ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області Справа №489/3126/18
Провадження №1-кп/477/11/22
УХВАЛА
про зміну запобіжного заходу

18 січня 2022 року Жовтневий районний суд Миколаївської області
у складі колегії суддів: головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,

розглянувши в м. Миколаєві у судовому засіданні клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000808 відносно

ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених пунктом 10 частини 2 статті 115, частиною 3 статті 153 КК України,

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:
18 травня 2018 року до суду надійшли матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000808 відносно ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених пунктом 10 частини 2 статті 115, частиною 3 статті 153 КК України.
14 червня 2021 року від прокурора ОСОБА_6 надійшло клопотання про зміну обвинуваченому раніше обраного запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання на тримання під вартою та про надання дозволу на його затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також оголошення обвинуваченого в розшук.
В обґрунтування клопотання прокурором зазначено, що наявні ризики, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від суду, вчинення інших кримінальних правопорушень, а також незаконного впливу на свідка.

В судовому засіданні під час розгляду клопотання про зміну раніше обраного запобіжного заходу прокурор ОСОБА_6 підтримав клопотання з підстав, викладених в ньому.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просив суд, обираючи запобіжний захід обвинуваченому, врахувати приписи КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував щодо зміни йому запобіжного заходу на тримання під вартою.

Вислухавши думки учасників судового провадження, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по вказаним матеріалам, колегія суддів установила наступне.

28 лютого 2018 року ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_9 обвинуваченому ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою стоком на 60 днів до 26 квітня 2018 року, дія якого продовжена до 23 травня 2018 року. Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 22 травня 2018 року дія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжена на 60 днів до 22 липня 2018 року.

10 грудня 2018 року обвинуваченому ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання та на нього покладено наступні обов`язки:
- прибувати до суду за викликом;
- утримуватись від спілкування з потерпілим ОСОБА_10 та свідком ОСОБА_11 з метою уникнення впливу на зазначених громадян з приводу зміни свідчень;
- повідомляти суд про зміну місяця свого проживання та роботи.
Під час судового розгляду обвинувачений неодноразово оголошувався в розшук, у тому числі й ухвалою суду від 20 грудня 2021 року.
Ухвалою суду від 17 січня 2022 року провадження по справі поновлено.
Відповідно до частини другої статті 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку встановлених законом.
Зазначена норма Основного Закону кореспондується зі статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 жовтня 1950 року, згідно якої обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачуваних законом випадках за встановленою законом процедурою.

Згідно з частиною першою статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Частиною першою статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною 5 статті 176 цього Кодексу.
Згідно приписів статті 177 КПК України необхідність застосування запобіжного заходу, з наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, пов`язується з поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, після скоєння злочину, зокрема намагання: переховуватись від органів досудового розслідування та (або) суду; знищення, приховування або спотворення будь-якої речі чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; а також вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, в якому підозрюється, обвинувачується особа.
Як убачається з позиції Європейського Суду з прав людини, висловленої в низці рішень, у тому числі в справах «В. проти Швейцарії» (W v. Switzerland), 14379/88 від 26 січня 1993 року, «Пунцельт проти Чехії» (Punzelt v. Czech Republic), 31315/96 від 25 квітня 2000 року, «Луценко проти України», 6492/11 від 03 липня 2012 року, ймовірність переховування не може оцінюватися лише на основі покарання, що загрожує даній особі. Загроза втечі не випливає з простої можливості для підозрюваного чи обвинуваченого перетнути кордон держави. При цьому слід враховувати й інші обставини, зокрема, характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язки з державою, у якій його переслідували за законом, та його міжнародні контакти. При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги, поряд з іншими обставинами, той факт, що особа уже ухилялася від правоохоронних органів; чи була можливість у обвинуваченого у зв`язку із здійсненням щодо нього процесуальних дій, із змісту яких він міг зрозуміти, що стосовно нього було розпочате кримінальне переслідування, втекти раніше.
Частиною першою статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно статті 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Колегія суддів уважає доведеними обставини, які свідчать про існування ризику в даному кримінальному провадженні, а саме переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від суду.
Обвинувачений ОСОБА_7 за обвинувальним актом обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, не має міцних соціальних зв`язків.
Як установлено в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_7 систематично порушував зобов`язання, покладенні на нього ухвалою суду від 10 грудня 2018 року.
Така поведінка обвинуваченого, яка полягає в умисному невиконанні обов`язку прибути за викликом суду для участі в судових засіданнях, незнаходження обвинуваченого за місцем свого проживання тривалий час, неодноразове застосування до нього приводу в судові засідання, та, як наслідок, оголошення його в розшук ухвалою суду, свідчать про існування зазначеного вище ризику.
Інші ризики, які заявлені прокурором, зокрема, вчинення інших кримінальних правопорушень та незаконний вплив на свідка, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки матеріали судового провадження не містять будь-яких доказів про вчинення ОСОБА_7 за увесь час судового провадження кримінальних правопорушень, також відсутні докази впливу обвинуваченого ОСОБА_7 на свідка.
Застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж той, який запропоновано прокурором, є недоцільним, оскільки більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти визначеному ризику.
Колегією суддів також установлено, що обвинувачений ОСОБА_7 не є особою, відносно якої, в силу частини 2 статті 183 КПК України, не може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Ураховуючи викладені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що обвинувачений зможе ухилитися від суду та продовжувати не виконувати процесуальні рішення.
Керуючись статтями 176, 183, 196, 331 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора ОСОБА_6 задовольнити.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше обраний запобіжний захід у виді особистого зобов`язання на тримання під вартою строком на 60 днів.
Ухвала діє з 18 січня 2022 року до 18 березня 2022 року включно та може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом 7 днів з дня її оголошення.

ГОЛОВУЮЧИЙ ОСОБА_12

СУДДІ ОСОБА_13

ОСОБА_14