КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 січня 2022року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,
за участю
прокурора ОСОБА_5 ,
представника власника майна ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 , в інтересах власника майна ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2021 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях щодо організованої злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , та накладено арешт на речі та документи, вилучені 07 жовтня 2021 року під час проведення обшуку квартири за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:
11 аркушів паперу формату A4 з відтиском печатки «Для документів» ГУ Держгеокадастру у Київській області;
Аркуш паперу з чорновими записами A4;
Звіт про системну грошову оцінку земельної ділянки на гр. ОСОБА_8 від 01.06.2021;
Жорсткий магнітний диск «Canyon» сріблястого кольору;
Ноутбук HP ENVY m6 PCID 305В100006100;
Ноутбук Lenovo сірого кольору PF255BZW6cn;
Айфон 11 з вставленою сім карткою НОМЕР_1 , і з забороною користуватися та розпоряджатися будь-яким фізичним чи юридичним особам вказаним майном.

Відповідно до ухвали, слідчий суддя вказав, що з метою забезпечення збереження речових доказів необхідно накласти арешт на вилучене майно.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, представник ОСОБА_6 , в інтересах власника майна ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна, вилученого 07 жовтня 2021 року під час проведення обшуку квартири за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник вважає, що ухвала слідчого судді була постановлена з істотними порушення норм процесуального законодавства, є необгрунтованою, незаконною та такою, яка не відповідає вимогам КПК України.

Апелянт посилається на те, що в ухвалі слідчого судді відсутнє будь-яке обґрунтування, що майно ОСОБА_7 може містити відомості про вчинення кримінального правопорушення чи було предметом його вчинення. Постанова слідчого про визнання вказаного майна речовим доказом, на думку представника, носить формальний характер.

Слідчим суддею не надано належну оцінку тому, що в клопотання слідчого відсутнє належне обґрунтування того, що таке майно було вилучено відповідно до вимог ст. 167, ст. 168 КПК України.
Як вважає представник, жодних підстав для вилучення майна не було. З протоколу обшуку вбачається, що зазначені речі та документи вилучені без перевірки та встановлення наявності у них будь-яких відомостей про обставини кримінального правопорушення.
Представник звертає увагу суду на те, що серед майна, яке було вилучено є ноутбуки та мобільний телефоном. На її думку, таке вилучення було здійснено з грубими порушеннями положень статті 168 КПК України, оскільки згідно ч.2 ст. 168 КПК України забороняється вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку.
Апелянт вказує, що під час проведення обшуку, слідчим не здійснювалась перевірка наявності будь-якої інформацію на вилучених ноутбуках або мобільному телефоні, жорсткому диску, при цьому власником зазначених речей неодноразово зазначалось про можливість надати доступ до них, з метою перевірки наявності таких відомостей.
Автор апеляційної скарги стверджує, що прокурором не доведено, а слідчим суддею не перевірено, що тимчасово вилучене майно відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України.

В доповненнях до апеляційної скарги представник зазначає, що з журналу судового засідання (а.с.98) вбачається, що судове засідання по розгляду клопотання проводилось за участю прокурора, представника володільця майна, яке розпочалось о 15 год. 30 хв., а о15 год. 45 хв. слідчий суддя вивчає матеріали справи та видаляється до нарадчої кімнати, що свідчить про те, що слідчим суддею не здійснювалось будь-яке вивчення матеріалів справи, а таке зазначення в журналі судового засідання не відповідає дійсності.
Також вказує, що слідчим суддею під час проголошення судового рішення, в порушення вимог закону, не здійснювалось фіксування технічним засобом з посилання на ч.4 ст.107 КПК України, при цьому всі учасники судового засідання були присутні в суді, про що свідчить проведення засідання за їх участю.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін ухвалу слідчого судді, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України, за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000675 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 190 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що на території України діє група осіб у змові із службовими особами Держгеокадастру, яка створила протиправний механізм відведення земельних ділянок у Донецькій, Київській, Полтавській, Запорізькій, Одеської, Дніпропетровській областях в оренду на користь третіх осіб.
В ході досудового розслідування, у період часу з 07 год. 15 хв. по 10 год. 03 хв. 07 жовтня 2021 року, на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва, проведено обшук квартири за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінальних правопорушень, а також відшукання речей та документів, які мають значення для досудового розслідування.

Під час проведення вказаного обшуку було виявлено та вилучено майно, яке перелічено в клопотанні прокурора.
Постановою старшого слідчого Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_9 від 08 жовтня 2021 року вказане в клопотанні майно, яке вилучено в ході проведення обшуку квартири 07 жовтня 2021 року за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.
08 жовтня 2021 року прокурор другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях щодо організованої злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на речі та документи, вилучені 07 жовтня 2021 року під час проведення обшуку квартири за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2021 року задоволено вказане клопотання прокурора та накладено арешт на вказане майно, з метою збереження речових доказів.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.
Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження №0000675, про накладення арешту на вищевказане майно, слідчий суддя, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до обгрунтованого висновку, що воно відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні, а тому на нього необхідно накласти арешт.

З урахуванням цього, слідчий суддя, всупереч ствердженням автора апеляційної скарги, встановив належні правові підстави, передбачені ч. 1 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вищевказане майно, оскільки воно, як вважає колегія суддів, відповідає критеріям ст. 98 КПК України та постановою старшого слідчого Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_9 від 08 жовтня 2021 року правомірно визнане речовими доказами (а.с.58-71).
Тому твердження апелянта про те, що в матеріалах справи немає жодних даних, які б давали підстави вважати, що таке майно відповідає критеріям речового доказу, є такими, що не грунтуються на матеріалах справи.
Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на вищезазначене майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, всупереч доводам апеляційної скарги.
Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на вищевказане майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи автора апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.
Арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
Під час апеляційного розгляду прокурором було повідомлено, що вилучене майно направлене на експертне дослідження і в цьому випадку тимчасове вилучення зазначеного майна відповідає положення ч.2 ст.168 КПК України.
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що слідчий суддя не досліджував додані до клопотання документи та про те, що суддею під час проголошення судового рішення, в порушення вимог закону, не здійснювалось фіксування технічним засобом, не є безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки розгляд клопотання прокурора про накладення арешту на майно було проведено в цілому з дотриманням вимог КПК України, із застосуванням технічних засобів фіксування, що підтверджується журналом судового засідання від 28 жовтня 2021 року та записом судового засідання, зробленим за допомогою технічного засобу, а проголошення судового рішення без участі учасників судового розгляду, які знаходились у цей час у приміщенні суду та за нез`ясованих обставин не були запрошені до зали судових засідань, не є визначеною законом підставою для скасування ухвали слідчого судді.
Отже, доводи, на які посилається в апеляційній скарзі представник, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційних скарг.
Отже, рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга, навіть з урахуванням усіх викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 307, 309, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2021 року, якою задоволено клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях щодо організованої злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 та накладено арешт на речі та документи, вилучені 07 жовтня 2021 року під час проведення обшуку квартири за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , згідно переліку вказаного в ухвалі слідчого судді - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 , в інтересах власника майна ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ _______________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/90/2022
Єдиний унікальний номер 757/55165/21
Категорія: ст. 171 КПК України
Слідчий суддя у суді першої інстанції ОСОБА_10 .
Доповідач в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1