1Справа № 335/9696/21 1-кп/335/310/2022
ВИРОК
11 лютого 2022 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
сторін кримінального провадження прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Козлівка, Казанківського району Миколаївської області, громадянина України, із середньою освітою, раніше не судимого, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , дружину інваліда, який проходив військову службу у військовому званні «солдат» з 31.05.2017 по 08.04.2020 на посаді старшого обчислювача 2-го протитанкового артилерійського взводу протитанкової артилерійської батареї наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 58 о/с від 27.09.2018, раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
Солдат ОСОБА_4 наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 120 від 31.05.2017 зарахований в списки особового складу військової частини НОМЕР_1 31.05.2017. Призначений на посаду старшого обчислювача 2-го протитанкового артилерійського взводу протитанкової артилерійської батареї наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 58 о/с від 27.09.2018.
Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.
Будучи військовослужбовцем військової частини за контрактом, ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручень за його посадою.
З часу видання виконувачем обов`язки Президента України, Головою Верховної Ради України Указу «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014 і до цього часу на території України, згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та ст. 1 Закону України «Про оборону України» почав діяти особливий період, тобто період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконання стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій.
Разом з цим, солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належної їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.
Так, солдат ОСОБА_4 повинен був 23.03.2020 о 08 годині 00 хвилин з`явитися на ранкове шинкування особового складу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Ці вимоги були доведені та достовірно відомі солдату ОСОБА_4 .
Проте, проходячи військову службу за контрактом та будучи забезпечений речовим, грошовим, продовольчим та іншими видами забезпечення, солдат ОСОБА_4 вирішив ухилитись від військової служби у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України.
Реалізуючи свій умисел, солдат ОСОБА_4 , діючи умисно, в порушення статутних вимог, в умовах особливого періоду, 23.03.2020 о 08 годині не з`явився вчасно на службу без поважних причин на шикування особового складу до розташування військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
З 23.03.2020 по теперішній час солдат ОСОБА_4 без поважних причин обов`язки військової служби не виконує, до військової частини безпідставно не прибуває, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління, за наявності реальної можливості для цього.
Отже, ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що він, проходячи військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України на посаді старшого обчислювача 2-го протитанкового артилерійського взводу протитанкової артилерійської батареї, у військовому званні «солдат», 23.03.2020 о 08 годині 00 хвилин, в умовах особливого періоду, не з`явився вчасно на службу без поважних причин до місця служби військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та незаконно перебував за межами військової частини НОМЕР_1 НГУ до теперішнього часу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, за кваліфікуючими ознаками: нез`явлення військовослужбовцем (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Суд з`ясував, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи, та упевнився у добровільності їх позиції, їм було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини у апеляційному порядку.
При таких обставинах, за згодою учасників кримінального провадження, які визнали недоцільним дослідження доказів по справі, докази у судовому засіданні не досліджувались, згідно з вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, визнав в повному обсязі та підтвердив обставини справи, які описані у обвинувальному акті та пояснив суду наступне. Вказав, що дійсно наприкінці 2013 р. був зарахований в списки особового складу військової частини НОМЕР_1 . Призначений на посаду старшого обчислювача 2-го протитанкового артилерійського взводу протитанкової артилерійської батареї. 23.03.2020 не з`явився до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та незаконно перебував поза її межами по теперішній час.
У вчиненому щиро кається, просив вибачення, вказав, що зробив відповідні висновки та завіряв суд більше не вчиняти злочини.
Просив суд суворо його не карати, врахувати його щире каяття у вчиненому злочині та призначити йому покарання не пов`язане із позбавленням волі.
Прокурор просив призначити обвинуваченому покарання у виді двох років позбавлення волі, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням на 2 роки.
Приймаючи до уваги вищевказане, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, повністю доведена.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 містять склад злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та суд кваліфікує їх за ознаками: нез`явлення військовослужбовцем (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що суди не повинні допускати спрощений та однаковий підхід до розгляду справи та застосовувати індивідуалізацію покарання, з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № 207/5011/14-к (провадження № 51-1985км 18).
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обтяжуючих покарання обставин.
Також, при призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує його особу, який є громадянином України, одружений, має на утриманні малолітню дитину, у лікаря на наркологічному та психіатричному обліку не значиться, раніше не судимий, та те, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину.
Відповідно до ст. 66 КК України, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд враховує те, що він щиро розкаявся у вчиненні злочину, активно сприяв розкриттю злочину.
Відповідно до ст. 67 КК України обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відсутні.
За вчинення злочину, передбаченого санкцією ч. 4 ст. 407 КК України, передбачено покарання від трьох до семи років позбавлення волі.
Враховуючи обставини злочину, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, на утриманні має неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , дружину з інвалідністю, також наявність вищезазначених пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_4 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 4 ст. 407 КК України, у виді трьох років позбавлення волі.
У частині 2 ст. 65 КК України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Суд вважає, що такий же принцип застосовується і при вирішенні питання про порядок відбування покарання, зокрема, про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» судам необхідно мати на увазі, що частиною 1 статті 75 КК передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного до трьох років (ч. 3 ст. 75 КК України).
Окрім зазначеного вище суд враховує, що обвинувачений раніше не судимий.
Крім того, обвинувачений просив призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі, щоб він мав змогу працювати, та утримувати сім`ю.
Врахувавши в сукупності наведені вище обставини злочину, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих покарання обставин, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд доходить висновку про можливість виправлення та перевиховання засудженого без ізоляції від суспільства із застосуванням положень ст. 75 КК України, тому вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням.
При цьому суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України, які будуть достатні для забезпечення належної поведінки ОСОБА_4 та виконуватимуть виховну та превентивну функцію.
Таким чином, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.
На підставі вищезазначеного, суд вважає, що таке покарання буде законним і достатнім для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим.
Витрати для проведення експертиз, речові докази - відсутні.
Цивільний позов не заявлено.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого у виді особистого зобов`язання був обраний до 31.10.2021.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 50, 61, 65, 75, 76, 407 КК України, ст.ст. 100, ч. 3 ст. 349, 367-371, 373, 374, 376 КПК України, суд
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.
Призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання за ч. 4 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком в 1 (один) рік.
На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Запобіжний захід ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до вступу вироку в законну силу не застосовувати.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.

Суддя ОСОБА_1