ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2067/21 Справа № 191/572/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),
потерпілої ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000006 за апеляційною скаргою прокурора Синельниківської окружної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2021 року щодо
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Кусоти Мухоршибірського району Бурятської АРСР, не одруженого, громадянина України, із середньою освітою, офіційно не працює, зареєстрований АДРЕСА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2021 року визнано винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, строком на 3 ( три ) роки.
На підставі п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Міру запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту продовжено ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили, уточнивши адресу його фактичного проживання АДРЕСА_2 .
Доля речових доказів вирішена у відповідності вимог процесуального закону.
Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковано за ч. 1 ст. 121 КК України, а саме як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
За обставин, встановлених судом та викладених в мотивувальній частині вироку, 01 січня 2021 року, приблизно о 15 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, прийшов на територію господарської території магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташована за адресою: АДРЕСА_3 та направився у приміщення сторожки, яка знаходилась на території вищевказаного магазину, та де в цей момент знаходилась його співмешканка ОСОБА_9 . Зайшовши у приміщення сторожки ОСОБА_7 побачив оголену ОСОБА_11 , яка лежала на дивані. В цей момент у ОСОБА_7 , на ґрунті ревнощів, раптово виник прямий злочинний умисел, направлений на спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень різного ступеню тяжкості.
ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, розуміючи, що шляхом завдання ударів по тілу людини можуть настати суспільно-небезпечні наслідки у вигляді заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеню тяжкості, передбачаючи такі наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, перебуваючи в сторожці, долонею своєї правої руки наніс один удар по обличчю ОСОБА_9 , в ділянку лівої щоки та, схопивши своїми обома руками за верхній одяг останньої, витягнув її на подвір`я.
Далі, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати свій єдиний злочинний умисел, направлений на умисне спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 , усвідомлюючи можливість настання наслідків у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень та бажаючи їх настання, умисно наніс потерпілій ОСОБА_9 , яка в цей час знаходилась в положенні лежачі на землі, не менше 4-х ударів ногами, взутими в мокасини, по голові та в ділянку обличчя. Потім ОСОБА_7 , тримаючи у своїй правій руці чобіт ОСОБА_9 , який знайшов у приміщенні сторожки, наніс останній один удар в ділянку обличчя, та близько п`яти ударів в ділянку грудної клітини та ребер.
Після цього, ОСОБА_7 не бажаючи припиняти своїх злочинних протиправних дій відносно ОСОБА_11 , витягнув її за двір господарської території магазину «Наминайко», де продовжив наносити удари ногами, взутими в мокасини, по різним частинам тіла потерпілої, яка в цей час лежала на землі, а саме: ще менше трьох ударів по обличчю, не менше двох ударів по голові зверху та один удар в ділянку грудей.
В результаті своїх злочинних дій ОСОБА_7 спричинив потерпілій ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді: відкритої не проникаючої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 1 ступеню, перелому кісток основи черепу зліва, гемосинусу гайморової пазухи зліва, основної та комірок пірамідки зліва, забійних ран голови, гемоотореї справа (від розриву шкіри слухового проходу), які за своїм характером та у своїй сукупності, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.
Тілесні ушкодження у вигляді забійних ран кінцівок, закритої травми грудної клітини за своїм характером мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначає, що належним чином не було враховано судом першої інстанції таких даних, як те, що ОСОБА_7 не працює, постійного джерела доходу не має, характеризується посередньо. Окрім цього, судом першої інстанції при вирішенні справи та ухваленні вироку не прийнято до уваги характер, кількість, силу з якою ОСОБА_7 наносив потерпілій удари ногами, те що левова частина з них прийшлася на життєво важливу частину тіла - голову потерпілої, а також заподіяну шкоду здоров`ю у вигляді: відкритої не проникаючої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 1 ступеню, перелому кісток основи черепу зліва, гемосинусу гайморової пазухи зліва, основної та комірок пірамідки зліва, забійних ран голови, гемоотореї справа (від розриву шкіри слухового проходу), забійних ран кінцівок, закритої травми грудної клітини.
Також, суд не звернув уваги, що ОСОБА_7 припинив побиття потерпілої ОСОБА_11 тільки після втручання небайдужих людей, які фактично врятували потерпілу від інших більш тяжких (а можливо й непоправних) наслідків.
Суд звільняючи обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання, не прийняв до уваги також наступне: підвищену небезпеку вчиненого злочину, об`єктом якого є не тільки здоров`я, а й життя особи, поведінку обвинуваченого, який допомоги потерпілій після побиття не надав, швидку допомогу не викликав, покинув місце події та підпаливши житло людей, суспільний резонанс скоєного злочину.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні прокурор підтримала вимоги апеляційної скарги сторони обвинувачення.
Обвинувачений, його захисник, та потерпіла заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Враховуючи, що висновки суду у вироку стосовно фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні ним інкримінованого злочину, правильність правової кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 121 КК України, в апеляційній скарзі прокурора не оспорюються, тому вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.
Стосовно доводів апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, колегія суддів, вважає обґрунтованими, і такими, що заслуговують на увагу.
Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Згідно з вимогами ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що цих вимог закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку в повному обсязі дотримано не було.
Так, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно з ст. 12 КК України, є тяжким злочином, обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме те, що тяжкі тілесні пошкодження потерпілій ОСОБА_9 були спричинені на ґрунті раптово виниклого конфлікту, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває, є особою раніше не судимою, визнав свою провину, щиро розкаявся.
Крім того, суд врахував і обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, та обставини, що обтяжують покарання, - вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.
Разом з тим, суд першої інстанції дійшов до необґрунтованого висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, оскільки судом не в повному обсязі враховані визначені ст. 75 КК України умови та підстави для призначення такого покарання, які б об`єктивно вказували на можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.
Поза увагою суду залишились ряд конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення та дані про особу обвинуваченого, які ставлять під сумнів обґрунтованість такого висновку.
Колегія суддів, вважає, що судом першої інстанції не в повній мірі було враховано, тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, особу обвинуваченого ОСОБА_7 . Так, суд першої інстанції не надав належної оцінки характеру, кількості, силі з якою ОСОБА_7 наносив потерпілій удари ногами, а саме в життєво важливу частину тіла - голову потерпілої, а також заподіяну шкоду здоров`ю у вигляді: відкритої не проникаючої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 1 ступеню, перелому кісток основи черепу зліва, гемосинусу гайморової пазухи зліва, основної та комірок пірамідки зліва, забійних ран голови, гемоотореї справа (від розриву шкіри слухового проходу), забійних ран кінцівок, закритої травми грудної клітини. Також, суд не звернув уваги, що ОСОБА_7 припинив побиття потерпілої ОСОБА_11 тільки після втручання небайдужих людей, які фактично врятували потерпілу від інших більш тяжких (а можливо й непоправних) наслідків, не взято до уваги судом особу обвинуваченого, який не працює, постійного джерела доходу не має, характеризується посередньо, а також поведінку обвинуваченого, який допомоги потерпілій після побиття не надав, швидку допомогу не викликав, покинув місце події.
Отже, суд, приймаючи рішення про призначення ОСОБА_7 покарання не дотримався вимог кримінального закону, не врахував у повній мірі і не надав об`єктивної та всебічної оцінки всім обставинам, які мають значення для призначення особі покарання, й не навів належних і достатніх мотивів для звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України.
Колегія суддів вважає, що за вказаних обставин виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, та відбуваючи покарання у виді позбавлення волі у межах санкції інкримінованого злочину, а тому призначене судом першої інстанції покарання не буде справедливим та не відповідатиме меті виправленню й попередженню вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно з вимогами п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: застосування закону, який не підлягає застосуванню.
Отже, з урахуванням відповідних обставин і вимог закону, призначене ОСОБА_7 покарання є несправедливим внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а тому, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора задовольнити, а вирок суду в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання підлягає скасуванню, з ухваленням апеляційним судом нового вироку, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України.
Колегія суддів, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, виходячи з приписів ст. ст. 50, 65-67 КК України, та положень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, обставини вчинення злочину, а саме характер, кількість, силу з якою ОСОБА_7 наносив потерпілій удари ногами, а саме в життєво важливу частину тіла - голову потерпілої, а також заподіяну шкоду здоров`ю у вигляді: відкритої не проникаючої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 1 ступеню, перелому кісток основи черепу зліва, гемосинусу гайморової пазухи зліва, основної та комірок пірамідки зліва, забійних ран голови, гемоотореї справа (від розриву шкіри слухового проходу), забійних ран кінцівок, закритої травми грудної клітини, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває, є особою раніше не судимою, не працює, постійного джерела доходу не має, а також поведінку обвинуваченого, який припинив побиття потерпілої ОСОБА_11 тільки після втручання небайдужих людей, які фактично врятували потерпілу від інших більш тяжких (а можливо й непоправних) наслідків, допомоги потерпілій після побиття не надав, швидку допомогу не викликав, покинув місце події.
Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття, та обставинами, що обтяжують покарання, - вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.
Тому, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання у розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі, з реальним його відбуванням, оскільки таке покарання є справедливим за своїм видом, достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
На думку колегії суддів, саме такий вид та розмір покарання буде необхідним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Отже, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора та приходить до висновку про необхідність їх задоволення і скасування вироку щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання з ухваленням нового вироку в цій частині, у відповідності з вимогами ст. 420 КПК України.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу прокурора Синельниківської окружної прокуратури ОСОБА_10 - задовольнити.
Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2021 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , за ч. 1 ст. 121 КК України скасувати в частині призначеного покарання.
Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4