20.12.21 Справа № 469/398/20
1-кп/469/98/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 грудня 2021 року смт.Березанка

Березанський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт.Березанка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000868 від 19.10.2016 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ізмаїл Одеської області, громадянина України, з вищою юридичною освітою, не одруженого, раніше не судимого, який працював суддею Малиновського районного суду м.Одеси, 25.09.2018 року, рішенням Вищої ради правосуддя звільненого з посади судді на підставі підпункту 4 пункту 16-1 розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України, відрахованого наказом голови Малиновського районного суду м.Одеси № 2-ОС/с від 11.01.2019 року зі штату суду як такого, що звільнений з посади судді, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , Ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.375, ст.366-1 КК України,

в с т а н о в и в:

У провадженні Березанського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000868 від 19.10.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.375, ст.366-1 КК України.

Згідно обвинувального акта у даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 обвинувачується у тому що, Указом Президента України від 15.02.2007 року ОСОБА_4 призначено на посаду судді Малиновського районного суду міста Одеси. 04.04.2007 ОСОБА_4 склав присягу судді. Постановою Верховної ради України від 23.02.2012 суддю ОСОБА_4 обрано на посаду безстроково.

Згідно подання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 20.07.2018 за №1273/ко-18 рішенням Вищої ради правосуддя від 25.09.2018 № 2981/0/15-18 на підставі підпункту 4 пункту 16-1 розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України ОСОБА_4 звільнено з посади судді Малиновського районного суду м. Одеси.

Наказом голови Малиновського районного суду м.Одеси від 11.01.2019 № 2-ОС/с ОСОБА_4 відраховано зі штату суду відповідно до Рішення Вищої ради правосуддя від 25.09.2018 №2981/0/15-18 на підставі підпункту 4 пункту 16-1 розділу ХУ «Перехідні положення» Конституції України.

Під час виконання покладених обов`язків ОСОБА_4 , на підставі статті 1 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», як професійний суддя, реалізовував судову владу в Україні. При цьому юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судочинство здійснюється Конституційним Судом України та судами загальної юрисдикції. Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст.124 Конституції України правосуддя в України здійснюється виключно судами.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є: 1) законність; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) забезпечення доведеності вини; 4) змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; 5) підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; 6) забезпечення обвинуваченому права на захист; 7) гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 8) забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; 9) обов`язковість рішень суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» № 1402-VIII від 02.06.2016 (з подальшими змінами та доповненнями) судова влада реалізується шляхом здійснення правосуддя у формі цивільного, господарського, адміністративного, кримінального, а також конституційного судочинства. Судочинство здійснюється Конституційним Судом України та судами загальною юрисдикції.

У відповідності до положень ст. 23 Закону України «Про судоустрій а статус суддів» № 1402-VIII від 02.06.2016 суддя місцевого суду здійснює судочинство в порядку, встановленому процесуальним законом, а також інші повноваження, визначені законом.

Згідно положень ст.1 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» № 1402-VIII від 02.06.2016 (з подальшими змінами та доповненнями) Судова влада в Україні відповідно до конституційних засад поділу влади здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними згідно із законом; Судову владу реалізовують професійні судді та, у визначених законом випадках, народні засідателі і присяжні шляхом здійснення правосуддя в рамках відповідних судових процедур; Судочинство здійснюється Конституційним Судом України та судами загальної юрисдикції.

Відповідно до статті 1 Кодексу суддівської етики, затвердженого 22.02.2013 VІ з`їздом суддів України, суддя повинен бути прикладом неухильного додержання вимог закону і принципу верховенства права, присяги судді, а також дотримання високих стандартів поведінки з метою зміцнення довіри громадян у чесність, незалежність, неупередженість та справедливість суду.

Статтею 2 Кодексу визначено, що суддя має уникати будь-якого незаконного впливу на його діяльність, пов`язану зі здійсненням правосуддя, та бути незалежним від своїх колег у процесі прийняття рішень. Він не має прав використовувати своє посадове становище в особистих інтересах чи в інтересах інших осіб та не повинен дозволяти цього іншим.

Таким чином, ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді судді Малиновського районного суду міста Одеси, здійснював функції представника судової влади.

Проте будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, уповноваженою на виконання функцій держави, суддя Малиновського суду міста Одеси ОСОБА_4 вчинив умисне кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, досудовим розслідуванням встановлено, що у провадженні судді Малиновського районного суду міста Одеси ОСОБА_4 , перебували матеріали кримінальної справи №012009106 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст.190 КК України, ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України.

