УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому в межах кримінального провадження №0000317 апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 12 жовтня 2021 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Березнегувате Миколаївської області, громадянина України, освіта середня, не одруженого, утриманців не маючого, офіційно не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , а фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України,

-якою застосовано до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 10 грудня 2021 року включно.

Учасники судового провадження:
захисник ОСОБА_5

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду змінити в частині застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та визначити для ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Короткий зміст ухвали.
Ухвалою суду клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 задоволено. Застосовано відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 10 грудня 2021 року включно. Відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисник зауважує, що суд не досліджував жодного доказу, який би вказував на винуватість ОСОБА_6 та обґрунтованість ризиків, які зазначені в клопотанні прокурора та не надав жодної оцінки доказам, які надала сторона захисту в обґрунтування свого клопотання.

Вказує, що у обвинуваченого є міцні соціальні зв`язки, а саме батьки, які працюють, обвинувачений має постійне місце проживання, не судимий, не має кримінальних зв`язків, за місцем проживання характеризується позитивно.

Вважає, що не було доведено, що підозра є обґрунтованою і існують ризики передбачені ст. 177 КПК України.

Звертає увагу, що в клопотанні прокурора жодним чином не обґрунтовано і не доведено недостатність застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, а лише формально зазначено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наведеним ризикам.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
В провадженні Березнегуватського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження №00000317 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, посилаючись на наявністю ризиків, передбачених п.п.1 та 3 ст.177 КПК України, зокрема те, що обвинувачений, усвідомлюючи тяжкість покарання та залишення місця пригоди, може переховуватися від суду та впливати на потерпілих і свідків, оскільки обізнаний про їх анкетні дані і місце їх проживання, виникла необхідність у застосуванні до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без права внесення застави, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи не дадуть змоги запобігти вказаним ризикам.

Ухвалою Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 12 жовтня 2021 року клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 задоволено. Застосовано відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 10 грудня 2021 року включно.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд дійшов до висновку, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, а тому запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, наразі не видається за можливе, а альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідача, пояснення захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до матеріалів судового провадження в провадженні Березнегуватського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження №00000317 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, посилаючись на наявністю ризиків, передбачених п.п.1 та 3 ст.177 КПК України, зокрема те, що обвинувачений, усвідомлюючи тяжкість покарання та залишення місця пригоди, може переховуватися від суду та впливати на потерпілих і свідків, оскільки обізнаний про їх анкетні дані і місце їх проживання, виникла необхідність у застосуванні до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без права внесення застави, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи не дадуть змоги запобігти вказаним ризикам.

Приймаючи рішення про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд, пославшись на відомості, що характеризують особу обвинуваченого, обставини вчинення кримінального правопорушення та тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винним, прийшов до висновку, що заявлені ризики прокурором існують, а тому запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, наразі не видається за можливе.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, за який законом передбачено покарання від 5 до 10 років позбавлення волі, після вчинення дорожньо-транспортної пригоди самовільно залишив місце події, що вказує на намагання приховати свою злочинну поведінку, не одружений, утриманців не має, офіційно не працевлаштований, за місцем реєстрації не проживає, раніше не судимий, однак на розгляді у Березнегуватському районному суді перебуває кримінальне провадження стосовно вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.246 КК України, яке також є тяжким злочином, за який кримінальним законом передбачено покарання від 5 до 7 років позбавлення волі.

Крім того, у даному кримінальному провадженні маються свідки, стосовно яких прокурором заявлено клопотання про виклик до суду, а обвинувачений, будучи обізнаним про їх анкетні дані та місце проживання, може чинити на них вплив з метою зміни наданих на досудовому розслідуванні показань.

Вищенаведене вказує на існування ризиків, передбачених п.п.1 та 3 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема на можливість ОСОБА_6 переховуватися від суду та незаконно впливати на свідків, а тому висновок суду першої інстанції про наявність зазначених ризиків є вірним.

Твердження захисника про те, що обвинувачений проживає разом з батьками, та має постійне місце проживання, самі по собі не виключають наявність вищевказаних ризиків та не нівелюють їх.

Застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту не є доцільним, оскільки, наявність місця проживання не є визначальною обставиною, яка б давала можливість обрати останньому запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. Крім того ОСОБА_6 обвинувачується у вчинені злочину, маючи постійне місце проживання та соціальні зв`язки, тобто батьків. Зазначені обставини, на думку апеляційного суду, свідчить про те, що наявність соціальних зв`язків, не може слугувати стримуючим фактором ля вчинення обвинуваченим злочинів, та вказує на наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КК України.

Також необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Враховуючи наведене, є безпідставними доводи апелянта щодо необґрунтованості висновків суду першої інстанції про наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

З урахуванням тяжкості злочину та наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків, оскільки, застосування більш м`якого запобіжного заходу, про що просить апелянт, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Беручи до уваги доведеність обґрунтованості ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, про що просить апелянт.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422-1, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 12 жовтня 2021 року, якою застосовано до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 10 грудня 2021 року включно - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:
Судді: