Провадження №1-кс/463/175/21
У Х В А Л А

14 вересня 2021 року Личаківський районний суд м. Львова

Cлідчий суддя - ОСОБА_1

з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2

скаржника - ОСОБА_3

в м. Львові,

у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції,

розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань про закриття кримінального провадження, -

в с т а н о в и в :

скаржник звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова із скаргою на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження №0000535 від 17 березня 2020 року.

Скаргу обґрунтовує тим, що Луцьким міськрайонним судом Волинської області, а саме суддею ОСОБА_5 проводилася імітація слухання цивільної справи № 161/15497/ 16-ц за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_6 до АТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсними нікчемних правочинів, а саме кредитного договору в іноземній валюті та сукупних договорів забезпечення. 05.12.2019 року під час розгляду цивільної справи так званий «представник АТ Альфа-банк» заявив судді ОСОБА_5 клопотання про заміну сторони відповідача АТ «Укрсоцбанк» на АТ «Альфа-банк» у зв`язку із правонаступництвом. Згодом через деякий проміжок часу, явно не достатній для прийняття та складання процесуального документу,суддя ОСОБА_5 оголосила ухвалу,якою задовольнила клопотання та замінила сторону відповідача. В ухвалі суддя не тільки не зазначила про те, що вона може бути оскаржена, згодом вона вчинила діяння, які і стали причиною подання заяви в порядку ст.214 КПК України. Зокрема, на думку скаржника суддя ОСОБА_5 не зважаючи на заперечення позивача ОСОБА_3 ,не зважаючи на те, що попередня ухвала про заміну сторони відповідача не набрала законної сили, виносить іншу ухвалу про залучення до справи у якості третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет позову Президента України, Національний банк України, а також інших суб`єктів. При цьому у своїй нікчемній ухвалі про відмову у залученні третіх осіб зазначає нову сторону у справі, а саме «Льфа-банк», хоч ухвала про заміну сторони не набрала законної сили.

В той же час слідчий надає перевагу судді Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_5 , вдається до бездумного тлумачення Закону. Слідство проводилось без вирішення питання процесуального статусу потерпілого у вказаному кримінальному провадженні. Неодноразово зазначає, що: «Мова не йде про незгоду з процесуальним рішенням! Мова йде про те, що суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_5 ПРИ ВИНЕСЕННІ УХВАЛИ ПРО ВІДМОВУ У ЗАЛУЧЕННІ ТРЕТІХ ОСІБ, ЗАЗНАЧИЛА ВІДОМОСТІ З ІНШОГО СУДОВОГО РІШЕННЯ, ЯКЕ НА МОМЕНТ ВИНЕСЕННЯ УХВАЛИ ПРО ВІДМОВУ В ЗАЛУЧЕННІ ТРЕТІХ ОСІБ НЕ НАБРАЛО ЗАКОННОЇ СИЛИ».

В судовому засіданні скаржник скаргу підтримав з аналогічних підстав.

Суб`єкт оскарження в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду заяви повідомлений належним чином, заперечення на скаргу не подав. Оскільки його неявка до суду не перешкоджає розгляду скарги, вважаю за можливе здійснити розгляд такої на підставі наявних матеріалів.

Заслухавши пояснення скаржника, дослідивши матеріали скарги та оглянувши матеріали кримінального провадження, приходжу до наступного висновку.

Згідно з п.3 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000535 від 17 березня 2020 року, постановою від 11 листопада 2020 року слідчий Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 закрив кримінальне провадження з підстав п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення в діях судді Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_5 .

Вказане рішення слідчий мотивував тим, що аналізуючи матеріали кримінального провадження в їх сукупності та оцінюючи отримані відомості, приймаючи до уваги вичерпані можливості досудового слідства та відсутність сукупності об`єктивних, неупереджених і достатніх даних для доведення вини особи у суді, прийшов до висновку, що в діях судді Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_5 відсутній склад кримінального правопорушення, передбачений ч.1 ст.375 КК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що заявник ОСОБА_3 вважає, що суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_5 , постановивши ухвалу про відмову в залучення до участі в справі третіх осіб, постановила завідомо неправосудну ухвалу.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_3 був викликаний на допит у якості свідка для обґрунтування доводів викладених у своїх заявах, повістки останній отримав, про що розписався, однак на допити не прибув, матеріали провадження не містять даних про повідомлення причин неявки.

Так, статтею 126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» визначено умови виконання професійних обов`язків суддів та правові засоби, за допомогою яких забезпечується реалізація конституційних гарантій самостійності судів та незалежності суддів. Зокрема, статтею 6 Закону встановлено заборону втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповагу до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації в будь-якій формі з метою завдання шкоди авторитету суддів чи впливу на безсторонність суду.

У справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень ч.ч. 1, 2 ст. 126 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України "Про статус суддів" (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) від 1 грудня 2004 р. № 19-рп/2004 Конституційний Суд України визначив, що "недоторканність суддів - один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом". Відповідно до положення ч.1 ст.126 Конституції України зміст недоторканності суддів як умови виконання ними професійних обов`язків не обмежується визначеною у ч.3 цієї статті гарантією, згідно з якою суддя не може бути без згоди Верховної Ради України затриманий чи заарештований до винесення обвинувального вироку судом. При цьому, відповідно до положення ч.1 цієї статті Конституції України недоторканність суддів як гарантія їхньої незалежності у виконанні професійних обов`язків може не обмежуватися обсягом, визначеним у ч. 3 статті 126 Конституції України.

Додаткові гарантії незалежності і недоторканності суддів, крім уже передбачених Конституцією України, можуть встановлюватися також законами. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів в разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 № 8 «Про незалежність судової влади» визначено, що відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України (254к/96-ВР) судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

У Висновках № 3 (2002) та № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи зазначено, що є неприйнятною притягнення судді до відповідальності за здійснення своїх обов`язків, крім випадку умисного правопорушення при здійснені судових функцій. Консультативна рада європейських суддів наголошує, що зміст конкретних судових рішень контролюється головним чином за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

У відповідності до положень ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що на думку скаржника суддя скоїла злочин, оскільки «ПРИ ВИНЕСЕННІ УХВАЛИ ПРО ВІДМОВУ У ЗАЛУЧЕННІ ТРЕТІХ ОСІБ, ЗАЗНАЧИЛА ВІДОМОСТІ З ІНШОГО СУДОВОГО РІШЕННЯ, ЯКЕ НА МОМЕНТ ВИНЕСЕННЯ УХВАЛИ ПРО ВІДМОВУ В ЗАЛУЧЕННІ ТРЕТІХ ОСІБ НЕ НАБРАЛО ЗАКОННОЇ СИЛИ». І на його думку, доводи слідчого про те, що він фактично висловлює незгоду із судовим рішенням не відповідають дійсності.

Слідчий суддя погоджується із висновком слідчого про те, що в даному випадку скаржник звернувся до правоохоронних органів із заявою про внесення до ЄРДР відомостей про вчинення суддею злочину, зокрема постановлення на його думку завідомо неправосудного рішення із процесуальних питань під час розгляду цивільної справи і це вказує на те, що у такий спосіб не погоджується із вказаним судовим рішенням та діями судді під час розгляду питання заміни сторони провадження. Разом з тим, таке звернення правильно розцінене як порушенням конституційних гарантій незалежності суду, оскільки ніхто крім суду у встановленому законом порядку не вправі надавати оцінку судовому рішенню, діям судді під час вирішення клопотання у судовому засіданні. Таке судове рішення скаржник вправі оскаржити у порядку передбаченому ЦПК України, в тому числі оскаржити остаточне рішення у справі з мотивів порушення процесуальних вимог ЦПК України під час вирішення суддею питання заміни сторони спору.

Окрім цього, рішенням Конституційного Суду України від 11 червня 2020 року № 7-р/2020 у справі № 1-305/2019(7162/19), визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), статтю 375 Кримінального кодексу України, оскільки така суперечить принципові верховенства права, а саме такому його елементові, як юридична визначеність, та не узгоджується з принципами незалежності суддів, обов`язковості судового рішення, а отже, суперечить частині першій статті 8, частинам першій, другій статті 126, частині першій, пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається у разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.94 КПК України, слідчий за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ч.2 ст.9 КПК України, слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

У відповідності до положень ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Тому слідчий суддя погоджується із доводами, зазначеними в постанові слідчого про відсутність складу злочину передбаченого ч.1 ст.375 КК України у діях судді Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_5 , яка постановила ухвалу про відмову в залученні до участі у справі третіх осіб.

Не впливають на законність постанови слідчого допущена явна описка у передостанньому абзаці мотивувальної частини постанови про те, що « в ході досудового розслідування не здобуто жодних об`єктивних фактичних даних, отриманих у передбачуваному КПК України порядку, які б встановлювали факти та обставини, що мають значення для цього кримінального провадження та підлягають доказуванню, а саме вчинення можливого кримінального правопорушення посадовими особами Личаківського районного суду м. Львова», оскільки у слідуючому абзаці постанови слідчий чітко зазначає про те, що він приходить до висновку про те, що в діях судді Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_5 відсутній склад кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.375 КК України.

Таким чином, вивчивши матеріали скарги, надані слідчим матеріали, оскаржувану постанову, слідчий суддя із наведеними мотивами слідчого погоджується і вважає, що постанова є законною, оскільки слідчий, дослідивши та проаналізувавши обставини кримінального провадження, дійшов до висновку про відсутність складу кримінального правопорушення, а відповідно в подальшому підтримання державного обвинувачення по цьому провадженню виключається.

Таким чином, скарга є безпідставною і її слід відхилити.

Керуючись вимогами статтей 9, 284, 303, 306, 307, 372 Кримінального процесуального кодексу України, -

у х в а л и в :

в задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження №0000535 від 17 березня 2020 року - відмовити за безпідставністю.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку та строки, визначені статтею 395 КПК України протягом п`яти днів з дня її отримання шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 17 вересня 2021 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1