Справа № 352/2107/21
Провадження № 1-кп/352/296/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю: прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000182 від 28.07.2021 щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Якутськ Російської Федерації, жителя АДРЕСА_1 , громадянин України, росіянин, розлучений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, раніше судимий: 11.03.2014 Тисменицьким районним судом Івано-Франківської області за ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 3 роки; 20.06.2017 Тисменицьким районним судом Івано-Франківської обл. за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 395, ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 3 роки 6 місяців,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч. 1 ст.162 Кримінального кодексу України (далі КК України), -

ВСТАНОВИВ:

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_7 вчинив повторно таємне викрадення чужого майна (крадіжку) поєднане із проникненням до житла за наступних обставин.

27.07.2021 близько 03 год. 00 хв. ОСОБА_7 , знаходячись по АДРЕСА_1 , достовірно знаючи, що в приміщенні будинку АДРЕСА_2 , розташованому по вказаній адресі ОСОБА_8 зберігає свої особисті та цінні речі вирішив повторно вчинити крадіжку чужого майна, поєднану з проникненням в житло.

Реалізуючи свій злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_7 зайшов на подвір`я вказаного домоволодіння та, будучи переконаним в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до будинку із центрального входу та, відчинивши незачинені на замок вхідні двері, проник всередину будинку, власником якого є ОСОБА_9 , де зі столу, що в приміщенні кухні, повторно викрав належний потерпілому ОСОБА_8 мобільний телефон марки «ZTE» моделі «Blade A5 2019» IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , об`ємом пам`яті 2/16 GB «Blade» вартістю 1 210, 00 грн., у комплекті із сім-картками операторів стільникового зв`язку «ВФ Україна» № НОМЕР_3 , вартістю 25,00 грн., ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_4 , вартістю 25,00 грн., захисним склом, вартістю 100,00 грн. та зарядним пристроєм марки «ZTE» моделі «STC-A51D-A», вартістю 143,00 грн.

Після цього ОСОБА_7 з викраденим майном залишив місце вчинення кримінального правопорушення, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 1 503,00 грн.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України.

Крім того, судом визнано доведеним, що ОСОБА_7 вчинив незаконне проникнення до житла особи, що порушило недоторканність житла за наступних обставин.

В період часу із 17.07.2021 по 29.07.2021 у невстановлений досудовим розслідуванням часОСОБА_7 знаходився по АДРЕСА_1 .
В цей час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на незаконне проникнення до житла, яке знаходиться по АДРЕСА_1 , яке на праві власності належить ОСОБА_10 та перебуває у законному володінні її матері ОСОБА_5 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на порушення конституційного права потерпілої на недоторканість та непорушність його майна, умисно, протиправно, не маючи на це жодних законних підстав, всупереч волі фактичного володільця ОСОБА_5 , шляхом відкриття хвіртки, котра була зачинена на металевий гачок із внутрішньої сторони, проник в господарський двір, де в подальшому, підійшовши до будинку та проник всередину вказаного житлового будинку.
Перебуваючи у приміщенні будинку ОСОБА_7 , незаконно пересувався по кімнатах і, таким чином, закінчив свій злочинний умисел, направлений на порушення права потерпілої на недоторканість його володіння, гарантоване статтею 30 Конституції України, статтею 12 «Загальної декларації прав людини», статтею 8 «Конвенції про захист прав людини та основних свобод».

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 162 КК України.

Крім того, судом визнано доведеним, що ОСОБА_7 повторно вчинив незаконне проникнення до житла особи, що порушило недоторканність житла за наступних обставин.

В період часу із 20 год. 00 хв. 06.08.2021 по 11 год. 00 хв. 07.08.2021 ОСОБА_7 знаходився по АДРЕСА_1 .

В цей час у ОСОБА_7 знову виник злочинний умисел, направлений на незаконне проникнення до житла, яке знаходиться по АДРЕСА_1 , яке на праві власності належить ОСОБА_10 та перебуває у законному володінні її матері ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на порушення конституційного права потерпілої на недоторканість та непорушність його майна, умисно, повторно, протиправно, не маючи на це жодних законних підстав, всупереч волі фактичного володільця будинком ОСОБА_5 , шляхом відкриття хвіртки, котра була зачинена на металевий гачок із внутрішньої сторони, проник в господарський двір, де в подальшому, підійшовши до будинку та проник всередину вказаного житлового будинку.

Перебуваючи у приміщенні будинку ОСОБА_7 , незаконно пересувався по кімнатах і, таким чином, закінчив свій злочинний умисел, направлений на порушення права потерпілої на недоторканість його володіння, гарантоване статтею 30 Конституції України, статтею 12 «Загальної декларації прав людини», статтею 8 «Конвенції про захист прав людини та основних свобод».

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 162 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений свою винуватість у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав. Пояснив, що влітку 2021 року з будинку, власником якого є ОСОБА_9 , викрав зі столу, що в приміщенні кухні, мобільний телефон в якому знаходились сім-картки операторів стільникового зв`язку, із захисним склом та зарядним пристроєм. Після того покинув будинок потерпілого. Крім того вказав на проникнення до житла, яке знаходиться по АДРЕСА_1 влітку 2021 року. У вчиненому щиро кається.

Покази обвинуваченого є послідовними, логічними та такими, що не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення.

Потерпілий ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, подав суду заяву в якій просив судовий розгляд здійснювати за його відсутності. Просив суворо не карати.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні просила обвинуваченого суворо покарати.

Таким чином, оскільки у судовому засіданні обвинувачений у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у обвинувальному акті, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку останній буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

При цьому, суд вважає, що дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковано за ч.3 ст.185 та ч.1 ст.162 КК України.

Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч. 1 ст. 162 КК України.

При призначенні покарання суд дотримується вимог кримінального закону, зокрема ст.65 КК України, та принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, відповідно до яких слід враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Водночас, згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Так, суд враховує, що інкриміновані обвинуваченому кримінальні правопорушення є тяжким злочином та проступком, ОСОБА_7 раніше судимий, розлучений, на утриманні нікого не має, характеризується посередньо, відповідно до довідок за №1911 від 29.07.2021 року і за №6498 від 30.07.2021 на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання відповідно до ст.66 КК України, є щире каяття.

Обставиною, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання, є вчинення злочину повторно.

З огляду на зазначене, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушень, особу винного, як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому серед альтернативних видів покарань, передбачених санкцією ч.3 ст.185 КК України, покарання у виді позбавлення волі, яке в даному випадку є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігатиме вчиненню обвинуваченим та іншими особами нових кримінальних правопорушень.

В той же час, приймаючи рішення про вид та розмір покарання, за кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.162 КК України, суд приймає до уваги пояснення обвинуваченого про відсутність доходів і те, що останній не працює. Суд враховує, що призначення покарання у виді штрафу за дане порушення призведе до неможливості його сплати обвинуваченим. Призначення покарання у виді виправних робіт є неможливим в силу не працевлаштування ОСОБА_7 . Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді обмеження волі, в межах санкції ч.1 ст.162 КК України, в редакції, чинній на момент вчинення кримінальних правопорушень.

Підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України суд не вбачає.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений.

У відповідності до ст. ст. 122, 124 КПК України з обвинуваченого підлягають стягненню на користь держави витрати на проведення судових експертиз за №СЕ-19/109-21/8496-ТВ від 04.08.2021 в сумі 858,10 грн, №СЕ-19/109-21/8495-Д від 16.09.2021 в сумі 686,48 грн, № СЕ-19/109-21/8758-Д від 08.09.2021 в сумі 1 029,72 грн, №СЕ-19/109-21/8759-ТР від 20.08.2021 в сумі 1 372,96 грн, № СЕ-19/109-21/9031-Д від 20.09.2021 в сумі 2 059,44 грн, №СЕ-19/109-21/10361-Д від 27.08.2021 в сумі 1 716,28 грн. № 1818/21-28 від 25.08.2021 в сумі 1 029,66 грн.

Вирішуючи питання щодо заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу, суд наголошує, що ухвалою слідчої судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 15.09.2021 до обвинуваченого ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 13.11.2021. Строк тримання під вартою було обраховано з моменту затримання - з 16 год. 30 хв. 15 вересня 2021 року. Крім того, ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 02.11.2021 у судовому засіданні обвинуваченому ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 31.12.2021.

За таких обставин, оскільки в межах кримінального провадження, що розглядається, до обвинуваченого застосовано запобіжний захід, в якості відбутого покарання ОСОБА_7 слід зарахувати строк попереднього ув`язнення з 15.09.2021 до набуття вироком законної сили, з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі відповідно до ст. 72 КК України. Строк покарання слід рахувати з дня набуття вироком законної сили.

Оскільки підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів судом не встановлено, ураховуючи вимоги ч. 2 ст. 377 КПК України, до набуття вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слід залишити обвинуваченому ОСОБА_7 без змін.

Питання про речові докази суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 368-371, 373-376, 381-382 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч.3 ст. 185 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання:

за ч.1 ст.162 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік;

за ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України визначити ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим - позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили - залишити без змін.

Зарахувати в якості відбутого покарання за цим вироком, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 , починаючи з 15.09.2021 до набуття вироком законної сили, виходячи з того, що відповідно до ст. 72 КК України одному дню попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавленння волі.

Арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 29.07.2021 року скасувати.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме:

телефон марки «ZTE» моделі «Blade A5 2019» IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , у комплекті із сім-картками операторів стільникового зв`язку «ВФ Україна», ПрАТ «Київстар», захисним склом та зарядним пристроєм марки «ZTE» моделі «STC-A51D-A» повернути потерпілому ОСОБА_8 ;

металевій візок, що знаходиться в кімнаті зберігання речових доказів ВП №1 Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області повернути потерпілій ОСОБА_5 .

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави 8 752 (вісім тисяч вісімсот двадцять шість) грн 64 коп. витрат на проведення судових експертиз.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана виключно з підстав, передбачених ст.394 КПК України до Івано-Франківського апеляційного суду через Тисменицький районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1