Матеріали зазначеної кримінальної справи 04.06.2010 за електронним розподілом Малиновського районного суду міста Одеси, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Василя Стуса, 1-«а», надійшла для розгляду судді ОСОБА_4 за реєстраційним номером № 1519/1-89/11.

Під час судового розгляду вказаної кримінальної справи, 28.12.2015 у відкритому засіданні за участю секретаря ОСОБА_8 та прокурора ОСОБА_9 суддею ОСОБА_4 винесена постанова про оголошення у розшук підсудного ОСОБА_5 та про зміну йому запобіжного заходу з підписки про невиїзд на тримання під вартою в Одеському слідчому ізоляторі.

28.02.2016 ОСОБА_5 затримано співробітниками правоохоронних органів та на підставі постанови від 28.12.2015 у справі № 1519/1-89/11 (провадження №1/521/77/16) доставлено до Одеського слідчого ізолятору.

У подальшому, 13.07.2016 до канцелярії Малиновського районного суду м. Одеси надійшло клопотання захисника підсудного ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_10 про зміну підсудному ОСОБА_5 , запобіжного заходу з тримання під вартою на інший, більш м`який запобіжний захід, яке відповідно електронного розподілу в Малиновському районному суді міста Одеси, надійшло для розгляду судді ОСОБА_4 .

Після отримання для розгляду вказаного клопотання адвоката ОСОБА_10 , у судді ОСОБА_4 , в невстановлений у ході досудового розслідування час та місце, виник злочинний умисел направлений на винесення завідомо неправосудного рішення, з метою незаконного звільнення підсудного ОСОБА_5 з-під варти.

Реалізуючи свій злочинний намір, 30.08.2016, за викликом судді ОСОБА_4 підсудного ОСОБА_5 доставлено до Малиновського районного суду м. Одеси, де він знаходився у конвойному приміщенні. О 14.55 годині ОСОБА_5 доставлено до Одеського слідчого ізолятору. При цьому до зали судових засідань ОСОБА_5 не виводили. Участь у судовому засіданні останній не приймав.

Проте, суддя Малиновського районного суду міста Одеси ОСОБА_4 , 30.08.2016, приблизно о 15.00 годині, точний час у ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, перебуваючи у своєму службовому кабінеті № 414, який розташовано на 4-му поверсі у приміщенні Малиновського районного суду м. Одеси за адресою: м. Одеса, вул. Василя Стуса, 1-«а», реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно, в порушення норм процесуального права, без проведення судового засідання за участю секретаря, прокурора, захисника та підсудного, виніс постанову про задоволення клопотання захисника ОСОБА_10 , про зміну підсудному ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у виді підписки про невиїзд, у якій зазначив, що судове засідання проведено за участю секретаря ОСОБА_11 , прокурора ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 та підсудного ОСОБА_5 , які не приймали участі у проведенні вказаного засідання.

Зазначену постанову суддя ОСОБА_4 підписав, проставив на двох аркушах постанови відбитки гербової печатки Малиновського районного суду м. Одеси і без підпису секретаря судового засідання, без проведення постанови через електронну систему документообігу і фіксації штрих-коду на сторінках постанови, особисто передав захиснику ОСОБА_10 .

У той же день, 30.08.2016 о 20.30 годині ОСОБА_5 на підставі постанови судді ОСОБА_4 був звільнений з-під варти з Одеського слідчого ізолятору.

Вказане судове рішення ухвалено із грубими порушеннями норм процесуального права та є завідомо неправосудним, що стало можливим через зловживання ОСОБА_4 повноваженнями судді всупереч інтересам правосуддя.

Проголошення вказаної постанови суддею ОСОБА_4 здійснено всупереч нормам процесуального закону, а тому не відповідає вимогам законності та обґрунтованості.

Так, відповідно до вимог ст.264 КПК України (в редакції 1960 року) участь прокурора в судовому засіданні є обов`язковою, крім випадків коли розглядаються справи про злочини, передбачені частиною першою статті 27 цього Кодексу та коли він відмовився від підтримання державного обвинувачення. Прокурор, керуючись вимогами закону і своїм внутрішнім переконанням, заявляє клопотання і висловлює свою думку щодо клопотань інших учасників судового розгляду, викладає свої міркування з приводу застосування кримінального закону і міри покарання щодо підсудного.

Відповідно до вимог ст. 273 КПК України (в редакції 1960 року) в усіх питаннях, які вирішуються судом під час судового розгляду, суд виносить ухвали. Ухвали про обрання, зміну або скасування запобіжного заходу, виносяться судом у нарадчій кімнаті і викладаються у вигляді окремого документа, який підписується всім складом суду. Всі інші ухвали можуть за розсудом суду виноситися або у зазначеному вище порядку, або після наради суддів на місці з занесенням ухвали до протоколу судового засідання. Ухвали, винесені судом під час судового розгляду, підлягають оголошенню. При одноособовому розгляді справи в зазначених у цій статті випадках суддя виносить постанови.

Відповідно до вимог ст. 274 КПК України (в редакції 1960 року) під час розгляду справи суд, при наявності до того підстав, може своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо підсудного. При обранні запобіжного заходу у вигляді застави або тримання під вартою суд повинен керуватися відповідними статтями глави 13 Кримінально-процесуального кодексу України «Запобіжні заходи»

Відповідно до вимог ст. 260 КПК України (в редакції 1960 року) головуючий в судовому засіданні керує судовим засіданням, спрямовуючи судове слідство на забезпечення здійснення сторонами своїх прав, усуває з судового слідства все те, що не стосується розглядуваної справи, і забезпечує належний високий рівень судового процесу.

Таким чином, при розгляді клопотання захисника ОСОБА_10 про зміну підсудному ОСОБА_5 запобіжного заходу суддя Малиновського районного суду ОСОБА_4 умисно грубо порушив норми Кримінально-процесуального кодексу України, в редакції Закону України від 28.12.1960.

Також, досудовим розслідуванням установлено, що Указом Президента України від 15.02.2007 ОСОБА_4 призначено на посаду судді Малиновського районного суду міста Одеси. 04.04.2007 ОСОБА_4 склав присягу судді. Постановою Верховної ради України від 23.02.2012 суддю ОСОБА_4 обрано на посаду безстроково.

Згідно подання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 20.07.2018 за №1273/ко-18 рішенням Вищої ради правосуддя від 25.09.2018 №2981/0/15-18 на підставі підпункту 4 пункту 16-1 розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України ОСОБА_4 звільнено з посади судді Малиновського районного суду м. Одеси.

Відповідно до положень ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року № 1700-7, ОСОБА_4 являвся у період роботи суддею суб`єктом декларування.

Відповідно до ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а», «і», «в» пункту 2; пункті 5 ч.1 ст.3 Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконання функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру, за період не охоплений раніше поданими деклараціями,

У зв`язку з цим, ОСОБА_4 повинен був шляхом заповнення відповідних форм на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції подати в електронному вигляді декларацію за період з 01.01.2018 до моменту звільнення.

При цьому, ОСОБА_4 , діючи умисно та достовірно знаючи про обов`язковість подання декларацій, в порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції», при звільненні з посади судді Малиновського районного суду м. Одеси електронну декларацію у день звільнення та протягом 20 днів після звільнення до Єдиного державного реєстру декларацій електронну декларацію за період з 01.01.2018 до моменту звільнення не подав.

Крім того, ОСОБА_4 повинен був в період з 01.01.2019 до 01.04.2019 подати електронну декларацію про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру, за період з 01.01.2018 по 31.12.2019, яку останній також не подав у встановлений законом строк.

Вказані дії ОСОБА_4 стороною обвинувачення кваліфіковано за ч.1 ст.375 КК України - постановлення суддею завідомо неправосудної постанови, та ст. 366-1 КК України - умисне неподанні суб`єктом декларування декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції».

07 квітня 2021 року обвинувачений ОСОБА_4 подав до суду письмове клопотання про закриття кримінального провадження, обґрунтоване тим, що 29.12.2020 року у газеті Верховної ради України «Голос України» оприлюднено Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо встановлення відповідальності за декларування недостовірної інформації та неподання суб`єктом декларування декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» від 04.12.2020 №1074-ІХ, який набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування, тобто 30.12.2020 року, та яким зокрема, виключено з Кримінального кодексу України статтю 366-1 «Декларування недостовірної інформації».

Перед тим, за пунктом 1 резолютивної частини рішення КСУ від 27.10.2020 року №13-р/2020 в справі №1-24/2020(39320) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними): -

- пункти 6, 8 частини першої статті 11, пункти 1, 2, 6-10-1, 12, 12-1 частини першої, частини другу - п`яту статті 12, частину другу статті 13, частину другу статті 13-1, статтю 35, абзаци другий, третій частини першої статті 47, статті 48-51, частини другу, третю статті 52, статтю 65 Закону України „Про запобігання корупції від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII зі змінами;

- статтю 366-1 Кримінального кодексу України.

За пунктом 2 резолютивної частини цього рішення КСУ, визнані неконституційними норми (зокрема й стаття 366-1 КК) втрачають чинність з дня ухвалення цього рішення.

Посилаючись на наведені обставини та положення п.4 ч.1 ст.284 КПК України, згідно якого кримінальне провадження закривається у разі, якщо набрав чинності закон, яким скасована кримінальна відповідальність, обвинувачений просив кримінальне провадження за ст.366-1 КК України закрити.

Також обвинувачений зазначив, що Рішенням Конституційного Суду України від 11.06.2020 року у справі №1-305/2019 (7162/19) за конституційним поданням 55 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) статті 375 Кримінального кодексу України остання визнана такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), і вказане рішення відповідно до положень статті 152 Конституції України набрало законної сили з 11.06.2020 року.

Водночас, вказаним рішенням втрату чинності статті 375 КК України було відтерміновано на шість місяців з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про її неконституційність для приведення нормативного регулювання, встановленого статтею 375 КК України, що визнана неконституційною. У відповідність із Конституцією України та цим рішенням.

Верховною Радою України зазначене нормативне регулювання у відповідність із Конституцією України та вказаним рішенням Конституційного Суду України приведено не було, у зв`язку з чим, 11.12.2020 року стаття 75 КК України втратила чинність.

Разом з тим, за своїми правовими наслідками, на думку обвинуваченого, такі правові явища як визнання неконституційною норми закону та і втрати її чинності та набрання чинності законом, яким скасовується кримінальна відповідальність є тотожними, оскільки втрата чинності ст.375 КК України тягне за собою неможливість її правозастосування та свідчить про скасування кримінальної відповідальності за цією статтею.

Поряд із цим, офіційна констатація невідповідності правової норми Конституції України анулює її юридичну силу, що за змістом є рівнозначним виключенню такої норми на законодавчому рівні.

З огляду на наведене, вважає, що у зв`язку з втратою чинності норми Кримінального кодексу України через визнання її неконституційною кримінальне провадження має бути закрите на підставі пункту 4 частини першої статті 284 КПК України.

Посилаючись на наведені обставини, положення п.4 ч.1 ст.284 КПК України, згідно якого кримінальне провадження закривається у разі, якщо набрав чинності закон, яким скасована кримінальна відповідальність, правовий висновок, викладений у Постанові Верховного Суду від 26.05.2020 року щодо відсутності обмежень щодо закриття кримінального провадження на будь-якій стадії процесу, обвинувачений просив кримінальне провадження за ст.375 КК України закрити.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 заявлене ним клопотання підтримав, посилаючись на викладені у ньому обставини. Просив його задовольнити.

Прокурор проти задоволення клопотання обвинуваченого не заперечив. Вважає, що у зв`язку з визнанням Конституційним Судом України такими, що не відповідають Конституції України ст.366-1 та ст.375 КК України правові підстави для продовження судового розгляду у кримінальному провадженні №0000868 від 19.10.2016 року за обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.375, ст.366-1 КК України, відсутні.

Ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, заслухавши обвинуваченого та з`ясувавши думку прокурора, суд вважає, що клопотання обвинуваченого слід задовольнити з наступних підстав.

Рішенням Конституційного Суду України від 27.10.2020 року №13-р/2020 в справі №1-24/2020(39320) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними):

- пункти 6, 8 частини першої статті 11, пункти 1, 2, 6-10-1, 12, 12-1 частини першої, частини другу - п`яту статті 12, частину другу статті 13, частину другу статті 13-1, статтю 35, абзаци другий, третій частини першої статті 47, статті 48-51, частини другу, третю статті 52, статтю 65 Закону України „Про запобігання корупції від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII зі змінами;

- статтю 366-1 Кримінального кодексу України.

За пунктом 2 резолютивної частини зазначеного рішення, визнані неконституційними норми (зокрема й стаття 366-1 КК) втрачають чинність з дня ухвалення цього рішення.

Також, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо встановлення відповідальності за декларування недостовірної інформації та неподання суб`єктом декларування декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» від 04.12.2020 №1074-ІХ, який набрав чинності 30.12.2020 року, зокрема, виключено з Кримінального кодексу України статтю 366-1 «Декларування недостовірної інформації».

Крім того, Рішенням Конституційного суду України від 11 червня 2020 року по справі №1-305/2019 (7169/19) визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) ст.375 КК України, при цьому зазначено, що вказана стаття втрачає чинність через шість місяців з дня ухвалення Конституційним судом цього рішення ( тобто 11 грудня 2020 року). На даний час рішення вступило в закону силу.

Отже, станом на дату звернення до суду обвинуваченого ОСОБА_4 з даним клопотанням, статтю 366-1 Кримінального кодексу України визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) та виключено з Кримінального кодексу України.

За змістом положень п.4 ч.1 ст.284 КПК України Кримінальне провадження закривається в разі, якщо набрав чинності закон, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою.

Таким чином, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.366-1 КК України, підлягає закриттю у зв`язку з наявності підстав, передбачених законом відповідно до положень п.4 ч.1 ст.284 КПК України.

Вирішуючи питання про наявність підстав для закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_4 в частині обвинувачення за ст.375 КК України суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо набрав чинності закон, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою, однак, ст.284 КПК України не визначено як підстав, так й порядку закриття кримінального провадження внаслідок визнання рішенням Конституційного Суду України певного закону чи частини закону такими, що не відповідають Конституції України (тобто неконституційними).

За статтею 9 КПК України, під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, Кримінального процесуального Кодексу України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства та у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, судом можуть застосовуватися загальні засади кримінального провадження.

Статтею 7 КПК України визначено перелік загальних засад кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться верховенство права та законність.

Частиною 1 статті 8 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Ці норми кореспондуються із статтею 8 Конституції України, за якою в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Статтею 147 Конституції України встановлено, що Конституційний Суд України вирішує питання, зокрема про відповідність Конституції України законів України. Відповідно до статті 151-2 Конституції України, рішення, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Таким чином зазначене рішення Конституційного Суду України від 11.06.2020 набрало законної сили та є обов`язковим.

У пункті 4 рішення Конституційного Суду України від 14.12.2000 року №15-рп/2000 (справа про порядок виконання рішень Конституційного Суду України) зокрема зазначено, що незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Виходячи з аналізу положень чинного законодавства підставою для втрати чинності закону у цілому або його частин є визнання єдиним органом законодавчої влади - Верховною Радою України - такого закону або його окремих положень такими, що втратили чинність, або визнання їх такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні - Конституційним Судом України, оскільки його рішення належить сприймати як загальнообов`язковий правовий акт, який діє на усій території України та є обов`язковим для виконання усіма суб`єктами права. І оскільки і в першому, і в другому випадку правовими наслідками є втрата законом чи його частиною чинності, втрата чинності законом (чи частини закону) внаслідок визнання їх неконституційними є тотожними набранню чинності законом, яким скасовується кримінальна відповідальність.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 02.09.2020 року у справі №0306/7567/12 при розгляді у касаційному провадженні кримінальної справи за ст.375 КК зазначила наступне. Рішенням Конституційного Суду України від 11.06.2020 ст.375 КК визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), і передбачено втрату нею чинності через шість місяців з дня ухвалення цього рішення. Встановленою Конституційним Судом України метою відтермінування втрати чинності наведеної кримінально-правової норми є надання законодавцю часу для приведення її змісту у відповідність із Конституцією України. Визнання правової норми неконституційною анулює підстави для формування висновків щодо її застосування, оскільки в такому випадку кримінально-правова норма втрачає законну силу, що є безумовною підставою для закриття кримінальної справи за відповідним обвинуваченням.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі №0306/7567/12 зазначено, що офіційна констатація невідповідності правової норми Конституції України анулює її юридичну силу, що за змістом є рівнозначним виключенню такої норми на законодавчому рівні ( п.26 Постанови).

Отже, з врахуванням викладеного та загальних засад кримінального провадження, зокрема верховенства права та законності, суд дійшов висновку про наявність також підстав для задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 в частині закриття кримінального провадження №0000868 від 19.10.2016 року за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.375 КК України, на підставі п.4 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з тим, що рішенням Конституційного Суду України від 11.06.2020 статтю 375 КК України визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною).

На підставі викладеного, суд вважає, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 від 07 квітня 2021 року про закриття кримінального провадження №0000868 від 19.10.2016 року за обвинуваченням його у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.375, ст.366-1 КК України підлягає задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись п.4 ч.1 ст. 284, ст.371, 372, КПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Клопотання обвинуваченого у кримінальному провадженні №0000868 від 19.10.2016 року ОСОБА_4 задовольнити.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000868 від 19.10.2016 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.375, ст.366-1 КК України, закрити на підставі п.4 ч.1 ст.284 КПК України.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 20 грудня 2021 року.

Суддя: