Сторожинецький районний суд Чернівецької області
Справа № 723/453/22
Провадження № 1-кс/723/1022/22
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2022 року м.Сторожинець

Сторожинецький районний суд

Чернiвецької областi в складi:

слідчого суддi ОСОБА_1

за участю:

секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

підозрюваного ОСОБА_4

адвоката ОСОБА_5

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в м. Сторожинець клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному за ч.2 ст. 286 КК України

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , громадянина України, освіта вища, одруженого, на утриманні має двоє неповнолітніх дітей, працюючого водієм вантажного автомобіля у ФОП ОСОБА_6 , раніше не судимого

встановив

Слідчий відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_7 (надалі слідчий), звернувся в суд з клопотанням, погодженим з начальником Сторожинецького відділу Чернівецької окружної прокуратури, Чернівецької області ОСОБА_3 (в подальшому прокурор), про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно підозрюваного ОСОБА_4 , посилаючись на те, що в провадженні знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000092 від 06.02.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України.

Зазначав, що підозрюваний ОСОБА_4 , 05 лютого 2022 року біля 22 години 45 хвилин керуючи мікроавтобусом «Volkswagen-Т5», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Р-62, сполученням «Чернівці-Сторожинець» в с. Старі Бросківвці Чернівецького району зі сторони м. Чернівці в напрямку м. Сторожинець, проявив неуважність до дорожньої обстановки та самовпевненість у своїх діях, порушивши п1.5, 2.3 (б,д), 12.3 Правил дорожнього руху України в результаті чого своєчасно не виявив пішохода ОСОБА_8 , який перебував на проїздній частині дороги та допустив наїзд на останнього, що спричинило його смерть. В подальшому ОСОБА_4 залишив транспортний засіб та втік з місця пригоди.

Ініціатори клопотання стверджують, що підставою для внесення клопотання є наявність в діях ОСОБА_4 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України, вважаючи, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, про що зібрано достатньо доказів, він може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, може незаконно впливати на свідків та може вчинити інше кримінальне правопорушення.

В судовому засіданні прокурор клопотання про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою підтримав, посилаючись на вказані в клопотанні обставини, зазначивши, що за станом на початок досудового розслідування інший запобіжний захід окрім тримання під вартою неможливо обрати так як це не буде сприяти ефективності розслідування.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник, в ході судового розгляду, заперечили вимоги клопотання зазначивши, що не всі ризики доведені, а тому є підстави до застосування більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою а саме домашнього арешту.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання, якими прокурор обґрунтовує свої доводи, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: - переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; - знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; - незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; - вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В ході розгляду клопотання встановлено, що 06 лютого 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000092 внесено запис про кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 286 КК України з приводу дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля з номерним знаком НОМЕР_1 в ході якої загинув пішохід ОСОБА_9 .

07 лютого 2022 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Дослідивши письмові докази які були додані до клопотання в т.ч. протокол огляду місця ДТП від 06.02.2022 року, протокол огляду трупа від 06.02.2022 року, протоколи допиту свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 від 06.02.2022 року та зважаючи на визнання підозрюваним факту наїзду ним на пішохода, слідчий суддя знаходить що повідомлена ОСОБА_4 підозра є обгрунтованою.

Продовжуючи вирішення питань зазначених в ст.194 КПК України, а саме щодо наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор, слідчий суддя встановив, що в розглядуваному клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також безпосередньо в судовому засіданні прокурор зазначив про наявність трьох, передбачених пунктами 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України ризиків, а саме те, що ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення, аналогічне тому в якому підозрюється.

Вивчивши зазначені ризики, на які посилається слідчий та прокурор, слідчий суддя знаходить що існування зазначених ризиків знайшли своє підтвердження в суді частково, виходячи з такого.

Посилаючись на наявність ризику щодо можливості переховування від органів досудового розслідування, ініціатор клопотання обґрунтовує його тяжкістю злочину за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі від 3 до 8 років та вчиненням дій які свідчать про можливе переховування тобто про втечу з місця вчинення злочину.

На думку слідчого судді вказаний ризик доведений суду та до того ж не суперечить вимогам п.п.3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини.

В рішеннях цього органу у справах «Летельє проти Франції» та «Мансур проти Туреччини» зазначено, що ймовірність переховування особи не може оцінюватися лише на основі покарання, що загрожує даній особі, при цьому слід враховувати й інші релевантні обставини, які ж або можуть підтвердити ймовірність втечі або ж зробити її незначною.

Релевантною в даному випадку, на думку слідчого судді, є обставина залишення підозрюваним місця дорожньо-транспортної пригоди після наїзду на пішохода, що не заперечується і самим підозрюваним ОСОБА_4 . При цьому суд вважає, що причини такої втечі мають оцінювати без врахування страху чи інших психологічних наслідків.

Оцінюючи наявність інших ризиків на які посилається прокурор, слідчий суддя вважає, що ці ризики не знайшли свого доказового підтвердження, оскільки вони є надуманими.

Так незаконний вплив потерпілого на свідків, за твердженням слідчого та прокурора, можливий оскільки вони можуть бути знайомими, однак жодних доказів такого знайомства суду не надано.

Можливість вчинити інше кримінальне правопорушення обґрунтовується ініціаторами клопотання тим, що підозрюваний не позбавлений права керування транспортними засобами та наразі може сісти за кермо, тому не виключається ймовірність скоєння ним злочину повторно, що на думку слідчого судді, взагалі є абсурдним і бездоказовим припущенням. Злочин в якому підозрюється ОСОБА_4 за своєю суб`єктивною стороною, характеризується необережною формою вини, а тому ставити в залежність не позбавлення права керування та скоєння аналогічного злочину повторно є неприпустимим.

Слідчий суддя вважає, що не підтвердження інших ризиків, на які посилається слідчий та прокурор, оцінюються виходячи з вимог п. 2 ч.1 ст.194 КПК України, щодо існування хоча б одного ризику передбаченого в ст.177 КПК України.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 чи іншого, більш м`якого, запобіжного заходу слідчий суддя враховує, що відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Досліджуючи вказане, слідчий суддя знаходить, що таких доказів суду не було надано ні в клопотанні ні в судовому засіданні, а вказівка в клопотанні про те, що застосування будь-якого іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з ізоляцією підозрюваного, не може запобігти ризикам, на думку слідчого судді є голослівною та не підтвердженою.

Законодавство України та міжнародне законодавство і практика як Верховного суду так і Європейського суду з прав людини не пов`язує обрання того чи іншого запобіжного заходу ні з початком досудового розслідування ні з його завершенням, що свідчить про неправомірність позиції прокурора, який зазначив, що за станом на початок досудового розслідування інший запобіжний захід окрім тримання під вартою неможливо обрати так як це не буде сприяти ефективності розслідування.

Ні обґрунтованість підозри ні наявність ризиків ні будь-які характеризуючі обставини особи підозрюваного не є доказами того, що інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити встановлений і підтверджений в суді ризик, оскільки всі зазначені в ст.176 КПК України запобіжні заходи мають мету забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам визначеним в ч.1 ст.177 КПК України.

Таким чином в судовому засіданні прокурор довів суду, що підозра повідомлена підозрюваному ОСОБА_4 є обґрунтованою, що відповідає обставині встановленій в п.1 ч.1 ст.194 КПК України та існує ризик щодо можливості у підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, що відповідає обставині встановленій в п.2 ч.1 ст.194 КПК України.

Згідно вимог ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї ж статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

При цьому слідчий суддя враховує також, що підозрюваний проживає із сім`єю, яка складається в т.ч. із двох неповнолітніх дітей, він є молодою людиною, працездатною і працюючою тобто має стійкі соціальні зв`язки, визнає свою винуватість і готовий нести покарання, що свідчить про відсутність бажання скриватися від слідства та суду. Свою втечу з місця вчинення необережного злочину пояснив психологічним шоком, що на думку суду може мати місце, оскільки одразу ж на наступний день з`явився до органів досудового розслідування добровільно.

Вирішуючи питання про застосування більш м`якого запобіжного заходу, слідчий суддя вважає, що саме такий запобіжний захід, як домашній арешт, на даному етапі досудового розслідування, є найбільш доцільним та ефективним засобом для запобігання встановлених в суді ризиків.

При цьому слідчий суддя враховує, що обґрунтування клопотання прокурора стосується необхідності забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, а тому слідчий суддя враховуючи відповідні вимоги ч.5 ст.194 КПК України вважає, що на підозрюваного слід покласти певні обов`язки і що домашній арешт в такому випадку має бути цілодобовим.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, згідно положень ст.181 КПК України, полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний час доби. При цьому під житлом у значенні, що використано в цій статті, на думку слідчого судді, по відношенню до житла підозрюваного ОСОБА_4 , слід розуміти квартиру АДРЕСА_3 .

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.177, 178, 182-184, 192-194, 196, 197, 202, 206, 395 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

В задоволенні клопотання слідчого та прокурора в частині застосування до підозрюваного ОСОБА_4 , запобіжного заходу у вигляді тримання його під вартою, відмовити за недоведеністю всіх обставин встановлених в ч.1 ст.194 КПК України.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту строком 2 (два) місяці із забороною цілодобово залишати квартиру АДРЕСА_3 .

Покласти, строком на два місяці, на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язки:

- прибувати до слідчого в кримінальному провадженні, прокурора або суду із встановленою ними періодичністю;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну місця свого проживання;

- утримуватися від спілкування із свідками в цьому кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що в разі не виконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід і накладено грошове стягнення.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту підлягає негайному виконанню після її оголошення, а затриманий ОСОБА_4 , негайно доставляється до місця проживання і звільняється з-під варти.

Ухвалу передати для виконання до відділення поліції № 1 (м.Сторолжинець) Чернівецького районного управління поліції, Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області.

Строк дії ухвали до 08 квітня 2022 року включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Чернівецького Апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя