Справа № 303/4765/21
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

06.10.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду: прокурора ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 11-кп/4806/429/21, за апеляційною скаргою, яку подав перший заступник керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ :
Вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 липня 2021 року обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, розлученого, не працюючого, судимого 25.11.2020 Мукачівським міськрайонним судом за ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин,
визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України та призначено йому покарання у виді арешту на строк 2 (два) місяці.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком повністю приєднано невідбуту частину покарання за вироком Мукачівського міськрайонного суду від 25 листопада 2020 року у виді громадських робіт строком 220 годин, що згідно зі ст. 72 КК України відповідає 27 дням арешту, із розрахунку, одному дню арешту відповідає вісім годин громадських робіт, та призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді арешту строком на 2 (два) місяці 27 (двадцять сім) днів.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 слід рахувати з моменту звернення вироку до виконання.
Згідно з вироком, ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального проступку за таких обставин.

ОСОБА_7 , будучи засудженим вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 листопада 2020 року за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. від 25.11.2020 за ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на 240 годин, був скерований для відпрацювання покарання до комунального підприємства «Чинадіївське житлово-експлуатаційне управління» Чинадіївської селищної ради в період часу із 15.02.2021 по 12.05.2021. Ознайомившись з умовами та порядком робіт, із призначених йому 240 годин відпрацював лише 20 годин. Будучи попередженим 16.04.2021 Мукачівським міськрайонним відділом філії Державної установи «Центр пробації» в Закарпатській області про відповідальність за ухилення від відбування покарання, діючи умисно, з метою ухилення від відбування покарання та не виконання покладених на нього судом обов`язків у період з 22 лютого 2021 року до 01 червня 2021 року ухилявся від відбування покарання у виді громадських робіт строком 240 годин, призначеного вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.11.2020.
В апеляційній скарзі перший заступник керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_6 вважає вирок у частині призначеного покарання незаконним та необґрунтованим у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 71 КК України, остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком, що відповідно до положень ст. 72 КК України, одному дню арешту відповідають вісім годин громадських робіт. Тому, апелянт, враховуючи вищевказане, вважає, що 27 днів арешту становить лише 216 годин громадських робіт. Окрім того, вважає, що суд, на підставі ст. 71 КК України повинен був застосувати принцип часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком. Просить вирок у частині призначеного покарання змінити, на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Мукачівського міськрайонного суду від 25.11.2020, остаточно призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді арешту строком на 2 (два) місяці 27 днів.
Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду : прокурора ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Апеляційна скарга розглядається за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 , неявка якого, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності обвинуваченого береться до уваги те, що обвинувачений належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, клопотань чи заяв про відкладення її розгляду не подавав, в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого, те, що апеляційним судом обов`язковість явки обвинуваченого на розгляд справи не визнавалась.
Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 в ухиленні від відбування покарання у виді громадських робіт, а також вид та строк призначеного ОСОБА_7 як за ч. 2 ст. 389 КК України, так і остаточного із застосуванням положень ч. 1 ст. 71 цього Кодексу покарання, сторонами кримінального провадження не оспорюється, а тому апеляційним судом, з урахуванням положень ст. 404 КПК України, не перевіряється.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 389 КК України кваліфіковані правильно.
Дослідивши матеріали кримінального провадження колегія суддів також бере до уваги те, що під час розгляду кримінального провадження суд першої інстанції, врахувавши думку учасників судового розгляду, при цьому, роз`яснивши їм права та обов`язки, а також положення ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням даних, що характеризують його особу.
З огляду на наведене, вирок переглядається лише у межах доводів апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, зокрема положень ст. 71 КК України.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Частиною 4 цієї статті передбачено, що остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Із матеріалів кримінального провадження слідує, що ОСОБА_7 за попереднім вироком Мукачівського міськрайонного суду від 25.11.2020 засуджений до покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин і станом на 15.07.2021 відбув лише 20 годин громадських робіт. Вказане свідчить про те, що невідбута частина покарання за вироком Мукачівського міськрайонного суду від 25.11.2020 у виді громадських робіт становить 220 годин.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню обмеження волі або арешту відповідають вісім годин громадських робіт.
Вищенаведене свідчить про те, що 27 днів арешту становить лише 216 годин громадських робіт, що, застосувавши принцип повного складання призначених покарань, суд повинен був призначити покарання, яке є більшим ніж арешт строком на 2 (два) місяці 27 днів.
З огляду на вищенаведене, апеляційний суд вважає, що, призначаючи ОСОБА_7 на підставі ст. 71 КК України остаточне покарання у виді арешту на строк 2 місяці 27 днів, суд першої інстанції безпідставно застосував принцип повного приєднання невідбутої частини покарання, оскільки з огляду на вищенаведене, призначивши обвинуваченому остаточне покарання у виді арешту строком на 2 (два) місяці 27 днів, міг застосувати лише принцип часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність зміни вироку в частині призначеного покарання шляхом призначення ОСОБА_7 остаточного покарання на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Мукачівського міськрайонного суду від 25.11.2020, у виді арешту строком на 2 (два) місяці 27 (двадцять сім) днів, чим не погіршується становище обвинуваченого ОСОБА_7 .
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу, яку подав перший заступник керівника закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_6 , задовольнити.
Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 липня 2021 року щодо обвинуваченого ч. 2 ст. 389 КК України ОСОБА_7 змінити : на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Мукачівського міськрайонного суду від 25.11.2020, остаточно призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді арешту строком на 2 (два) місяці 27 днів.
У решті вирок залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: