Справа № 299/467/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11/811/15/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 березня 2021 року року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Виноградівського відділу Берегівської місцевої прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 , засуджених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 14 травня 2018 року,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6

засуджених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

встановила:
Цим вироком визнано винними та засуджено

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сасово Виноградівського району Закарпатської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, має двоє неповнолітніх дітей, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,
за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, та призначено йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі, а у відповідності до ч. 5 ст. 74 КК України звільнено від відбуття покарання на підставі ст.75 КК України з покладенням обов`язів, передбачених ст.76 КК України.
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Кахабері Хелвачаурського району Аджарської Автономної Республіки Грузії, українця, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,
визнано невинуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та по суду виправданого у зв`язку з відсутністю в діянні складу злочину.
ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, та призначено йому покарання у виді 2 (двох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі, а на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чепа Виноградівського району Закарпатської області, українця, громадянина України, із середньою освітою,неодруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , не судимого,
визнано невинуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, та по суду виправданого у зв`язку з відсутністю в діянні складу злочину
Органом досудового слідства ОСОБА_10 обвинувачувався в тому, що 7 жовтня 2007 приблизно о 22 год. 35 хв. разом з ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , перебуваючи на святкуванні „Дня села Чорнотисово, яке відбувалось на футбольному стадіоні, що розташований по вул.Головна в с. Чорнотисово, Виноградівського району, де грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, безпричинно, з хуліганських спонукань, зупинили ОСОБА_13 , якого ОСОБА_7 умисно штовхнув в праве плече та з особливою зухвалістю наніс ОСОБА_13 один удар кулаком лівої руки в область грудей. В цей же час ОСОБА_10 підтримуючи хуліганські дії свого спільника, умисно обома руками штовхнув ОСОБА_13 в область грудей, а ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_12 з метою самоутвердження за рахунок приниження ОСОБА_13 повалили його на землю, де безпричинно, з особливою зухвалістю почали наносити останньому множинні удари обутими ногами по голові та тілу. Після чого, ОСОБА_7 не реагуючи на зауваження громадянина ОСОБА_14 , який намагався припинити хуліганські дії ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_12 приблизно об 22 годині 50 хвилин, вперто не припиняючи свої хуліганські дії, підійшовши до ОСОБА_14 , схватив його лівою рукою за шию ,а ОСОБА_10 та ОСОБА_8 підтримуючи хуліганські дії ОСОБА_7 повалили ОСОБА_14 на землю, де наносили йому множинні удари обутими ногами та кулаками рук по різним частинам тіла. Після чого, приблизно об 23 годині 00 хвилин до потерпілого ОСОБА_13 підбіг ОСОБА_11 , який діючи на грунті неприязних відносин, з метою помсти, підтримуючи хуліганські дії своїх знайомих ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , діючи з особливою зухвалістю наніс один удар кулаком правої руки ОСОБА_13 в область щелепи та один удар головою в область лобної ділянки голови потерпілого ОСОБА_13 .
В цей же час ОСОБА_11 , не реагуючи на зауваження громадянки ОСОБА_15 , яка намагалась припинити протиправні дії ОСОБА_11 по відношенню до її чоловіка ОСОБА_13 , діючи з винятковим цинізмом, з метою самоутвердження за рахунок приниження жінки наніс один удар кулаком правої руки в область виличної ділянки зліва від якого потерпіла ОСОБА_15 впала на землю, де підтримуючи хуліганські дії ОСОБА_11 , діючи з винятковим цинізмом ОСОБА_7 , умисно наніс ОСОБА_15 два удари обутою лівою ногою в область голови, після чого ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_12 з особливою зухвалістю, підтримуючи хуліганські дії ОСОБА_7 , почали наносити беззахисній ОСОБА_15 , яка лежала на землі, множинні удари руками та обутими ногами по різним частинам тіла.
У результаті тривалих протиправних, хуліганських дій ОСОБА_7 разом з ОСОБА_10 , ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_13 спричинено тілесні пошкодження у вигляді: синців шкірних покровів орбітальної ділянки лівого ока, чола та нижньої щелепи зліва, лівого передпліччя в середній третині по зовнішній поверхні;набряку м`яких тканин чола зліва, нижньої щелепи зліва; крововиливу та забійної рани слизової оболонки верхньої губи зліва; травматичного зламу ІІ-го зуба на верхній щелепі зліва, які згідно п.2.3.5 „в „Правил судово-медичного визначення степені тяжкості тілесних пошкоджень, затверджених „Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року кваліфікуються як легкі тілесні пошкодження.
Хуліганськими діями ОСОБА_7 разом з ОСОБА_10 , ОСОБА_8 потерпілій ОСОБА_15 спричинено тілесні пошкодження, а потерпілому ОСОБА_14 спричинено фізичну біль.
ОСОБА_7 також обвинувачується в тому, що 7 жовтня 2007 приблизно о 23 годині 00 хвилин, перебуваючи на святкуванні «Дня села Чорнотисово», яке відбувалось на футбольному стадіоні, що розташований по вул.Головна в с. Чорнотисово, Виноградівського району з метою заподіяння тілесних ушкоджень підійшов до лежачої на землі ОСОБА_15 , якій умисно наніс два удари обутою лівою ногою в область голови спричинити останній тілесні пошкодження у вигляді: синця шкірних покровів та набряку м`яких тканин виличної ділянки зліва, забою головного мозку легкого ступеня, які згідно п.2.2.1 „в „Правил судово-медичного визначення степені тяжкості тілесних пошкоджень, затверджених „Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року кваліфікуються як тілесні пошкодження середнього ступеня тяжкості.
Даний вирок в апеляційному порядку оскаржили прокурор та засуджені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Прокурор в апеляції просить вирок Виноградівського районного суду від 14.05.2018 року скасувати та винести ухвалу якою звільнити від кримінальної відповідальності ОСОБА_7 за ч.1 ст. 122, ч.2 ст. 296 КК України, ОСОБА_10 за ч.2 ст. 296 КК України, ОСОБА_8 за ч.2 ст. 296 КК України, провадження у кримінальній справі закрити з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Свої вимоги він мотивує тим, що апеляція внесена у зв`язку з тим, що вирок суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, винесений з порушення процесуального закону, що є істотними порушеннями, оскільки торкаються прав та законних інтересів засуджених, які перешкодили суду повно і всебічно розглянути справу і вплинуло на постановлення законного й обґрунтованого судового рішення, а тому вирок, в тому числі у частині виправдання підлягає скасуванню із звільненням ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, а провадження у кримінальній справі щодо них закриттю, з підстав, передбачених ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Апелянт вважає, що із змісту згаданого вироку суду вбачається, що останній дав невірну оцінку проведеного досудового слідства по вказаній кримінальній справі, у свою чергу незаконно і безпідставно вирішив питання про достатність та повноту зібраних доказів, кваліфікацію дій обвинувачених.
Згідно вироку, у зв`язку з тим, що прокурор та підсудні вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися, і судом встановлено, що підсудні правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, судовий розгляд кримінальної справи проведено в порядку ч.3 ст. 299 Кримінального процесуального кодексу України від 28.12.1960 року, обмежився дослідженням показань потерпілих та документів з приводу обставин, які характеризують особи підсудних. У подальшому за власною ініціативою дослідив висновки експертів, не погодившись з клопотанням прокурора про дослідження показів підсудних в ході досудового слідства.
Крім цього, відповідно до ч.4 ст.334 КПК України (1960 року) мотивувальна частина виправдувального вироку, окрім іншого, повинна містити підстави для виправдання підсудного з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення. Включення у вирок формулювань, які ставлять під сумнів невинність виправданого не допускається.
Постановляючи вирок в частині виправдання ОСОБА_10 за обвинуваченням за ч.2 ст.296 КК України, суд першої інстанції належним чином не мотивував свого рішення, не проаналізував і не дав відповідної оцінки доказам обвинувачення у їх сукупності, у тому числі й тих, які знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, не усунув істотні суперечності в показаннях підсудних ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які беззаперечно визнали свою вину у вчиненні хуліганства групою осіб, а також потерпілих в ході досудового слідства, не навів у вироку переконливих мотивів, із яких він відкинув докази обвинувачення. Тобто суд поверхнево та однобічно з`ясував обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, у мотивувальній частині виправдувального вироку не виклав результату дослідження, аналізу та оцінку доказів обвинувачення, зібраних на досудовому слідстві, та поданих в суді.
Крім того при постановлені вироку суд першої інстанції не виконав ряд вимог кримінально-процесуального законодавства та не закрив справу винісши мотивовану ухвалу.
Факт участі ОСОБА_7 разом із ОСОБА_8 , ОСОБА_10 у вчиненні хуліганських дій і нанесенні тілесних ушкоджень підтверджують як потерпілі, так і підсудні і ці обставини стверджуються іншими доказами. Днем скоєння злочину є 07 жовтня 2007 року, що є початком перебігу строку давності. Не зважаючи на це та за наявності підстав для закриття кримінальної справи, на підставі ст. 49 КК України, суд першої інстанції постановив обвинувальний вирок щодо вказаних підсудних.
Даний вирок оскаржили підсудні ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які в апеляціях з однаковим змістом, просять вирок суду першої інстанції скасувати, винести ухвалу, якою закрити кримінальну справу та звільнити їх від кримінальної відповідальності, зокрема ОСОБА_7 за ч.1 ст.122, ч.2 ст. 296 КК України, а ОСОБА_8 за ч.2 ст. 296 КК України, за спливом строку давності відповідно до ст. 49 КК України.
Апелянти свої вимоги мотивують тим, що суд першої інстанції безпідставно виніс стосовно них обвинувальний вирок, а повинен був винести постанову про закриття кримінальної справи
Подія сталася у жовтні 2007 року і строк давності про притягнення їх за злочин середньої тяжкості сплив у 2013 році. Судом не було належно враховано, що вину у скоєному вони повністю визнали, розкаялися у вчиненому.
Заслухавши доповідача, думку прокурора та міркування засуджених про задоволення апеляцій прокурора та засуджених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , розглянувши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що такі підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з кримінальної справи та вироку суду від 13 липня 2012 року, злочин, передбачений ч.3 ст. 358 КК України, ОСОБА_16 було вчинено в вересні 2008 року і даний злочин, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до злочину невеликої тяжкості.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 7-1, ч.2 ст. 11-1, ч.1 ст. 282 КПК України суд в судовому засіданні за наявності підстав, зазначених у п.2 ч.1 ст. 49 КК України, закриває кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком.

Тобто на час розгляду справи в суді першої інстанції, закінчився строк притягнення ОСОБА_16 до кримінальної відповідальності за ч.3 ст.358 КК України, і суд згідно ч.6 ст.7 КПК України, ст.49, ч.5 ст.74 КК України мав звільнити ОСОБА_16 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Таким чином, вирок районного суду в частині засудження ОСОБА_7 , за ч.2 ст. 296 КК України та виправдання за ч.1 ст. 122 КК України, засудження ОСОБА_8 , за ч.2 ст. 296 КК України, та виправдання ОСОБА_10 , за ч.2 ст. 296 КК України, підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням кримінального закону, а саме незастосуванням судом кримінального закону, який підлягає застосуванню ст. 49 КК України.

Керуючись ст.ст. 365, 366, 367 КПК України ( в редакції 1960 року) , колегія суддів,

ухвалила :
Апеляції прокурора Виноградівського відділу Берегівської місцевої прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 та засуджених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 14 травня 2018 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 скасувати в частині призначення покарання.

Звільнити від кримінальної відповідальності ОСОБА_7 , за ч.1 ст. 122, ч.2 ст. 296 КК України, ОСОБА_10 , за ч.2 ст. 296 КК України, ОСОБА_8 , за ч.2 ст. 296 КК України, а провадження у кримінальній справі стосовно них закрити з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Головуючий:

Судді: