Провадження № 11-кп/4820/841/21
Справа № 684/295/21 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 3 ст.. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2021 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Хмельницького апеляційного суду
в складі: головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000135 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за його апеляційною скаргою на вирок Старосинявського районного суду Хмельницької області від 21 жовтня 2021 року, -

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомир, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , який тимчасово проживав у приміщенні бувшої контори колгоспу поблизу с. Дашківці Старосинявської ТГ, раніше судимого:
- 30 грудня 2004 року Корольовським районним судом м. Житомира за ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ст.ст. 69,70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;
- 07 червня 2005 року Корольовським районним судом м. Житомира за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 357, ч. 5 ст. 185 КК України, із застосуванням ст.ст. 69, 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією частини майна;
- 01 лютого 2006 року Белгород-Дністровським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі;
- 29 вересня 2009 року Корольовським районним судом м. Житомир за ч. 3 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі;
- 02 вересня 2015 року Богунським районним судом м. Житомир за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, на підставі ст. 70 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі;
- 08 липня 2019 року Першотравневим районним судом м. Чернівці за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 2 років позбавлення волі, звільненого 14 травня 2021 року з Державної установи «Райківецька виправна колонія (№ 78)» по відбуттю строку покарання,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати 21 жовтня 2021 року та зараховано у строк відбування покарання період попереднього його ув`язнення у цьому кримінальному провадженні з 14 липня 2021 року до 21 жовтня 2021 року.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід щодо ОСОБА_7 залишено попередній у виді тримання під вартою.

Арешт тимчасово вилученого майна, накладений згідно ухвали слідчого судді Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 14 липня 2021 року, ухвалено скасувати після набрання вироком законної сили.

Стягнуто із обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення експертиз всього в сумі 10 640 грн 44 коп.

Питання про речові докази вирішено на підставі ст. 100 КПК України.

За вироком суду обвинувачений ОСОБА_7 будучи раніше судимим за корисливі умисні злочини, після звільнення з місць позбавлення волі на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний злочин проти власності за наступних обставин.

Так, 12 липня 2021 року близько 23 год. ОСОБА_7 , діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, реалізовуючи свій єдиний злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, шляхом пошкодження врізного замка вхідних дверей, проник до приміщення бувшої майстерні колгоспу «імені Шевченка», що розташована за межами с. Дашківці Старосинявської ОТГ Хмельницької області, яке належить ОСОБА_9 . Звідти умисно, таємно, повторно викрав плазмовий телевізор марки «SAMSUNG» моделі «LE46B620R3WXXH» вартістю 10 000 грн., портативну акустичну колонку марки «Вravis BW08» вартістю 240 грн., тепловий вентилятор марки «Volleno» моделі «VO0280» вартістю 98 грн. 33 коп., струйний принтер марки «EPSON Stylus SX 130» моделі «С412А» вартістю 483 грн. 33 коп., ноутбук марки «hp» моделі «Compaq 6910p» вартістю 2400 грн., ручні поклажі чорного кольору марки «Sannjerly» вартістю 200 грн., револьвер STALKER R1 F 2,5 № 0117-002959, калібру 4 мм. (Флобер) вартістю 1680 грн. 54 коп., цифровий ефірний приймач марки «Strong» моделі «ТБВЧ SRT8500» вартістю 400 грн., непрацюючий мобільний телефон марки «HUAWEI» моделі «Р30 Рro» вартістю 100 грн., побутову мікрохвильову піч марки «Midea» моделі «ММ720С4Е-W» вартістю 607 грн. 35 коп., чим заподіяв потерпілій ОСОБА_9 , майнової шкоди на загальну суму 16209 грн. 55 коп.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України.

Непогоджуючись з вироком суду в частині призначеного покарання, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок скасувати, постановити новий, яким застосувати ст. 69 КК України та призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 3 ст. 185 КК України.

Призначене йому покарання у виді 4 років позбавлення волі вважає надто суворим.
Вказує, що суд не взяв до уваги його хворобу туберкульоз легенів, у зв`язку з чим він потребує постійного лікування.

Не повністю враховано обставини, які пом`якшують призначене йому покарання, зокрема: визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Поза увагою суду залишилось те, що потерпіла претензій не має, майно їй повернуто, просила його суворо не карати.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу заперечення прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Апеляційний перегляд оскаржуваного вироку здійснюється у відповідності до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в межах поданої обвинуваченим апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, зазначених у вироку та правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 185 КК України, в поданій апеляційній скарзі сторонами не оспорюються, а тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, то колегія суддів виходить з такого.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як самим засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Конституційний Суд України у своєму рішенні за № 15-рп/2004 зазначив про те, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Тобто, покарання повинно перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного.

Слідуючи вищенаведеним положенням Закону, місцевий суд, обґрунтовано, з урахуванням вказаних норм чинного законодавства, призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, а саме призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, оскільки таке відповідає загальним засадам призначення покарання, зазначеним у ст. 65 КК України та постанові Пленуму Верховного суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року.

Так, суд першої інстанції, обираючи обвинуваченому вид та міру покарання, правильно врахував, що останній вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Враховано особу винного, який раніше неодноразово судимий за злочини проти власності, що підтверджується інформацією ОСК ГУНП в Хмельницькій області, на шлях виправлення та перевиховання не став, а через нетривалий час (два місяці) після відбування покарання за попереднім вироком знову вчинив умисний корисливий злочин проти власності, що свідчить про його підвищену суспільну небезпечність та стійкий і систематичний характер його протиправної поведінки, за місцем відбування покарання характеризувався негативно, не заохочувався та мав стягнення, за зареєстрованим місцем проживання характеризується посередньо.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставиною, що обтяжує покарання останнього, є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
З урахуванням викладеного, місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України.
Призначене обвинуваченому покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, зазначеним у ст. 65 КК України та постанові Пленуму Верховного суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року.

Таке покарання відповідає його цілям, передбаченим ч. 2 ст. 50 КК України, а саме: є пропорційною карою за вчинений злочин та достатнім для виправлення засудженого, а також зможе запобігти вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Колегія суддів погоджується із видом та мірою призначеного ОСОБА_7 покарання.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про можливість застосування щодо нього положень ст. 69 КК України, апеляційний суд до уваги не бере, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 69 за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш мякого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Так, дійсно, місцевим судом встановлені обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 : щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Однак, такі не є обставинами, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Разом з тим, зважаючи на кількість його попередніх судимостей, в тому числі і за вчинення умисних корисливих злочинів, що свідчить про його підвищену суспільну небезпечність, а також посередню характеристику за місцем проживання та негативну характеристику за місцем відбування покарання, підстави для призначення ОСОБА_7 покарання, із застосуванням положень ст. 69 КК України відсутні, про що правильно зазначив місцевий суд у своєму рішенні.

Доводи про те, що суд не врахував, що потерпіла ОСОБА_9 просила обвинуваченого ОСОБА_7 суворо не карати є безпідставними, оскільки потерпіла, у своїй заяві від 21.10.2021 року вказала, що щодо виду та міри покарання покладається на розсуд суду (Т. 2, а.с. 69).
Окрім того, відсутність претензій з боку потерпілої не є беззаперечними підставами для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання.
Обставини, на які посилається обвинувачений у своїй апеляційній скарзі, а саме: визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю, були враховані місцевим судом при призначенні йому покарання.
Посилання ОСОБА_7 на те, що він хворіє на туберкульоз легень, що унеможливлює його лікування під час відбування покарання у виді позбавлення волі, на увагу суду не заслуговують виходячи з наступного.

Як вбачається із виписки з медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_7 від 13.07.2021 року № 174, у останнього станом на 16.05.2019 року спостерігався діагноз ЗЗТБ (залишкові зміни після вилікування туберкульозу) (Т. 1, а.с. 264).

Згідно з п. 2.6. Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого спільним Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104, особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря.

Враховуючи вищевказане положення, особи, які перебувають під вартою, та є хворими, отримують медичну допомогу (консультування, обстеження, лікування) в амбулаторних умовах в медичних частинах в присутності персоналу медичної частини.

А тому, перешкоди для лікування ОСОБА_7 під час відбування покарання відсутні.

Отже, з урахуванням наведеного, підстав для пом`якшення покарання, як того просить апелянт в своїй апеляційній скарзі, немає.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим, порушень норм закону, які могли б стати підставою для його скасування чи зміни, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 418 КПК України , колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :
Вирок Старосинявського районного суду Хмельницької області від 21 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного Кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом, а засудженим, який тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуюча: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4