони кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, - є безпідставними, не ґрунтуються на вимогах КПК України. При цьому колегія суддів зазначає, що суб`єктивна сторона кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України підлягає з`ясуванню під час розгляду кримінального провадження по суті.
Разом із тим, не погоджуючись із висновками суду першої інстанції про повернення обвинувального акту прокурору із наведених в оскаржуваній ухвалі підстав, апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції під час підготовчого судового засідання не вправі виходити за межі повноважень, наданих ст. 314 КПК України, оскільки оцінка доказів, доведеності або недоведеності вини обвинуваченого, а також обґрунтованості пред`явленого обвинувачення неможлива на стадії підготовчого судового засідання, так як указані питання підлягають вирішенню безпосередньо під час розгляду кримінального провадження по суті.
Із цих підстав, такими, що не свідчать про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України та не дають підстав для його повернення прокурору, апеляційний суд визнає і висновки суду першої інстанції про те, що: в обвинувальному акті наявні розбіжності щодо статусу потерпілого та розміру завданої матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_12 . Як убачається з обвинувального акту, при викладенні фактичних обставин злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , зазначено, що у результаті дорожньо-транспортної пригоди, пасажиру скутера ОСОБА_13 спричинено тяжкі тілесні ушкодження, у зв`язку із чим, ОСОБА_6 і було пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто вказано, що потерпілим, якому внаслідок кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України спричинено шкоду у вигляді тяжких тілесних ушкоджень, є ОСОБА_11 , а відомостей про отримання тілесних ушкоджень гр. ОСОБА_12 обвинувальний акт не містить.
При цьому, на переконання апеляційного суду, не дають підстав для повернення прокурору обвинувального акту щодо ОСОБА_6 , позаяк не свідчать про невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України, є і висновки суду першої інстанції про те, що: обвинувальний акт містить суперечності у частині відшкодування моральної та матеріальної шкоди, які у судовому засіданні прокурор пояснити не зміг; під час складання обвинувального акту в порушення вимог ст. 291 КПК України, прокурором не вказано особу законного представника неповнолітнього обвинуваченого та їх анкетні дані, або підстави за яких такого законного представника не було можливості залучити; обвинувальний акт, складений стосовно ОСОБА_6 містить посилання на висновки експертів, що також суперечить вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України.
Визнаючи вищевказані висновки суду першої інстанції такими, що не свідчать про невідповідність обвинувального акту щодо ОСОБА_6 вимогам КПК України, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що вимоги закону щодо викладу фактичних обставин, формулювання обвинувачення, розміру шкоди дотримано, обставини, які відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у його вчиненні, розмір процесуальних витрат, викладено чітко і конкретно, а відтак, обвинувачення ОСОБА_6 не викликає сумнівів.
При цьому, заслуговують на увагу й доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, всупереч вимогам КПК України, перевищив свої повноваження, а саме до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевірив правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язавши змінити цей обсяг та повернув обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого.
Слушними є і доводи апеляційної скарги про те, що визначення обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акту до суду належить виключно до повноважень прокурора.
Крім того, з огляду на наведене вище, необґрунтованими апеляційний суд визнає і висновки суду першої інстанції про те, що відсутність належної правової оцінки усіх обставин кримінального правопорушення не лише нівелює право обвинуваченого ОСОБА_6 знати, у чому його обвинувачують, і яку оцінку суд може надати відповідним фактам, а й становить втручання у права потерпілих знати сутність підозри та обвинувачення, з огляду на ст. 56 КПК України, та право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди у порядку, передбаченому законом.
Разом із тим, не знайшли свого підтвердження і висновки суду першої інстанції про недотримання органом досудового розслідування вимог ст. 109 КПК України.
Отже, висновки суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акту щодо ОСОБА_6 вимогам ст. 291 КПК України та неможливість призначення його до судового розгляду, - апеляційний суд вважає необґрунтованими та спростованими доводами апеляційної скарги та прокурором під час її розгляду апеляційним судом.
Тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції неправомірно, з порушенням вимог КПК України, повернув обвинувальний акт прокурору, що призводить до необґрунтованого затягування розгляду кримінального провадження.
На будь-які інші порушення закону, які би давали підстави для повернення обвинувального акта в ухвалі суду не вказується й таких апеляційним судом не встановлено.
На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що повернення обвинувального акту із зазначених в ухвалі підстав, призведе до необґрунтованого затягування розгляду кримінального провадження, і як наслідок, до порушення передбачених ст. 28 КПК України розумних строків судового розгляду.
Водночас, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції на дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження, що є одним з основоположних принципів кримінального провадження та гарантією швидкого, повного та неупередженого розслідування та судового розгляду кримінального провадження, який закріплений у ст. 2 КПК України, що відображає вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо права кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Про обов`язковість дотримання розумного строку розгляду кримінальних справ неодноразово наголошував та встановлював порушення і Європейський суд з прав людини (справи «Смірнова проти Росії» від 24 липня 2003 року, «Вітрук проти України» від 16 вересня 2010 року, «Юртаєв проти України» від 31 січня 2006 року та інші).
Отже, з наведеного вбачається, що судом першої інстанції порушені вимоги кримінального процесуального закону при прийнятті рішення про повернення обвинувального акта прокурору, в зв`язку із чим, оскаржувана ухвала як незаконна та необґрунтована підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
Керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу, яку подав прокурор ОСОБА_10 , задовольнити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 листопада 2021 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 18 серпня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000990 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, - повернуто прокурору, скасувати, призначивши новий розгляд обвинувального акта в Ужгородському міськрайонному суді зі стадії підготовчого судового засідання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді :