БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/449/21
Провадження № 1-кп/730/46/2021
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" серпня 2021 р. м.Борзна
Борзнянський районний суд Чернігівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_6 ,

психолога ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борзна кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000145 від 01.05.2021 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Оленівка Борзнянського району Чернігівської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, маючого на утриманні трьох малолітніх дітей, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше, в силу ст. 89 КК України не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення
Судом визнано доведеним, що 30.04.2021 року приблизно о 18:00 годині ОСОБА_4 , знаходячись у будинку за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, з метою нанесення тілесних ушкоджень, умисно наніс один удар рукою в область голови своєї малолітньої падчерки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого схопив її рукою за волосся та з метою нанесення тілесних ушкоджень різко потягнув в сторону, спричинивши удар головою потерпілої об двері будинку, в результаті чого ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин обличчя над правим оком та забою м`яких тканин лівої скроневої ділянки голови, які, відповідно до висновку експерта № 74 від 13.05.2021 року, як в комплексі, так і окремо, відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, які не спричинили короткотривалий розлад здоров`я чи незначну стійку втрату працездатності.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин
Вказаних висновків суд дійшов, провівши судовий розгляд, лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Тобто, докази - це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел. Фактичні дані - це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (постанова ККС ВС від 28.03.2019 у справі № 154/3213/16).

У той час, як процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч. 2 ст. 84 КПК).

У судовому засіданні ОСОБА_4 у пред`явленому обвинуваченні винуватим себе не визнав. Пояснив, що дійсно 30.04.2021 року перебував у стані алкогольного сп`яніння, оскільки випивав із сусідом ОСОБА_8 . Прийшов додому на обід о 13.00 годині. Між ним та ОСОБА_5 виникла сварка, він на неї кричав, оскільки у неї спитав, чи телефонувала мати, а потерпіла мовчала та нічого не відповідала. У процесі сварки потерпіла йому сказала, що він для неї ніхто, після чого він наказав їй збирати речі та йти в інтернат. Після цих слів потерпіла вискочила з хати. Сусідка, яка була поруч, бачила, що потерпіла плакала, однак на потерпілій не було синців та він її не бив. Вважає, що потерпіла його обмовляє, оскільки вона не є його рідною дочкою та між ними склалися погані відносини, вона хоче його вижити з будинку. Це така його зворотня реакція на поведінку потерпілої. Заперечує час вчинення злочину, який вказано у обвинувальному акті, оскільки вже о 16.00 годині поїхав на роботу.

На додаткові запитання пояснив, що під час у конфлікту у будинку також перебувала подруга потерпілої ОСОБА_9 . Після того, як він почав кричати на потерпілу, подруга одразу ж вибігла з будинку. Вважає, що тілесні ушкодження потерпіла могла отримати де завгодно, оскільки невідомо, де вона гуляє та з ким, пізно приходить додому. Про те, що потерпіла опинилася у лікарні, він взагалі не знав, про це йому повідомили вже потім. Возив потерпілу до лікарні чоловік сестри. Мати потерпілої у цей час була у ОСОБА_10 на роботі. Зазначив, що потерпіла каже неправду. В процесі допиту також повідомив, що лається він майже завжди, кричить на всіх, оскільки він не задоволений влаштованим побутом, його не слухають, витрачають гроші без узгодження з ним.

Лише під кінець розгляду справи зазначив, що йому соромно, та він допускає, що від його дій у потерпілої могли виникнути тілесні ушкодження, також зауважив, що міг помилитися щодо часу вчинення злочину, та допускає, що це могло бути у час, зазначений у обвинувальному акті.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї винуватості, вона підтверджується, а надані ним пояснення, відповідно, спростовуються значною кількість належних, допустимих та достатніх доказів по справі, досліджених та оцінених судом в їх сукупності та взаємозв`язку, у єдності та протиріччях, зокрема нижче вказаними показаннями потерпілої та свідків.

Так, в судовому засіданні потерпіла у присутності матері та психолога, пояснила, що 30.04.2021 року вони були вдома з подругою ОСОБА_11 та гралися. В цей час обвинувачений випивав разом із дядею ОСОБА_12 . Приблизно о 18.00 годині обвинувачений зайшов до будинку та запитав її, чи телефонувала мати, на що вона повідомила, що матері не дзвонила, але сказала це тихо. Напевно обвинувачений її не почув, оскільки він одразу почав кричати, а потім вдарив її, сказав забирати речі. Вона дуже злякалася та намагалася вибігти з будинку, але не могла, оскільки він їй заважав це зробити. Обвинувачений її вдарив рукою по голові, в область скроні, а потім штовхнув та вона вдарилася об двері головою. Вибігла з дому та сховалася у сусідки ОСОБА_13 .

Додатково зазначила, що коли обвинувачений не вживає горілку, то він є цілком нормальним, а коли вип`є стає неадекватним, на усіх кричить, лається, стає агресивним. Коли він п`яний, то вона його боїться. Після того, як обвинувачений її вдарив, її забрали до себе родичі, однак в неї дуже боліла голова, а тому вона перебувала у лікарні 5 днів. Просить захисту у суду.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 показала, що потерпілу та обвинуваченого вона добре знає, оскільки вони є її родичами, неприязних відносин до них немає. Обвинувачений є її братом, потерпіла - племінниця. Характеризує сім`ю як добру, однак є сварки, проживає вона поруч із будинком ОСОБА_15 . Про насильство свідку у цій сім`ї не відомо. 30 квітня 2021 року свідок рвала кропиву, побачила, що до неї біжать діти ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 всі діти ОСОБА_15 . ОСОБА_18 плакала, повідомила, що її вдарив тато. Вони зайшли до веранди її будинку. Потерпіла плакала дуже сильно, її ледь заспокоїли. Говорила, що її пнув батько. Приблизно все було після обіду, 16-17 година. Зателефонувала невістці ОСОБА_19 , аби вона забрала потерпілу. Видимих тілесних ушкоджень не бачила. В цей же день ОСОБА_15 бачила, однак він казав, що потерпілу не бив. ОСОБА_15 був випивший, але не п`яний.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні зазначила, що відносини із сім`єю ОСОБА_15 нормальні. 30.04.2021 року їй зателефонувала ОСОБА_14 та повідомила, що ОСОБА_15 побив ОСОБА_18 , потерпіла в неї та її треба забрати. Свідок забрала потерпілу та відвела до ОСОБА_21 . Потерпіла плакала та було почервоніння в області голови, на обличчі. Потерпіла йшла мовчки, була налякана. Коли вони йшли додому свідка, то бачили, що обвинувачений був ззаду, та вони пришвидшилися, оскільки його боялися. Знає, що у сім`ї ОСОБА_15 сваряться, але насильства немає. Бачила ОСОБА_15 у цей день здалеку, чи був у стані сп`яніння, не знає.

Свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні показала, що 30.04.2021 року прибігла до неї ОСОБА_23 та повідомила, що ОСОБА_24 потерпілу у справі. Халимона бачила, сам собі щось бубнів під ніс, чи був він п`яний, не знає. Потерпілу до цього у цей же день бачила, - була спокійною, без ушкоджень. Саме в цей же день всі діти ОСОБА_15 були в неї ОСОБА_25 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 . ОСОБА_26 прибігла на початку 18.00. Як саме побили потерпілу свідку не відомо.

Свідок ОСОБА_27 повідомила, що вона була понятою. За її участю проводився слідчий експеримент, потерпіла показувала, як саме її вдарив ОСОБА_15 . Також свідок ОСОБА_23 показала, як ОСОБА_15 вдарив потерпілу. Вдарив її в щоку рукою. При цій слідчій дії також був ще один понятий Шевлюга. Також була ОСОБА_28 вчитель, та ОСОБА_28 мати потерпілої. Діти все показували добровільно, ніхто на них не кричав, слідчий ними не керував.

В судовому засіданні Свідок ОСОБА_28 показала, що 30.04.2021 вона була на городі. Побачила ОСОБА_29 , вона трусилася, була перелякана, сказала, що ОСОБА_15 побив ОСОБА_18 . ОСОБА_30 була перелякана, та казала, що потрібно вести себе тихо-тихо. Юлія пояснила, що вони сиділи із ОСОБА_18 вдома на дивані, прийшов ОСОБА_15 , спитав її, чи телефонувала мати, ОСОБА_18 йому відповіла дуже тихо, він не почув, підійшов до дивану, де вони сиділи, та вдарив ОСОБА_18 , після чого вона злякалася та вибігла з хати. Бачила ОСОБА_15 , був випивший. Свідку відомо про насильство у сім`ї ОСОБА_15 як він бив ОСОБА_31 , кричить на дітей, що вона це чує навіть на городі.

Свідок ОСОБА_32 показав, що він був понятим при слідчому експерименті, де потерпіла та свідок ОСОБА_9 показували, як все відбувалося, як вони сиділи на дивані, а ОСОБА_15 підійшов та вдарив потерпілу, все було показано на манекені. Потерпіла пояснила, що обвинувачений її вдарив два рази, у щоку та об лутку дверей. Казали все добровільно, без примусу. Як директор школи, куди ходять діти ОСОБА_15 , може зазначити, що діти школу не пропускають, навчаються посередньо, відносини у родині без злагоди, батьки сваряться, викликали батьків до школи. В складі комісії відвідував житло ОСОБА_15 з метою перевірки умов проживання дітей. Про факти насилля у сім`ї не відомо. Сім`я на обліку не перебуває, однак є малозабезпеченою, багатодітною, є на контролі. Часті випадки педикульозу, на що скаржаться інші батьки.

Свідок ОСОБА_33 в судовому засіданні пояснила, що 30.04.2021 року їй зателефонувала ОСОБА_34 , повідомила, що треба допомога, бо ОСОБА_15 побив ОСОБА_18 , її попросили забрати ОСОБА_18 , бо міг прибігти ОСОБА_15 «на разборки». ОСОБА_18 була заплакана, мала почервоніння на обличчі, після чого потерпілу повезли до лікарні, де вона пролікувалася 5 днів. Про насилля в сім`ї не відомо. Все було приблизно о 18-19 годині. ОСОБА_18 була налякана, трусилася, опухша. ОСОБА_15 не бачила в цей день. Знає, що в сім`ї є сварки, ОСОБА_15 випиває.

Свідок ОСОБА_35 пояснила, що вона є сестрою ОСОБА_15 , відносини добрі, неприязні немає. 30.04.2021 року ОСОБА_20 вела ОСОБА_18 до будинку свідка, оскільки ОСОБА_15 її побив. ОСОБА_18 привели до свідка, була заплакана, брудна, на обличчі було почервоніння, потерпіла сказала, що її вдарив ОСОБА_15 . Свідка це здивувало, оскільки такого раніше не було, бо ОСОБА_15 фактично виховує дітей сам, бо мати на заробітках. Свідок зателефонувала ОСОБА_36 , ОСОБА_18 відвезли до лікарні, де вона пройшла лікування. З ОСОБА_15 розмовляла, він пояснив, що потерпіла на нього виматюкалася, а він її вдарив за це по щоці, дав ляпаса, але не бив. Також він зазначив, що ОСОБА_18 сама вдарилася, коли впала з порогу, коли тікала. Це все було приблизно о 18.00 годині. Почервоніння було в області скроні. ОСОБА_18 сказала, що ОСОБА_15 її вдарив. ОСОБА_15 бачила, оскільки він йшов за потерпілою, однак пішов своєю дорогою, був напідпитку, це було зрозуміло за його нестійкою ходою. В лікарні повідомили, що у дитини легкий струс головного мозку, їй робили рентген. У потерпілої дуже боліла голова, у лікарню поклали в цей же день. Була в лікарні 5 днів. Після лікарні потерпіла проживала у свідка місяць, бо не могла жити з ОСОБА_15 , а матері не було.

Малолітня свідок ОСОБА_37 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_15 є її батьком, її не б`є, але одного разу побив. Матері казала про це. Батька не боїться, вважає, що батько її любить. 30.04.2021 року забігли ОСОБА_17 та ОСОБА_30 та повідомили, що батько побив ОСОБА_18 . Вони з сестрами злякалися та сховалися у веранді. Знає, що батько вдарив ОСОБА_18 рукою та об двері, оскільки ОСОБА_18 тікала, а він її не випускав, та вона перечепилася. Батько був випивший, всі злякалися та побігли до ОСОБА_38 . Батько кричить на сестер та на неї. У ОСОБА_18 бачила почервоніння на обличчі, на щоці.

Крім показань потерпілої та свідків вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується іншими доказами по справі.

Так, підставою для порушення справи стало письмове повідомлення потерпілої до чергової частини поліції, що підтверджується витягом з ЄРДР, згідно якого убачається, що обвинувачений наніс їй тілесні ушкодження (а.п. 14), а також протоколи прийняття заяв про кримінальне правопорушення (а.п. 20, 21).

У відповідності до довідки № 443 від 13.05.2021 року, виданої КНП «Борзнянська міська лікарня», ОСОБА_5 перебувала на стаціонарному лікуванні в дитячому відділенні з 30.04.2021 року по 06.05.2021 року.

У відповідності до довідки від 17.05.2021 року № 01-29/77, наданої службою у справах дітей БМР, ОСОБА_5 перебуває з 05.05.2021 року на обліку у службі у справах дітей як така, що опинилася у складних життєвих обставинах у зв`язку із вчиненням щодо неї домашнього насильства її вітчимом ОСОБА_4 . Малолітні сестри ОСОБА_39 , ОСОБА_25 , ОСОБА_40 , перебувають на обліку у службі як такі, що опинилися у складних життєвих обставинах, у зв`язку з ухиленням батьками від виконання своїх обов`язків з виховання дітей. Сім`я перебуває під соціальним супроводом у Центрі надання соціальних послуг БМР (а.п. 43).

Згідно висновку експерта № 74 від 13.05.2021 року, тілесні ушкодження, які було встановлено у ОСОБА_5 , відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що не спричинили короткотривалий розлад здоров`я чи незначну стійку втрату працездатності (а.п.46-48). В утворенні тілесних ушкоджень могла мати місце неодноразова (не менше двох) дія тупого чи тупих предметів по механізму удару, а особливості їх характеру та локалізації не виключають можливості утворення за умов, викладених в описовій частині постанови про призначення судово-медичної експертизи, а саме: «...умисно наніс один удар рукою в область голови з лівого боку та, взявши її рукою за волосся, вдарив один раз об дверну коробку...» та виключають можливість одномоментного утворення в умовах падіння на площині, в тому числі, якому могло передувати можливе прискорення тіла (удар або поштовх).

З метою перевірки відомостей щодо механізму нанесення тілесних ушкоджень, у порядку ст. 240 КПК, 29.05.2021 року було проведено слідчі експерименти, якими було уточнено механізм нанесення тілесних ушкоджень (а.п. 90-100).

Відповідно, вказані докази суд визнає належними і допустимими, оскільки останні відповідають вимогам КПК України, та у їх відношенні безпосередньо порушень вимог ст.ст. 87, 99 наведеного Кодексу судом не встановлено та сторонами не доведено.

Як наслідок, цими процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст. 84 КПК, в їх сукупності, підтверджуються обставини, регламентовані ст. 91 того ж Кодексу.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений КПК України, суду надано не було.

Аналізуючи наведені вище та безпосередньо досліджені судом докази щодо обставин вчинених протиправних дій обвинуваченим, суд не вбачає підстав піддавати їх сумніву, оскільки вони узгоджуються між собою як окремо, так і в сукупності, доводять винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину.

При цьому, з урахуванням висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, відображеного у постанові Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини, визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та які містяться у матеріалах цього провадження.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений
При кваліфікації дій обвинуваченого суд ураховує, що Верховний Суд у постанові від 05.04.2018 року в справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи, яка встановлюється шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому КК, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив умисне нанесення потерпілій легких тілесних ушкоджень, тобто скоїв кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, та його дії органом досудового розслідування кваліфіковані вірно.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.

Мотиви призначення відповідного покарання
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставин, що пом`якшують покарання, судом не встановлено.

Обставинами, що обтяжують покарання є вчинення кримінального проступку щодо малолітньої дитини у присутності дитини, вчинення кримінального проступку щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, вчинення кримінального проступку у стані алкогольного сп`яніння.

Суд враховує особливості й обставини вчинення злочину: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Обвинувачений за місцем проживання характеризується посередньо, зловживає спиртними напоями, не працює, на обліку в психоневрологічному чи наркологічному диспансерах не перебуває, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, а також притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення домашнього насилля.

Суд відмічає, що вироком Борзнянського районного суду Чернігівської області від 17.02.2021 року ОСОБА_4 було засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді 200 громадських робіт. Зі змісту вироку убачається, що ОСОБА_4 10 грудня 2020 року близько 14-30 год., знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в будинку, де він проживає в с. Оленівка, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин умисно наніс ОСОБА_6 два удари рукою в область грудної клітки та один удар рукою в область попереку зліва, в результаті чого остання отримала тілесні ушкодження у вигляді синців лівої половини грудної клітки та попереку зліва, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень (а.п. 71-72).

Згідно довідки від 29.07.2021 року ДУ «Центр пробації», ОСОБА_4 знятий з обліку 15.06.2021 року у зв`язку з відбуттям покарання (а.п. 132).

Також, як убачається з постанови Борзнянського районного суду Чернігівської області від 27.08.2020 року, ОСОБА_4 визнано винуватим у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення в виді громадських робіт на строк 35 годин.

Зі змісту постанови убачається, що ОСОБА_4 21.08.2020 року, приблизно о 18.30 годині, за місцем спільного проживання вчинив відносно своєї співмешканки ОСОБА_6 та її малолітньої дочки ОСОБА_5 насильство в сім`ї, а саме: вчинив умисні дії психологічного характеру: висловлювався у бік співмешканки та її дочки нецензурною лайкою, висловлював погрози фізичної розправи, внаслідок чого завдана шкода психологічному здоров`ю гр. ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. У вказаній справі під час допиту потерпіла зазначила, що така поведінка ОСОБА_4 є звичною, що він постійно зловживає спиртними напоями, після чого влаштовує сварки та скандали, постійно погрожує фізично, одного разу побив її кочергою, а також часто б`є дітей, кидається на неї із ножем, а також погрожує викинути їх з дочкою із будинку. В результаті таких дій ОСОБА_6 дуже боїться за своє життя та життя своєї доньки, не знає, що робити та як себе та свою малолітню доньку захистити від дій ОСОБА_4 . До державних органів за допомогою не зверталася, оскільки не знає, як це зробити, та боїться розправи від ОСОБА_4 .

Усе це вказує на те, що ОСОБА_4 , коли перебуває у стані алкогольного сп`яніння, не може опанувати свої дії та керувати ними, стає агресивним та вчиняє домашнє насильство щодо своїх близьких.

А тому, відповідно до принципу індивідуалізації покарання, суд, керуючись принципом справедливості, вважає, що для досягнення мети попередження кримінальних правопорушень та виправлення ОСОБА_4 необхідно призначити йому покарання у виді громадських робіт, адже таке буде покликане запобігти можливому вчиненню обвинуваченим кримінальних правопорушень у майбутньому і сприятиме його виправленню та перевихованню з усвідомленням суспільної небезпечності діяння, в межах максимальної санкції статті, за якою він обвинувачується.

Дане покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

При цьому, суд вважає, що покарання у виді штрафу, у даному конкретному випадку, не буде достатнім заходом впливу на обвинуваченого, який має усвідомити наслідки своєї негативної поведінки, від якої страждає його родина, в тому числі малолітні діти. Також, застосування штрафу до обвинуваченого не буде сприяти зміцненню родини, яка має спільний бюджет, оскільки, фактично, сплата штрафу буде прямо впивати на фінансовий розвиток усієї родини.

Крім того, застосування до ОСОБА_4 інших видів покарання, передбачених санкцією ч. 1 ст. 125 КК України (штраф, виправні роботи), є неможливим, оскільки обвинувачений не працює, легальних джерел доходу не має.

У цій справі потерпіла не пробачила обвинуваченому вчинення його дій.

Законний представник потерпілої додатково зазначила, що ОСОБА_15 не виправляється, свою поведінку не змінює, фактично проживають разом із ним, але не як сім`я.

На думку суду, застосування до обвинуваченого покарання у виді громадських робіт є найбільш доречним та є тим стримуючим фактором, який буде достатнім для виховання обвинуваченого та дасть йому можливість замислитися щодо своєї поведінки та наслідків вчинених ним діянь.

У цій справі, на думку суду, головне не покарання, як сама суть цього кримінально-правового інституту, а допомога обвинуваченому у розумінні сутності родини та створення ним нормального середовища вдома для можливості безпечного виховування дітей та нормалізації стосунків між подружжям.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд
Крім того, у цій справі суд також вважає за необхідне обговорити таке.

Як зазначається у ч. 6 ст. 28 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», кривдника може бути направлено судом на проходження програми для кривдників на строк від трьох місяців до одного року у випадках, передбачених законодавством.

Згідно вказаного Закону, кривдник це особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Як передбачать положення ч. 2 ст. 76 КК України, на осіб, засуджених за злочини, пов`язані з домашнім насильством, суд може покласти інші обов`язки та заборони, передбачені статтею 91-1 цього Кодексу.

У цій справі, суд вважає, що ОСОБА_4 вчинив злочин, пов`язаний з домашнім насильством.

Так, законодавче визначення домашнього насильства міститься як в міжнародних, так і національних правових актах.

Конвенція Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (CETS №210) Стамбул, 11 травня 2011 рік (далі Стамбульська конвенція), п. b ст. 3 встановлює, що «домашнє насильство» означає всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні; також, згідно ст. 35 Стамбульської конвенції, Україна як держава учасник, вжила необхідних законодавчих заходів для забезпечення того, щоб умисну поведінку, яка полягає у вчиненні актів фізичного насильства проти іншої особи. було криміналізовано, а саме здійснено криміналізацію систематичного домашнього насильства. При цьому ст. 2 цього Документу наголошує, що Стамбульська конвенція застосовується до всіх форм насильства стосовно жінок, у тому числі домашнього насильства, яке зачіпає жінок непропорційно.

Таким чином, міжнародно-правова регламентація вказаного питання орієнтує, що визначальним є правова заборона будь-якої форми насильства, яка може відображатися у різних статтях КК, незалежно від родового об`єкта кримінально-правової охорони, оскільки принциповим є не сфера суспільних відносин, в яких відбувається насильство, а сам факт таких дій, які є забороненими.

На національному рівні у п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII визначено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України з метою реалізації положень конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьби з цими явищами» від 06 грудня 2017 року № 2227-VIII КК України доповнено ст. 126-1 КК України, згідно із якою домашнє насильство - це умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Окрім того, юридична відповідність за домашнє насильство передбачена не лише кримінальним законом, а й ст. 173-2 КУпАП, відповідно до якої домашнє насильство визначається як умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Отже, наведені аргументи переконують, що поняття «домашнє насильство» має комплексний характер, регламентується у різних сферах суспільних відносин, а тому при встановленні змісту поняття «злочин, пов`язаний із домашнім насильством» слід виходити із конкретних фактичних обставин вчиненого насильства щодо особи, а не юридичної оцінки дій винуватця.

Наведена правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №453/225/19.

Крім того, питання щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством було предметом розгляду об`єднаної палати ККС ВС. Так, Палата сформулювала висновки (постанова від 12 лютого 2020 року у справі № 453/225/19), згідно з якими злочином, пов`язаним із домашнім насильством, слід вважати будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого свідчать про наявність у діянні хоча б одного з елементів (ознак), перелічених у ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», незалежно від того, чи вказано їх в інкримінованій статті (частині статті) КК України як ознаки основного або кваліфікованого складу злочину.

