Справа № 147/952/21
Провадження № 1-кп/147/106/21
ВИРОК
іменем України

10 вересня 2021 року смт Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

із секретарем ОСОБА_2 ,

розглянувши без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження обвинувальний акт та додані до нього матеріали у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000089 від 17.04.2020 року, щодо

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, непрацюючого, неодруженого, з середньою освітою, неодноразово судимого:

24.12.2019 Тростянецьким районним судом Вінницької області за ст. 395 КК України до покарання у виді арешту строком 2 (два) місяці;

12.08.2021 Тростянецьким районним судом Вінницької області за ч.1 ст.309 КК України, до покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 (один) рік;

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.162 КК України,

в с т а н о в и в :
ОСОБА_3 близько 00 год.30 хв. 17.04.2020, проходив по вулиці Шевченка в с.Ілляшівка Тростянецького (на даний час Гайсинського) району Вінницької області, повз домоволодіння його односельчанина ОСОБА_4 , яке розташоване біля кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Побачивши, що біля кафе стоїть група людей, ОСОБА_3 вирішив сховатись від них, аби уникнути конфлікту, і в нього виник умисел незаконно проникнути в житловий будинок ОСОБА_4 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , порушуючи недоторканість житла громадян і бажаючи вчинити такі дії, скористався тим, що господар будинку ОСОБА_4 в цей час спить, непомітно для сторонніх осіб, таємно, умисно, відчинивши віконну раму та через віконну кватирку заліз в приміщення, таким чином незаконно проник в належний ОСОБА_4 житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , де в спальній кімнаті сховався за шафою.

В подальшому, вітчим ОСОБА_4 - ОСОБА_5 почув у будинку сторонні звуки прокинувся та виявив ОСОБА_3 , який ховався за шафою в спальній кімнаті будинку.

Таким чином, ОСОБА_3 порушив особисті права власника будинку, передбачені ст. 30 Конституції України, а саме - право на недоторканість житла ОСОБА_4 .

Досудовим розслідуванням дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 1 ст. 162 КК України, а саме - незаконне проникнення до житла, що порушило недоторканість житла громадян.

Зазначені обставини були встановлені органом досудового розслідування, учасниками судового провадження не оспорюються, про що подана відповідна заява обвинуваченим ОСОБА_3 за участю захисника - адвоката ОСОБА_6 , в якій обвинувачений беззаперечно визнав свою вину у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України, та повідомив, що ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження. Крім того, обвинувачений та захисник не заперечували та надали згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

До обвинувального акту також додано письмову заяву потерпілого ОСОБА_4 , в якій він згідний із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження та дає згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Обвинувальний акт розглядається у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, на підставі вивчення обвинувального акта та доданих до нього матеріалів із ухваленням вироку без зазначення доказів на підтвердження встановлених обставин відповідно до ч.1 ст. 162 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Суд, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали кримінального провадження, дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України та вірної кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 162 КК України, а саме незаконне проникнення до житла, що порушило недоторканість житла громадян.

Відповідно до частини 1 статті 1 КК України цей кодекс має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам.

Частиною 1 статті 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Відповідно до частини 2 статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При призначанні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України є кримінальним проступком, раніше неодноразово судимий, не одружений, не працюючий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно: веде бродяжницький спосіб життя, вживає алкогольні напої, порушує громадський порядок.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_3 , суд визнає щире каяття.

Обставини, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Враховуючи викладене, керуючись принципами гуманності, необхідності і достатності покарання для виправлення обвинуваченого та запобігання новим кримінальним правопорушенням, суд дійшов висновку, що покаранням справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч.1 ст.162 КК України із звільненням від відбування покарання з випробуванням згідно положень ст. 75 КК України та з покладенням на нього обов`язків згідно ст. 76 КК України.

При цьому суд враховує те, що призначення покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 162 КК України у виді штрафу є недоцільним, оскільки ОСОБА_3 ніде не працює та не має стабільного джерела доходу.

Крім того, ОСОБА_3 раніше засуджений вироком Тростянецького районного суду Вінницької області від 12 серпня 2021 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 (один) рік.

Статтею 70 КК України визначені підстави, порядок та межі призначення покарання за сукупністю злочинів.

При сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань (ч.1 ст.70 КК).

За цими ж правилами призначається покарання, якщо після ухвалення вироку буде встановлено, що засуджений винен ще й в іншому злочині, вчиненому до ухвалення попереднього вироку. В строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 КК України (ч.4 ст.70 КК).

ОСОБА_3 не відбув покарання призначене вироком суду від 12.08.2021р.

Як вбачається із постанови Верховного Суду від 03.10.2019 р. по справі №755/3279/18, кримінально-правові норми, передбачені статтями 70, 75 КК України не передбачають окремого порядку призначення покарання за сукупністю злочинів у випадку, якщо особа, щодо якої було застосоване звільнення від покарання з іспитовим строком, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого вона також звільняється з іспитовим строком.

Самостійне виконання вироків порушує приписи ч. 4 ст. 70 КК України , які не визначають відмінних варіантів призначення покарання залежно від того, чи застосовано при призначенні покарання звільнення від його відбування з випробуванням. Закон про кримінальну відповідальність в ч. 1 ст. 70 КК України встановив три альтернативних способи призначення покарання: поглинання менш суворого більш суворим, повне складання покарань, часткове складання покарань. Зміст ст. 70 КК України не передбачає самостійного виконання вироків.

Саме тому суд, при призначенні покарання за злочин, про який стало відомо після ухвалення першого вироку, яким призначено покарання від відбування якого особу звільнено згідно положень ст. 75 КК України, має вирішити питання про можливість звільнення від відбування покарання з іспитовим строком із урахуванням всіх вчинених злочинів (застосувавши ст.70 КК).

Таким чином, суд, призначаючи остаточне покарання згідно з вимогами ч. 4 ст. 70 КК України, має право вмотивовано вирішити питання про звільнення особи від відбування остаточного покарання з випробуванням, та визначити іспитовий строк в порядку та в межах, передбачених ст. 75 КК України.

Разом із цим, необхідно виходити з того, що статтями 70, 72, 75-78 КК України не передбачено повне або часткове складання, поглинення іспитового строку. Зазначені в ст. 70 КК України правила застосовуються лише до покарань. Дійшовши висновку про можливість виправлення особи без реального відбування покарання та призначивши іспитовий строк при звільненні від його відбування, суд має керуватися виключно положеннями ст. 75 КК України, вмотивувавши своє рішення щодо цього.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про необхідність призначення остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом повного складання призначених покарань. При цьому, суд вважає за належне звільнити ОСОБА_3 від відбування остаточного покарання з випробуванням згідно положень ст. 75 КК України з покладенням на нього обов`язків згідно ст. 76 КК України.

Майнова шкода кримінальним проступком не заподіяна.

Цивільний позов в ході досудового розслідування не заявлений.

Витрати за проведення експертизи слід стягнути з обвинуваченого.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід не обирався, підстави для його обрання до набрання вироком законної сили відсутні.

Керуючись ст. ст. 374, 381, 382 КПК України, суд

у х в а л и в :
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України до призначеного покарання повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Тростянецького районного суду Вінницької області від 12 серпня 2021 року та визначити остаточне покарання ОСОБА_3 у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного остаточного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку виконає покладені на нього обов`язки та не вчинить нового кримінального правопорушення.

Згідно п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати за проведення експертиз у розмірі 1144 (одна тисяча сто сорок чотири) грн. 15 коп.

Відповідно до ч.1 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Тростянецький районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду за результатами розгляду обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку не пізніше наступного дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасниками кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1