ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2843/21 Справа № 191/1453/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2021 року у провадженні про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 , відповідно до ст. 81 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_7
в режимі відеоконференції:
засудженого ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ :
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання начальника виправної колонії № 94 про застосування до засудженого ОСОБА_6 ст. 81 КК України та звільнення останнього від відбування покарання умовно-дострокового.
Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції виходив з того, що встановлені в судовому засіданні обставини свідчать про те, що засуджений ОСОБА_6 за час відбування покарання має 6 заохочень, стягнень не має. На теперішній час працевлаштований, характеризується посередньо, але своєю поведінкою не довів виправлення, а також з урахуванням того, що згідно ст. 81 КК України застосування умовно-дострокового звільнення є правом, а не обов`язком суду, вважав, що клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що під час розгляду клопотання суд першої інстанції проігнорував думку адміністрації установи виконання покарань та його позитивну характеристику, а взяв до уваги тільки заперечення прокурора, яке полягало в тому, що сумлінна поведінка і ставлення до праці є обов`язком засудженого і цього недостатньо для УДО. Посилається на те, що суд в ухвалі допустив низку помилок та невідповідностей щодо суб`єкта звернення з клопотанням про УДО, його характеристики та ставлення його до праці та вимог адміністрації установи.
Позиції учасників судового провадження.
Засуджений в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу і з підстав, викладених в скарзі, просив її задовольнити, ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою застосувати до нього положення ст. 81 КК України та звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважав її безпідставною, а ухвалу суду законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін, а скаргу без задоволення.
Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи засудженого про наявність підстав для застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, апеляційний суд вважає безпідставними.
Згідно з матеріалами провадження та технічної фіксації судового розгляду, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув матеріали подання, дослідив необхідні докази і дійшов обґрунтованих висновків, що засуджений не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений умовно-достроково.
Зі змісту частини другої статті 50 КК України слідує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Таким чином, з вищенаведеної статті вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці за весь час відбування покарання, а також досягнення цілей покарання.
Як слідує із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
З матеріалів провадження видно, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий. В цій справі ОСОБА_6 засуджений Заводським районним судом м. Дніпродзержинська за ч. 2 ст. 186, ст. 75 КК України до 5 років позбавлення волі, з іспитовим строком 3 роки. Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 17.08.2017 року на підставі ст.. 78 ч. 2, 164, 166 КК України скасовано іспитовий строк і направлено в місця позбавлення волі на строк 5 років позбавлення волі, у зв`язку з порушенням, покладених на нього судом обов`язків. Початок строку відбування покарання 12.12.2017 року, кінець строку 12.12.2022 року.
З матеріалів справи також видно, що до ОСОБА_6 раніше застосовувалось положення ст. 81 КК України і він звільнявся умовно-достроково.
Згідно з характеристики, наданої начальником відділення СВК-94, та довідки з особової справи №10-К-18, за час відбування покарання засуджений ОСОБА_6 характеризується позитивно. До Синельниківської ВК-94 прибув 10.01.2018 року, працевлаштований з 01.07.2020 року в їдальні установи. Має 6 заохочень, стягнень не має. Дотримується ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться сумлінно. Провину та суспільну небезпеку в скоєному злочині визнає та розкаюється.
В той же час, в судовому засіданні в суді першої інстанції представник установи виконання покарань не зміг пояснити причини суперечностей в останній характеристиці та попередніх характеристиках, а також щодо відомостей про період працевлаштування ОСОБА_6 в установі.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що ОСОБА_6 засуджений до 5 років позбавлення, до Синельниківської ВК-94 прибув 10.01.2018 року, проте працевлаштований тільки з 01.07.2020 року, тобто за весь період відбування покарання працює, на день розгляду апеляційної скарги, трохи більше 1 року і 4 місяців з 5 років, призначених судом.
Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що засуджений не довів своє виправлення і умовно-дострокове звільнення засудженого буде суперечити меті покарання.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку, що твердження засудженого, що він довів своє виправлення і готовий до правослухняної поведінки без відбування покарання є необґрунтованими. Умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до дискреційних повноважень суду, у зв`язку з чим апеляційний суд дійшов висновку, що для досягнення цілей покарання умовно-дострокове звільнення в даному випадку є передчасним.
Посилання засудженого на помилки, допущені судом першої інстанції в оскарженій ухвалі, можуть бути виправлені за його заявою в порядку ст. 379 КПК України, проте це не є підставою для скасування ухвали суду, оскільки висновки суду по суті справи є правильними.
Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_6 від подальшого відбування покарання умовно-достроково і вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, підстав для її зміни чи скасування апеляційним судом не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2021 року стосовно ОСОБА_6 про відмову в застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

_____________________ ______________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4