З урахуванням того, що згідно Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Також, Конституція декларує право кожного на повагу до його гідності, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що обвинувачений вчинив злочин, пов`язаний із домашнім насильством.

Як зазначено у ч. 2 ст. 76 КК України, на осіб, засуджених за злочини, пов`язані з домашнім насильством, суд може покласти обов`язки та заборони, передбачені ст. 91-1 КК України.

Частини 1 та 3 ст. 91-1КК України встановлюють, що в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки: направлення для проходження програми для кривдників або пробаційної програми. Заходи, передбачені частиною першою цієї статті, можуть застосовуватися на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.

Судом у даному провадженні встановлено, що внаслідок дій обвинуваченого, в тому числі, порушуються права малолітніх, які також беззаперечно страждають від психологічного насильства.

А тому, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, з метою реалізації комплексного підходу до вирішення проблеми насильства, суд вважає за необхідне направити ОСОБА_4 до Борзнянської міської ради для проходження програми для кривдників строком на 3 місяці, який, за потребою, може бути продовжений на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.

Кім того, судом беззаперечно встановлено, що ОСОБА_4 стає агресивним після вживання ним алкогольних напоїв, а тому суд вважає за необхідне зобов`язати обвинуваченого виконувати заходи, передбачені пробаційними програмами «Подолання агресивної поведінки» та «Попередження вживання психоактивних речовин».

На переконання суду, застосування вказаних програм до обвинуваченого буде формувати у останнього досягнення позитивних змін шляхом розвитку та підтримки навичок ефективного самоконтролю, усвідомлення необхідності стратегій зменшення шкоди від вживання психоактивних речовин і підвищення вмотивованості до відмови від їх вживання. Ці комплекси спрямовані на зміну насильницької поведінки кривдника, формування у нього нової, неагресивної психологічної моделі поведінки у приватних стосунках, відповідального ставлення до своїх вчинків та їх наслідків, у тому числі до виховання дітей, на викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків.

Саме комплексний підхід, у даному випадку, на думку суду, є найбільш дієвим, оскільки метою притягнення до кримінальної відповідальності є не тільки покарання, а й виправлення особи, розуміння ним своїх негативних наслідків та виправлення останніх.

Крім того, з пояснень потерпілої та її законного представника, убачається, що останні не знають як себе поводити та куди звертатися у випадках вчинення щодо них домашнього насильства.

У такому випадку, Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачає програму для постраждалої особи - комплекс заходів, спрямованих на позбавлення емоційної залежності, невпевненості у собі та формування у постраждалої особи здатності відстоювати власну гідність, захищати свої права у приватних стосунках, у тому числі за допомогою уповноважених органів державної влади, органів місцевого самоврядування.

Стаття 23 вказаного Закону передбачає, що суб`єктами, відповідальними за виконання програм для постраждалих осіб, є місцеві державні адміністрації та органи місцевого самоврядування. Суб`єкт, відповідальний за виконання програм для постраждалих осіб, організовує та забезпечує проходження такими особами зазначених програм за їхньою згодою.

А том, суд вважає за необхідне пройти потерпілою відповідну програму для постраждалої особи, для чого необхідно забезпечити виконання такої програми.
Цивільний позов не заявлявся.

Речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

Підстав для вирішення питань, пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого, немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників процесу та у світлі того, що відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 373-376, 381-382 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин.

Направити ОСОБА_4 до Борзнянської міської ради для проходження програми для кривдників, передбаченої Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», на строк 3 (три) місяці.

Зобов`язати ОСОБА_4 пройти пробаційні програми «Подолання агресивної поведінки» та «Попередження вживання психоактивних речовин» строком 3 місяці.

Контроль за виконанням засудженим пробаційних програм, до якого застосовано обмежувальні заходи, покласти на орган пробації за місцем проживання засудженого.

Забезпечити та організувати проходження потерпілою ОСОБА_5 та її законним преставником ОСОБА_6 програми для постраждалої особи, для чого направити копію даного вироку до Борнянської міської ради для виконання.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Чернігівського апеляційного суду через Борзнянський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1