Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

31 січня 2022 року м. Рівне

Колегія суддів Рівненського апеляційного суду у складі :
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника-адвоката ОСОБА_6 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000005 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 11 жовтня 2021 року стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Рівне, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , згідно ст.89 КК України не маючого судимості,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.307 КК України,
в с т а н о в и л а :

Вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 11 жовтня 2021 року ОСОБА_5 визнано винним та засуджено за ч.1 ст.307 Кримінального кодексу України (далі - КК) на чотири роки позбавлення волі, за ч.2 ст.307 КК на шість років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк шість років з конфіскацією майна.
Строк відбування цього покарання ухвалено рахувати з дня його затримання - 03 березня 2021 року.
Також вказаним рішенням суду вирішено питання стосовно речових доказів.

Вказаним вироком ОСОБА_5 визнаний винним та засуджений за те, що він 03 лютого 2021 року близько 15 год. 40 хв., перебуваючи поблизу кафе-бару «Райський сад», що за адресою: вул. Польова, 4, с. Бармаки Рівненського району, Рівненської області, маючи умисел на незаконний збут психотропної речовини, в порушення вимог ст.ст. 6, 7, 8 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», незаконно збув ОСОБА_8 (анкетні дані змінено), у закритому на застібку пакетику з прозорого безбарвного полімерного матеріалу, психотропну речовину - метамфетамін, загальною масою 0,0248 г, яка згідно до списку 2 таблиці 2 Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000, відносяться до психотропних речовин, обіг яких обмежено.
Згодом, 03 березня 2021 року близько 15 год. 50 хв., ОСОБА_5 , перебуваючи в автомобілі «Dacia Logan», номерний знак. НОМЕР_1 , який знаходився поблизу торгово - оздоровчого комплексу «Оскар», що за адресою: вул. Молодіжна, 20, смт. Квасилів, Рівненського району, Рівненської області, маючи умисел на незаконний збут психотропної речовини, в порушення вимог ст.ст. 6, 7, 8 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», повторно, незаконно збув ОСОБА_8 (анкетні дані змінено), у закритому на застібку пакетику з прозорого безбарвного полімерного матеріалу, психотропну речовину - метамфетамін, загальною масою 0,0395 г, яка згідно до списку 2 таблиці 2 Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000, відносяться до психотропних речовин, обіг яких обмежено.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить суд вказаний вирок в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити йому покарання за ч.1 ст.307 КК - чотири роки позбавлення волі, за ч.2 ст.307, із застосуванням ст.69 цього Кодексу - чотири роки позбавлення волі. За сукупністю злочинів призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки, звільнивши його від відбування покарання на підставі ст.75 КК, з іспитовим строком 1 рік 6 місяців.
На обґрунтування цих вимог апелянт зазначив, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що він позитивно характеризується за місцем роботи, за місцем проживання, щиро розкаюється у вчиненому, свою вину визнав повністю, тяжких наслідків від його дій не настало. Водночас відсутні обставини, які обтяжують покарання. Також апелянт зазначив, що його дружина не працює та саме він займався забезпеченням сім`ї, до того ж на його утриманні перебувають батьки-пенсіонери, а його мати є інвалідом ІІІ групи.
Апелянт вказав, що його батьки проживають у квартирі, в якій у нього є частка власності, і тому виконання вироку та її конфіскація негативно вплине на матеріальний стан його сім`ї, а його утримання в колонії негативно вплине на емоційний та психологічний стан.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_4 про безпідставність апеляційних вимог та залишення вироку без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За приписами ст.370 КПК, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Щодо обраного виду та міри покарання обвинуваченому, то колегія суддів вважає, що воно ґрунтується на вимогах закону про кримінальну відповідальність.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.1 Постанови від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Ухвалюючи вказаний вирок, суд першої інстанції в повній мірі дотримався вказаних вимог закону, призначивши обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, яке за своїм видом та розміром відповідає як особі винного, так і встановленим обставинам кримінального провадження.
Так, судом було враховано пом`якшуючі покарання обставини - щире каяття, сприяння розкриттю злочину, та відсутність обставин, які обтяжують покарання. Окрім того, суд взяв до уваги дані про особу винного, зокрема те, що він має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не перебуває на обліку на у лікарів нарколога та психіатра, його позитивну характеристику.
При цьому, місцевий суд дав належну оцінку ступеню тяжкості вчинених ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких злочинів.
Сукупність вказаних обставин стала підставою для висновку місцевого суду про можливість перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 лише в умовах ізоляції від суспільства та обрання йму мінімальної міри покарання, передбаченої ч.1 та 2 ст.307 КК.
При цьому, колегія суддів вважає, що встановлених обставин недостатньо для застосування щодо обвинуваченого положень ст.69 КК, якою визначено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
За таких обставин, враховуючи призначену ОСОБА_5 міру покарання, відсутні передбачені Законом підстави для його звільнення від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком на підставі ст.75 КК.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить висновку, що вирок місцевого суду є законний, обґрунтований та вмотивований, ухвалений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а також закону про кримінальну відповідальність, і тому підстав для його зміни та пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання не вбачається.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 413, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 11 жовтня 2021 року стосовно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_5 в той самий строк з дня вручення йому копії цієї ухвали.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3