08.09.2021 ЄУН 389/47/21
Провадження №1-кп/389/18/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2021 року Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі: головуючої судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Знам`янка кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000375 від 27.10.2020 року, стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бовтишка Олександрівського району Кіровоградської області, громадянина України, із середньою освітою, розлученого, маючого на юриманні одну особу, не працюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого ускоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 вчинив закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, вчиненого за наступних обставин.

27.10.2020 близько 20:00 год. брати ОСОБА_4 та ОСОБА_6 перебували у приміщенні літньої кухні домоволодіння АДРЕСА_1 , де останні проживають.

В той момент між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 виник словесний конфлікт на ґрунті тривалих неприязних відносин, який переріс у бійку.

В результаті словесних образ ОСОБА_6 в бік ОСОБА_4 у останнього виник злочинний умисел, направлений умисне вбивство брата.

З метою реалізації свого злочинного наміру, направленого на позбавлення життя ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , діючи умисно та цілеспрямовано, керуючись злочинним наміром та розуміючи настання тяжких наслідків для потерпілого, будучи ображеним на дії та слова ОСОБА_6 , скориставшись фізичною перевагою над останнім, який знаходився спиною до нього, на ґрунті тривалих неприязних відносин, розуміючи суспільно - небезпечний характер свої діянь та бажаючи їх настання, схопивв зі столу ножа та тримаючи його у правій руці наніс 5 ударів в область тулубу.

Після чого, ОСОБА_4 вибіг з кухні та повернувшись через декілька хвилин наніс ще один удар ножем в область спини ОСОБА_6 .

В результаті протиправних дій ОСОБА_4 . ОСОБА_6 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді: проникаючої рани передньої черевної стінки з ушкодження малого сальника, ран в правій поперековій ділянці, в ділянці спини, в ділянці правої і лівої верхніх кінцівок, які згідно висновку судово-медичної експертизи №106 від 18.11.2020 відносяться до тяжкого ступеня тяжкості, як небезпечні для життя в момент заподіяння.

Однак, ОСОБА_4 не довів злочин до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки в подальшому, ОСОБА_6 було доставлено до КНП «Олександрівська центральна районна лікарня» Олександрівської районної ради Кіровоградської області», що по вул. Шевченка, 57 смт. Олександрівка Олександрівського району Кіровоградської області, де йому надали професійну медичну допомогу.

В ході судового розгляду встановлено наступне.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав частково та показав, що у них з потерпілим ОСОБА_6 завжди були нормальні стосунки, в цей день та до цього у них ніяких конфліктів не було. 27.10.2020 року близько 20:00 години вони разом з потерпілим зібрались смажити картоплю, він зібрався її чистити, а потерпілого попросив почистити цибулю. Мати у них хвора та не ходяча, в туалет ходить в ліжку та вони з братом їй підкладають «судно». В цей момент мати попросила потерпілого, що вона хоче в туалет та щоб він поставив їй «судно». Проте потерпілий присів біля плити, став скручувати цигарку та відповів, що перекурить, а потім подасть «утку». Обвинувачений зробив йому зауваження, що мати не може чекати поки він перекурить, після чого між ними розпочався словесний конфлікт. Потерпілий почав висловлюватись на його адресу нецензурною лайкою, плюнув йому в обличчя, а потім схопив кружку та плеснув на нього водою. Між ними почалась штовханина в ході якої на нього щось найшло. Він схопив кухонного ножа, який лежав на столі та в пориві гніву декілька раз штрикнув ножем брата. Він не може сказати в який послідовності і куди наносив удари, тому що вони переміщались по кухні, цей момент він пам`ятає як в тумані, але стверджує, що хотів попасти по руках. Все відбувалось дуже швидко та так сталось, що останній удар він наніс в область живота, від якого брат присів. Він усвідомив, що накоїв та вибіг з кухні. На вулиці його охопив страх за життя брата та сором за те, що він зробив. Він поклав ножа та повернувся до кухні. Брат сидів під плитою, притулившись до неї та притискав руку до живота. Він побачив кров на руці та дав йому рушник і сказав, щоб він притулив його до рани. Брат був у свідомості, взяв рушник та притулив до рани. Він взяв телефон, хотів викликати швидку допомогу та дзвонив на 03, але виклик не йшов. Він вже потім зрозумів, що треба було телефонувати не на «03», а на «103». Тому, щоб надати медичну допомогу братові він зателефонував своїй сестрі ОСОБА_7 , сказав їй що він підрізав ОСОБА_8 та попросив викликати швидку, бо в нього не виходило. Після цього він допоміг брату піднятись та посадив на тапчан. Швидко приїхала сестра, а за нею поліція та медична допомога. Він весь час був на місці, то у кухні, то у дворі та нікуди не зникав. Швидка забрала брата до лікарні, а його забрала поліція. Йому дуже прикро що все так сталось, він ще раз просить вибачення у брата. Він в жодному разі не хотів смерті брата та відразу припинив удари після того, як потерпілий присів.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 показав, що в теплу пору року він проживає в своєму будинку в АДРЕСА_2 . Коли наступають холоди, щоб зекономити на опалені він перебирається жити до матері ОСОБА_9 та брата ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 . Вони з братом ОСОБА_4 , завжди мали нормальні стосунки та відвертих конфліктів між ними ніколи не було. 27 жовтня 2020 року, вдень вони займались господарством, а ввечері почали готувати вечерю. Близько 19-20 години вони перебували в приміщені кухні. Між ними раптово виник конфлікт, який розпочався зі словесної перепалки, потім вони почали штовхати один одного та обзивати. Він плюнув ОСОБА_10 в обличчя, а потім вилив на нього воду з кружки. В цей момент ОСОБА_11 раптово схопив кухонного ножа та декілька раз штрикнув його ним в область рук, спини та живота. Від останнього удару ножем в живіт він присів біля плити та притиснув руки до рани на животі. Окільки це все відбувалось швидко, вони штовхалися, він думає, що удар в живіт ОСОБА_11 наніс не умисно та не хотів спричиняти йому такого поранення. ОСОБА_11 з ножем вибіг з приміщення кухні та швидко повернувся, але вже без ножа. Він сказав, «Що я накоїв?», дав йому рушник та сказав, щоб притиснув його до рани та сказав, що зараз викличе швидку допомогу. Обвинувачений взяв телефон та став дзвонити, але в нього щось не виходило. ОСОБА_11 зателефонував сестрі ОСОБА_7 та попросив її викликати швидку допомогу та щоб вона приїхала до них. Потім він допоміг йому підвестись та посадив та тапчан. ОСОБА_11 вибачався за те, що він зробив та казав, що не розуміє, що на нього найшло. Через деякий час приїхала сестра та карета швидкої допомоги, яка забрала його до лікарні. Він вважає, що ОСОБА_11 не хотів його вбивати тому, що він добровільно припинив свої дії, а потім як міг допомагав йому, викликав швидку медичну допомогу та був поруч поки його не забрала швидка. Він має дуже незадовільний стан здоров`я та у них з братом на утриманні перебуває мати 1946 року народження, яка не ходить та постійно потребує сторонньої допомоги як з його боку, так і від брата ОСОБА_12 . Він просить суд не призначати ОСОБА_10 покарання пов`язане з реальним позбавленням волі. Він впевнений, що з боку брата такого більше не повториться.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показала, що її рідні брати ОСОБА_4 та ОСОБА_6 проживають разом з матір`ю ОСОБА_9 по АДРЕСА_1 , оскільки мама та брат тяжко хворіють та потребують постійного догляду. Догляд за ними здійснює брат ОСОБА_11 . 27 жовтня 2020 року ввечері, близько 20.10 год. до неї зателефонував брат ОСОБА_11 та повідомив, що підрізав брата ОСОБА_14 . Попросив терміново викликати швидку допомогу, оскільки в нього не вийшло та якнайшвидше приїхати. Коли вони приїхали, побачити що у літній кухні на тапчані лежав брат ОСОБА_14 , біля нього знаходився ОСОБА_11 , який намагався допомогти зупинити кров та просив пробачення у брата.

За переконанням сторони обвинувачення та згідно з наданими обвинуваченням доказами вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, доводиться дослідженими судом такими доказами:

Витягом з ЄРДР №10000375, згідно з яким до єдиного реєстру досудових розслідувань 27.10.2020, внесено відомості за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України (т.1 а.с.112);
Рапортом старшого інспектора-чергового Олександрівського ВП Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_15 від 27.10.2020 (т.1 а.с.114);
Протоколом огляду місця події, території домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 від 27.10.2020, під час якого вилучено паперову коробку, в якій знаходяться ніж з нашаруванням речовини бурого кольору, паперовий конверт, в якому знаходиться змив бурого кольору, паперовий конверт, в якому знаходиться контрольний змив речовини бурого кольору, паперовий конверт, в якому знаходиться тканина для порівняння (т.1 а.с.117-118);
Протоколом затримання особи підозрюваної у вчиненні злочину ОСОБА_4 від 27.10.2020, під час якого вилучено сорочку останнього темно-зеленого кольору, з плямами речовини бурого кольору (т.1 а.с.186-189);

Протоколом обшуку затриманої особи від 27.10.2020, під час якого виявлено та вилучено чоловічу рубашку темно-зеленого кольору з плямами речовини бурого кольору (т.1 а.с.193);

Протоколом огляду місця події, на 5-му поверсі КНП «Олександрійська ЦРЛ» за адресою: вул. Шевченка, 57 в смт. Олександрівка Олександрівського району Кіровоградської області, під час якого вилучено паперовий пакет, в якому знаходиться футболка темно-синого кольору з нашаруванням речовини бурого кольору та 6 отворами на ній; паперовий пакет, в якому знаходяться джинси темно-сірого кольору з нашаруванням речовини бурого кольору (т.1 а.с.138-140);
Протоколом огляду предметів від 28.10.2020, під час якого виявлено, що предметом огляду є: ніж з нашаруванням речовини бурого кольору, який знаходиться у паперовій коробці, змив речовини бурого кольору, який знаходиться у паперовому конверті, контрольний змив речовини бурого кольору, який знаходиться у паперовому конверті, тканина для порівняння, яка знаходиться у паперовому конверті. Ніж загальною довжиною 21 см., рукоятка з полімерного матеріалу темно-коричневого кольору, лезо довжиною 15 см. На поверхні ножа виявлено нашарування речовини бурого кольору. Лезо ножа гостре (т.1 а.с.125);
Протоколом огляду предметів від 29.10.2020, під час якого виявлено, що предметом огляду є: паперовий пакет, в якому знаходиться футболка темно-синього кольору з нашаруванням речовини бурого кольору та 6 отворами на ній, паперовий пакет, в якому знаходяться джинси темно-сірого кольору з нашаруванням речовини бурого кольору (т.1 а.с.144);

Листом КНП «Олександрівська центральна района лікарня» Олександрівської районної ради Кіровоградської області від 28.10.2020 №678, з якого вбачається, що ОСОБА_6 , 27.10.2020 о 20.00 год. поступив до відділення анестезіології з ліжками інтенсивної терапії з попереднім діагнозом: проникаюче ножове поранення черевної порожнини, внутрішньо-черевна кровотеча. Ножове поранення правої половини поперек з проникненням очередного простору. Глибока різана рана правого плеча. Післягеморагічний шок ІІІ ступеню. Загальний стан тяжкий, Проведено опертивне втручання: ревізія черевної порожнини. ПХО ран. Проводиться протишокова терапія (т.1 а.с. 128);
Висновком експерта №701 від 10.11.2020, за яким кров потерпілого ОСОБА_6 , належить до групи АВо за ізосерологічною ситемою АВо. На чоловічій сорочці, що вилучена у потерпілого ОСОБА_6 , знайдено кров людини. При визначенні групової належності цієї крові за системою АВо встановлено антигени А і В, що за умови походження крові від одніє особи, свідчить про походження її від особи з групою крові АВо. Тобто, кров на сорочці потерпілого в об`єкті №1, може належати потерпілому (т.1 а.с.154 156);
Висновком експерта №137 від 16.11.2020, згідно з яким при судово-медичному дослідженні змивів з клинка ножа кухонного, знайдено кров людини чоловічої генетичної статі. Епітеліальних клітин не знайдено. При серологічному дослідженні виявленої крові знайдені антигени А і В ізосереорлогічної системи АВо. Таким чином, враховуючи отримані релультати і группу крові потерпілого ОСОБА_6 , можливо зробити висновок про походження виявленої крові від особи або осіб, в крові якої або яких міститься антигени А і В ізосерорлогічної системи АВО, від потерпілого ОСОБА_6 не виключається. При судово-медичному дослідженні змивів ручки ножа кухонного, крові не виявлено (т.1 а.с.159-161);
Висновком експерта №701 від 03.11.2020, згідно з яким кров потерпілого ОСОБА_6 , належить до групи АВо за ізосерологічною системою АВ0 (т.1 а.с.151-152);
Висновком експерта №702 від 03.11.2020, згідно з яким на марлевому тампоні зі змивом речовини бурого кольору з місця події і на контрольному марлевому змиві, знайдено кров людини та при визначенні групової належності цієї крові за системою АВ0 на обох тампонах отримано результати, які можна трактувати як виявлення антигенів А і В. Зазначено, що результати дослідження носять характер припущення, так як контрольний змив не є «чистим». А також містить сліди крові людини, що не дозволяє вважати результати абсолютно специфічними. Проте, отримані результати не виключають можливого походження крові від особи з группою крові АВо системи АВ0, в тому числі і потерпілого ОСОБА_6 (т.1 а.с.163-166);
Висновком експерта №153 від 03.11.2020, згідно з яким наскрізні пошкодження трикотажного полотна переду і спинки джемпера, що належить постраждалому ОСОБА_6 , утворолися в результаті не менше шістьої впливів плоского колюче-ріжучого предмета. Пошкодження є непридатними для групової ідентифікації предмета. Пошкодження джемпера за видом ушкодженої дії є колото-різаними, що не виключає можливост іїх спричинення клинком, наданого для проведення експертизи саморобного кухонного ножа або іншим предметом з плоскою формою робочої частини, що володіє колюче-ріжучими властивостями (т.1 а.с.167-174);
Висновком судово-психіатричного експерта №466 від 04.12.2020, згідно з яким ОСОБА_4 на момент скоєння правопорушення, не страждав і в даний час не страждає психіатричними захворюваннями, не знаходився в тимчасовому хворобливому стані. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Підпадає під дію ст.19 ч.1 КК України. У відношенні інкримінваного правопорушення, ОСОБА_4 слід вважати осудним, застосування заходів медичного характеру не потребує. (т.1 а.с.201-203);
Висновком експерта №106 від 18.12.2020, за яким при судово-медичній експертизі ОСОБА_6 мали місце тілесні ушкодження у вигляді: проникаючої рани передньої черевної стінки з ушкодженням малого сальника, ран в правій поперековій ділянці, в ділянці спини. В ділянці правої і лівої верхніх кінцівок, які утворилися від дії гострого предмету. Проникаюче поранення передньої стінки живота з ушкодженням малого сальника, внутрічеревної кровотечі, згідно п.2.1.3.к «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджено наказом МОЗ України, від 17.01.1995 р. №6, відноситься до тяжкого ступеню тяжкості, як небезпечне для життя в момент заподіяння. Рани в правій поперековій ділянці. В ділянці сприни, в ділянці правої і лівої верхніх кінцівок, згідно п.2.3.3 «Правил судово-медичного ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджено наказом МОЗ України, від 17.01.1995 р. №6, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, спричинивши короткочасний розлад здоров`я. Тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_6 , можуть відповідати часу, вказаному в обставинах справи та утворилися від не менше 5-ти травматичних дій гострого предмету. Судово-медичних даних, які б вказували на утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 при падінні з положення стоячи на плоскість, немає. В медичні карті стаціонарного хворого ОСОБА_6 , тілесних ушкоджень, яккі утворилися від дії тупих предметів (ударів кулаками, чи від ударів ногами) не вказано. (т.1 а.с.136-137);

Висновком експерта №721 від 03.12.2020, згідно з яким на чоловічій сорочці, що вилучена у потерпілого ОСОБА_6 , знайдено кров людини. При визначенні групової належності цієї крові за системою АВ0 встановлено антигени А і В, що за умови походження крові від однієї особи, свідчить про походження її від особи з группою крові АВо. Тобто, кров на сорочці потерпілого, може належати самому потерпілому (т.1 а.с.154-156);

Дослідивши в сукупності зібрані докази, суд вважає, що органами досудового розслідування надана неправильна юридична оцінка діям обвинуваченого ОСОБА_4 і його дії помилково кваліфіковано за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, оскільки умисел ОСОБА_4 на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_6 , не знайшов свого підтвердження, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч.1 ст.115 КК України умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Умисне вбивство слід відрізняти від умисного тяжкого тілесного ушкодження. Визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій.

Умисне тяжке тілесне ушкодження (стаття 121 КК України) є злочином із матеріальним складом і змішаною формою вини.

Так, з системного аналізу закону випливає, що при відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим. Для з`ясування змісту та спрямованості умислу особи при дослідженні доказів необхідно виходити з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Визначити, які конкретні злочинні наслідки своїх дій передбачав винуватий і бажав їх настання, можна лише за ретельного аналізу складу вчиненого злочину і виявлення його елементів та всіх обставин справи.

Характерною ознакою прямого умислу є також бажання настання злочинного наслідку, що був задуманий, щодо матеріальних злочинів, і бажання вчинення злочинного діяння - щодо формальних злочинів. У такого роду бажанні знаходить своє вираження вольова ознака умислу як його найважливіша і відмінна риса. Наявністю бажання настання злочинного наслідку при вчиненні злочину з матеріальним складом прямий умисел відрізняється від інших форм і видів вини. Бажання, як вольове начало, перебуває в нерозривній єдності із свідомістю особи, яка діяла з прямим умислом, і її здатністю передбачити наслідки свого діяння.

Згідно ст.15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення і наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі в тому разі, якщо вони були включені в ціль її діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, вона не могла й вчиняти замаху на їх досягнення.

Якщо умисне вбивство може бути вчинено як з прямим, так і з непрямим умислом, то замах на умисне вбивство можливий лише з прямим умислом, тобто коли вчинене свідчило про те, що винний усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій, передбачав можливість або неминучість настання смерті іншої людини і бажав її настання, однак смертельний результат не настав з незалежних від нього обставин.

При кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, органами досудового розслідування залишено поза увагою диспозицію ч.1 ст.115 КК України, яка свідчить, що вбивство може бути вчинено лише за наявності прямого умислу на позбавлення життя потерпілого, тобто коли особа усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно-небезпечні наслідки і бажає їх настання. Якщо такий умисел не встановлено, або особа діяла не з конкретизованим умислом, то такі дії належить кваліфікувати за наслідками, які фактично настали. Даний висновок визнано обґрунтованим п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя і здоров`я» від 07.02.2003 року.

Тобто за версією обвинувачення, ОСОБА_4 виконав усі дії, які вважав необхідними для умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Проте, як встановлено в ході судового розгляду, 27.10.2020 близько 20:00 години між братами ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на побутовому ґрунті виник конфлікт який розпочався зі словесних образ, в ході яких потерпілий плюнув в обличчя обвинуваченому, схопив кружку та плеснув на обвинуваченого водою, а потім почалась обопільна штовханина. Обвинувачений схопив кухонного ножа, який лежав на столі та наніс декілька ударів ножем потерпілому. Послідовність та дислокація нанесення ударів не встановлена, але не спростовані показання обвинуваченого, щодо того, що він хотів поцілити по рукам, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 106 від 18.11.2020 року. Встановлено, що останній удар обвинувачений наніс потерпілому в область живота, від якого останній присів. Саме дане тілесне ушкодження, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 106 від 18.11.2020 року, відноситься до тяжкого ступеню тяжкості, як небезпечне для життя в момент заподіяння. Після того як потерпілий присів, обвинувачений припинив спричиняти будь-які тілесні ушкодження та вибіг з кухні, викинув ножа та майже одразу повернувся до приміщення кухні. Побачивши кров у потерпілого він дав йому рушник та наказав притулити його до рани. Потерпілий був у свідомості взяв рушник та притулив до рани. Обвинувачений почав по телефону викликати швидку медичну допомогу та телефонував на 03, але виклик не йшов. Тому, щоб надати медичну допомогу братові, він зателефонував сестрі ОСОБА_7 , повідомив про те, що відбулось та попросив викликати швидку медичну допомогу. Після цього обвинувачений допоміг потерпілому підвестися та посадив на тапчан. Після цього, карета швидкої допомоги забрала потерпілого до лікарні, а обвинуваченого затримали працівники поліції.

Не знайшли свого підтвердження тези висунуті в обвинуваченні, оскільки не підтверджені жодними доказами про те, що у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на умисне вбивство брата. Так само, не найшло свого підтвердження те, що ОСОБА_4 після низки ударів вибіг з кухні та повернувшись через декілька хвилин наніс ще один удар ножем в область спини ОСОБА_6 . Не знайшло свого підтвердження, що ОСОБА_4 не довів злочин до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки в подальшому, ОСОБА_6 було доставлено до лікарні де йому надали професійну медичну допомогу.

В ході судового розгляду, з показань обвинуваченого та потерпілого, які узгоджуються з іншою сукупністю доказів, встановлено, що обвинувачений добровільно припинив свої протиправні дії. В цей час потерпілий перебував в свідомості та для обвинуваченого було очевидним, що від його протиправних дій смерть не настала. В разі наявності у обвинуваченого умислу саме на настання смерті, то в даній ситуацій обвинувачений мав можливість продовжити свої протиправні дії, але відмовився від їх продовження.

На переконання суду, добровільне припинення протиправних дій, надання потерпілому допомоги, забезпечення виклику карети швидкої медичної допомоги, тобто бажання усунути негативні наслідки та вчинення активних дій спрямованих на недопущення розвитку негативних наслідків, в тому числі і смерті потерпілого - беззаперечно вказує на відсутність умислу на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині та на неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_4 за ч.2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України.

Як роз`яснює Пленум Верховного суду України № 2 від 07.02.2003 року « Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» в п. 4: «Особа, яка добровільно відмовилась від убивства потерпілого або заподіяння шкоди його здоров`ю, підлягає кримінальній відповідальності лише за умови, що фактично вчинене нею діяння містить склад іншого злочину.»

В п. 22 вказаної Постанови зазначається, що для розмежування ст. 115 та ст. 121 КК України, суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Відповідно до правового висновку, що міститься в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 09.10.2018 року у справі № 760/4968/15-к, провадження № 51-320км17: «замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення і наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі в тому разі, якщо вони були включені в ціль її діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, вона не могла й вчиняти замаху на їх досягнення.

Встановлено, що ОСОБА_4 , мав можливість довести злочин до кінця і вбити потерпілого, проте він утримався від подальших протиправних дій, намагався викликати швидку допомогу, супроводив потерпілого до лікувальної установи, отже усвідомив свою вину та намагався запобігти тяжким наслідкам, вживши всіх заходів щодо надання йому медичної допомоги, що свідчить про відсутність умислу на вбивство.

Вказані дії обвинуваченого повністю охоплюються диспозицією ч. 1 ст. 121 КК, як умисні тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, що були помилково кваліфіковані досудовим слідством за ч.2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК, як закінчений замах на умисне вбивство потерпілого.»

Відповідно до положень ч. 5, 6 ст. 13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах ВС, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Такі висновки враховуються іншими судами при застосуванні норм права.

З урахуванням викладеного, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисні тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 121 КК України, суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, віднесене до категорії тяжких.

Як особа, за місцем проживання ОСОБА_4 характеризується позитивно, осудний, на обліках у лікарнях не перебуває, раніше не судимий, має на утриманні матір похилого віку - 1946 року народження, яка через хворобу не може самостійно пересуватись, потребує постійної сторонньої підтримки та допомоги обвинуваченого.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, надання медичної та іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, відсутні.

Як роз`яснює п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Пункт 3 вказаної Постанови Пленуму, зазначає, що досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Із врахуванням всіх обставин справи, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який вчинив закінчений тяжкий злочин, суд вважає за необхідне призначити йому покарання у межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі, однак, враховуючи те, що ОСОБА_4 раніше не судимий, характеризується позитивно, а також поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, зокрема те, що він усвідомлюючи свою провину, зробивши належні висновки щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, фактично повністю визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, надав допомогу потерпілому одразу після події, запевнив суд, що виправиться, вибачився перед потерпілим, зважаючи на думку потерпілого, який просив застосувати положення ст.75 КК України, суд приходить до висновку про можливість його виправлення без відбування покарання і вважає за можливе, застосувавши ст. 75 КК України, звільнити обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням, що відповідатиме тяжкості злочину та особі обвинуваченого, буде необхідним для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових злочинів. Підстав для застосування ст. 69 КК України суд не вбачає.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст.100 КПК України. Так, згідно з п.4 ч.9 ст.100 КПК України, за відсутності прохань заінтересованих осіб, речові докази у справі слід знищити як майно, яке не має ніякої цінності і не може бути використане.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання звільнити з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Згідно зі ст. 76 КК України протягом іспитового строку покласти на засудженого обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

До набрання вироком законної сили змінити ОСОБА_4 запобіжний захід з домашнього арешту на особисте зобов`язання та зобов`язати його:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися за межі Кропивницького району Кіровоградської області без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Роз`яснити ОСОБА_4 що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Речові докази у справі, що знаходяться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів при ВП №1 (м. Знам`янка) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області, а саме: паперовий пакет, в якому знаходиться футболка темно-синього кольору з нашаруванням речовини бурого кольору та 6 отворами на ній; паперовий пакет, в якому знаходяться джинси темно-сірого кольору з нашаруванням речовини бурого кольору; паперову коробку, в якій знаходиться ніж з нашаруванням речовини бурого кольору; паперовий конверт, в якому знаходиться змив речовини бурого кольору; паперовий конверт, в якому знаходиться контрольний змив речовини бурого кольору; паперовий конверт, в якому знаходиться тканина для порівняння; спеціальний пакет №ЕХР 0429820, в якому знаходиться згідно висновку експерта №271 чоловіча сорочка ОСОБА_4 , на якій знайдено кров потерпілого ОСОБА_6 та паперовий конверт, в якому згідно висновку експерта №137 знаходяться змиви на нитках до клинка кухонного ножа, які передано до кімнати зберігання речових доказів Олександрівського СПД знищити після вступу вироку в закону силу.

На вирок може бути подана апеляція до Кропивницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області, а обвинуваченим, який тримається під вартою, у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, а іншим учасникам судового провадження роз`яснити, що вони мають право отримати його копію в суді.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Знам`янського
міськрайонного суду
Кіровоградської області ОСОБА_1