Дата документу 20.10.2021 Справа № 330/1108/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 330/1108/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/949/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 183 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
підозрюваного ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційними скаргами захисників підозрюваного ОСОБА_7 адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Якимівського районного суду Запорізької області від 10 вересня 2021 року, якою у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцьк, Волинської області, громадянина України, маючого середньо - технічну освіту, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 6 листопада 2021 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Слідчий СВ відділу поліції №1 Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 за погодженням з прокурором Якимівського відділу Мелітопольської окружної прокуратури ОСОБА_11 звернувся до суду з клопотанням про застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк на 60 діб.

За матеріалами провадження ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, за наступних обставин.

5 червня 2020 року приблизно о 16 год. ОСОБА_7 будучи раніше засудженим за скоєння злочинів, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 190, ч. 1 ст. 289 КК України, судимість за які не знята та не погашена у встановленому законом порядку, діючи умисно, з метою заволодіння автомобілем «DAEWOO LANOS», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_12 , прийшов до домоволодіння АДРЕСА_2 , за місцем проживання ОСОБА_12 , де шляхом зловживання довірою, скориставшись позитивним відношенням до нього останнього, під приводом заробітку грошей шляхом надання послуг таксі та доставки клієнтів до м. Мелітополь, попросив ОСОБА_12 передати належний останньому автомобіль та отримавши від ОСОБА_12 вказаний автомобіль та ключі від замку запалювання, поїхав у невідомому напрямку, тобто шляхом зловживання довірою незаконно, повторно заволодів транспортним засобом.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

5 червня 2020 року відомості про кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000073 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України (а.с. 8).

8 червня 2020 року матері ОСОБА_7 було вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

9 вересня 2021 року о 8 год. 30 хв. ОСОБА_7 було затримано в порядку ст. 208 КПК України (а.с. 35-36).

10 вересня 2021 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України (а.с. 31-33).

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя врахував обґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та зазначив, що останній підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена ч. 2 ст. 289 КК України та покарання за яке передбачено у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років з конфіскацією майна або без такої, зі слів останнього раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, офіційно не працевлаштований, зі слів підозрюваного проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає з цивільною дружиною, а також вказав на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_8 вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною через її невідповідність нормам процесуального права.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що відповідно до пояснень потерпілого, ОСОБА_7 заволодів транспортним засобом за згодою потерпілого, тобто законно, що виключає кваліфікацію його дій за ст. 289 КК України, а за певних умов може бути кваліфіковано як шахрайство за відповідною ч. 2 ст. 190 КК України, яка передбачає покарання в тому числі й у вигляді штрафу.

Звертає увагу на те, що суду першої інстанції не було надано жодної належним чином засвідченої копії вироків про засудження підозрюваного, не надано доказів того, що органом досудового слідства витребовувались відомості щодо набрання вироками законної сили, відсутності відомостей щодо зняття судимостей та інше, а тому не було підстав стверджувати, що підозрюваний може вчиняти нові злочини перебуваючи на волі.

Вказує, що відсутність паспорту не може бути підставою для обрання запобіжного заходу, а може свідчити лише про те, що запобіжний захід обрано щодо невстановленої особи.

Звертає увагу на те, що суду першої інстанції були надані лише фото яких-то паспортів та посвідчення особи, ці фото не є частиною процесуального документа, жодного оформлення цих документів не відбувалось та звідки взялись ці документи, а точніше їх фото і куди поділись не відомо, а тому достеменно стверджувати, що на цих документах фото саме підозрюваного підстав немає.

Зауважує, що згідно протоколу затримання особи у нього нічого не вилучалось.

Крім того вказує, що суду першої інстанції ніяких доказів оголошення підозрюваного у розшук не надано.

Звертає увагу на те, що згідно протоколу затримання особи, який складений працівником Якимівського ВП, але у місті Луцьку 9 вересня 2021 року зазначено, що затримання відбувалось на підставі ухвали слідчого судді від 8 вересня 2021 року, але самої ухвали в матеріалах цього провадження немає.

Також зазначає, що згідно штампу на клопотанні про обрання запобіжного заходу воно було подано до суду першої інстанції - 10 вересня 2021 року, таким чином розгляд клопотання про затримання до подання клопотання про обрання запобіжного заходу є неприпустимим, а відтак затримання підозрюваного на підставі ухвали слідчого судді від 8 вересня 2021 року є незаконним.

Вказує, що судом першої інстанції не було враховано, що з`явлення підозрюваного до відділу поліції в м. Луцьку з метою подання заяви у власних інтересах свідчить про необізнаність ОСОБА_7 про розшук, який здійснюється відносно нього.

Зауважує, що не є дійсними і посилання про те, що мати підозрюваного відмовилась повідомляти будь-які відомості щодо підозрюваного, оскільки така відмова оформлюється відповідним протоколом, навіть при відмові надати пояснення, замість цього надана копія повідомлення про підозру на якій нібито стоїть підпис матері підозрюваного про вручення їй повідомлення про підозру 23 червня 2020 року, але в якому місці відбувалось це вручення, чому у особи не попросили копію паспорту та взагалі впевнились яким то чином, що це мати підозрюваного невідомо, а тому вважає, що цей підпис є підробленим.

Зазначає, що у зв`язку із викладеним у суду першої інстанції не було надано ніяких доказів того, що підозрюваний у будь-який спосіб будь-коли викликався до поліції в цьому кримінальному провадженні.

Крім того вказує, що суд першої інстанції належним чином не обґрунтував визначення застави саме в такому розмірі з урахуванням відсутності позовної заяви та повернення майна потерпілому.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про відмову в задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу та обрати відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_9 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою обрати до підозрюваного ОСОБА_7 інший, більш м`який запобіжний захід.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що судом першої інстанції не було звернуто увагу на те, що підозра ОСОБА_7 вручена не була, підпис нібито належить матері останнього насправді не належить їй, а отже підозра не була належним чином оголошена ОСОБА_7 , про це він наголошував у судовому засіданні.

Зазначає, що підозрюваний не має на меті переховуватися від органів досудового розслідування та суду, ОСОБА_7 був затриманий у відділу поліції в м. Луцьку, куди прийшов написати заяву щодо вчинення відносно нього кримінального правопорушення, спроб втекти від працівників поліції він не здійснював, а добровільно поїхав до Запорізької області смт. Якимівка.

Звертає увагу на те, що з моменту внесення відомостей до ЄРДР і до затримання підозрюваного минуло 15 місяців, за цей час у органу досудового розслідування відсутні будь-які відомості щодо будь-якого впливу ОСОБА_7 на свідків і потерпілого.

Також зауважує, що підозрюваний ОСОБА_7 мешкає в м. Луцьк, а всі свідки і потерпілий у Запорізькій області, і вважає, що якщо до підозрюваного буде застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, то з м. Луцьку неможливо буде якимось чином вплинути на свідків і потерпілого.

Вказує, що ризик вчинити інше кримінальне правопорушення жодними доказами не підтверджений.

Звертає увагу на те, що у підозрюваного ОСОБА_7 є постійне місце проживання, мати, а отже є міцні соціальні зв`язки.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_8 підтримав апеляційні скарги, зазначив, що не було доведено неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу. Вказав, що судом першої інстанції було безпідставно застосовано заставу у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки суд міг застосувати у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Зазначив, що підозрюваний не може впливати на потерпілого, у зв`язку із тим, що останній помер.

Підозрюваний ОСОБА_7 у судовому засіданні апеляційного суду підтримав апеляційні скарги, зазначив, що буде з`являтись до органу досудового розслідування, переховуватися не збирається та вказав, що його дружина перебуває в тяжкому стані, а тому просив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг, зазначив, що підозра, яка пред`явлена ОСОБА_7 обґрунтована та вказав, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 вже скеровано до суду. Крім того, зазначив, що у підозрюваного було 2 підроблених паспорти та військовий квиток, останній перебував у розшуку.

Заслухавши доповідь судді, підозрюваного, його захисника та прокурора, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах та провівши судові дебати, судова колегія вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання слідчим суддею належним чином досліджені клопотання слідчого та матеріали провадження, встановлена наявність передбачених законом обставин, які пов`язують можливість застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, наявна обґрунтована підозра, існують передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, а також встановлена недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим ризикам, і прийнято обґрунтоване рішення про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
З наданих суду матеріалів вбачається, що органом досудового розслідування ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, який законом віднесено до тяжких умисних злочинів та за вчинення якого передбачено покарання до 8 років позбавлення волі.
Виклад обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, зроблено з посиланням на матеріали провадження, що їх підтверджують.
Положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри». Тому в оцінці цього питання належить користуватися практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.
Так, у своїх рішеннях, зокрема «Фокс Кемпбел і Гарлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.
Викладені в клопотанні слідчого обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України підтверджуються: протоколом допиту потерпілого ОСОБА_12 від 5 квітня 2020 року (а.с. 14); протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 6 червня 2020 року та додатками до нього (а.с. 15); протоколом додаткового допиту потерпілого ОСОБА_12 від 24 липня 2020 року (а.с. 17-18); протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 8 червня 2020 року (а.с. 19-20), роздруківкою з месенджеру «Вайбер» (а.с. 21-24); протоколом допиту свідка ОСОБА_14 (а.с. 25); протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 7 червня 2020 року (а.с. 28-29); протоколом допиту свідка ОСОБА_16 від 6 червня 2020 року (а.с. 30).

Таким чином, колегія суддів вважає, що на даному етапі розслідування підозра цілком обґрунтована, достовірність отриманих відомостей буде перевірятись під час досудового розслідування, а в подальшому - судового розгляду, що дає підстави для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу з метою здійснення подальшого розслідування.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводи слідчого є обґрунтованими та фактично погодився з існуванням ризиків переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення.
З таким висновком погоджується і колегія суддів та вважає, що наявність цих ризиків підтверджена матеріалами клопотання.
Доводи апелянтів про недоведеність існування вищевказаних ризиків є непереконливими, адже при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а не факту конкретного їх вчинення.
Враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також суворість можливого покарання у виді позбавлення волі до 8 років з конфіскацією майна або без такої, що загрожує підозрюваному в разі визнання його винним, існує ризик переховування від органів досудового розслідування та суду.
Крім того, апеляційний суд також не може не взяти до уваги, що з рапорту слідчого СВ відділу поліції №1 Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_17 вбачається, що при зверненні ОСОБА_7 із заявою про вчинення кримінального правопорушення до Луцького РУП ГУНП в Волинській області в нього було виявлено 2 паспорти громадянина України на ім`я ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , посвідчення військовослужбовця на ім`я ОСОБА_20 із вклейними фотокартками ОСОБА_7 (а.с. 47), що також свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Колегія суддів погоджується і з висновками слідчого судді про те, що тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду.
Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Також не виключається можливість незаконного впливу на свідків, оскільки підозрюваному ОСОБА_7 можуть бути відомі їх анкетні дані, зокрема адреси їх проживання чи роботи, у зв`язку з чим, він може здійснювати на них певний вплив з метою зміни ними показань або відмови від їх надання, тим самим перешкоджати встановленню істини по кримінальному провадженню для уникнення кримінальної відповідальності.

Доводи захисника адвоката ОСОБА_9 про те, що за період часу, а саме, з моменту початку проведення досудового розслідування та по теперішній час (майже 15 місяців) відомостей про те, що підозрюваний ОСОБА_7 здійснював вплив на потерпілого та свідків немає, що свідчить про відсутність наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України також є неспроможними, оскільки ризик впливу на потерпілих та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від потерпілих та свідків та дослідження їх судом.
Посилання захисника адвоката ОСОБА_8 на відсутність доказів щодо набрання вироками законної сили та відомостей щодо зняття судимостей, не може свідчити про відсутність наявності ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки колегія суддів враховує те, що ОСОБА_7 офіційно не працює, суспільно-корисною працею не займається, відсутні дані, що він має постійне джерело доходу, що у свою чергу, в сукупності свідчить про наявність вкрай високого ризику можливості вчинення інших аналогічних злочинів.
Доводи захисника адвоката ОСОБА_8 з приводу того, що запобіжний захід було обрано щодо невстановленої особи та надані суду першої інстанції документи не підтверджують того факту, що на них фото саме підозрюваного не беруться до уваги з боку апеляційного суду, оскільки як вбачається із оскаржуваної ухвали, особу підозрюваного було встановлено у судовому засіданні і заперечень у останнього з приводу того, що він не є ОСОБА_7 надано не було.
Посилання захисника - адвоката ОСОБА_8 на те, що клопотання про обрання запобіжного заходу було подано до суду 10 вересня 2021 року, тобто після розгляду клопотання про затримання, що є неприпустимим також є необґрунтованими, у зв`язку із наступним.
Відповідно до ч. 2 ст. 188 КПК України, клопотання про дозвіл на затримання підозрюваного може бути подане: 1) одночасно з поданням клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або зміни іншого запобіжного заходу на тримання під вартою; 2) після подання клопотання про застосування запобіжного заходу і до прибуття підозрюваного до суду на підставі судового виклику; 3) після неприбуття підозрюваного за судовим викликом для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і відсутністю у слідчого судді на початок судового засідання відомостей про поважні причини, що перешкоджають його своєчасному прибуттю.
Так, як випливає із веб-сайту «Судова влада» 8 вересня 2021 року до Якимівського районного суду Запорізької області разом із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_7 було подано і клопотання про дозвіл на затримання останнього, що відповідає вимогам п. 1 ч. 2 ст. 188 КПК України, а тому доводи захисника з приводу цього є неприйнятними.
З приводу посилання захисників на порушення порядку вручення письмового повідомлення про підозру, то слід зазначити, що в матеріалах провадження міститься вказане повідомлення, з яким 23 червня 2021 року о 20 год. 25 хв. ознайомлена мати підозрюваного ОСОБА_21 , що не суперечить вимогам ст. 135 КПК України.
Посилання на відсутність зазначення місця вручення повідомлення про підозру є неслушним, оскільки відображення таких відомостей не вимагає ст. 277 КПК України.
Доводи з приводу того, що особу матері ОСОБА_7 органом досудового розслідування під час вручення їй письмового повідомлення про підозру не було встановлено також є тільки припущенням захисника, оскільки не підтверджено відповідними доказами.
При цьому, слід зазначити, що відповідно ч. 2 ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання.
Так, як випливає із протоколу затримання особи від 9 вересня 2021 року, ОСОБА_7 було затримано в порядку ст. 208 КПК України 9 вересня 2021 року (а.с. 35-36).
Зі змісту письмового повідомлення про підозру вбачається, що його було вручено ОСОБА_7 - 10 вересня 2021 року, тобто у строк встановлений ч. 2 ст. 278 КПК України (а.с. 33).
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи захисників з приводу порушення процедури вручення ОСОБА_7 письмового повідомлення про підозру не відповідають дійсності та спростовуються вищезазначеним.
Доводи апеляційних скарг про те, що ОСОБА_7 не був обізнаний про розшук, має постійне місце проживання, має мати, що свідчить про міцні соціальні зв`язки, не можливо віднести до тих стримуючих чинників, які могли у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення підозрюваним дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантували б запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Доводи захисника адвоката ОСОБА_8 з приводу необґрунтованого застосування судом першої інстанції розміру застави спростовується оскаржуваною ухвалою, відповідно до якої слідчим суддею при визначенні розміру застави було враховано матеріальне та сімейне становище підозрюваного, з чим погоджується і колегія апеляційного суду.
Всі інші доводи апеляційних скарг були досліджені судом при обранні запобіжного заходу і ним надана належна оцінка, а жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданих апеляційних скарг не встановлено.
З урахуванням викладеного, колегії суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.
На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 407, 422 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисників підозрюваного ОСОБА_7 адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Якимівського районного суду Запорізької області від 10 вересня 2021 року, якою у відношенні ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 6 листопада 2021 року включно, залишити без змін.

Ухвала суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4