Суддя ОСОБА_1
Справа № 644/56/19
Провадження № 1-кп/644/61/21
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року м. Харків

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

захисників обвинуваченої - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченої - ОСОБА_6 ,

потерпілої - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні суду кримінальне провадження за обвинувальним актом, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002528 від 03.12.2018 року за обвинуваченням:

-ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Харкова, громадянки України, з середньою освітою, розлученої, має неповнолітню доньку ОСОБА_8 2003 року народження, працює в ТОВ «Кисет» продавчинею, зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 , раніше не судимої,-

-в скоєнні кримінального правопорушення,, передбаченого ч.1 ст. 129 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 02.12.2018 року приблизно о 19-00 годин, знаходячись у коридорі квартири АДРЕСА_2 , діючи умисно та усвідомлюючи свої протиправні дії, переслідуючи на меті погрозу вбивством, під час конфлікту з потерпілою ОСОБА_7 , який виник на грунті неприязнених стосунків, висловлюючись нецензурними словами, залякувала потерпілу позбавленням її життя, при цьому на підтвердження своїх слів продемонструвала кухонний ніж, який принесла з собою, а саме, взявши ніж у праву руку стала підходити до потерпілої направляючи лезо ножа їй у живіт.

Після чого, ОСОБА_7 почала викручувати ОСОБА_6 праву руку з ножем, проте остання вирвала свою руку, при цьому порізала куртку та руку потерпілій. Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_6 на підтвердження реальності своєї погрози нанесла два удари в область грудної клітини потерпілої,яка була одягнута в куртку, залишивши порізи по куртці. Далі до ОСОБА_6 підійшов чоловік потерпілої та спробував забрати у неї ніж, який вона після цього кинула на підлогу у коридорі та втекла з місця вчинення кримінального правопорушення. Згідно висновку судово-медичної експертизи №09/1861-с/2018 від 11.12.2018 року, потерпілій було спричинено наступні тілесні ушкодження: садно на правій руці, за ступенем тяжкості тілесні ушкодження викликали незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів і за цією ознакою відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена вину свою не визнала та пояснила, що з потерпілою ОСОБА_7 вони куми, до цього в них були погані відносини, вони билися, виривали один одному волосся, в подальшому помирилися. В АДРЕСА_3 проживає її бабуся, а ключі від сусідньої квартири АДРЕСА_4 знаходяться в неї, так як сусід не проживає і вона приглядає за квартирою. З дозволу хазяїна квартири вона пустила проживати в неї Тур Аліну з сім`єю. В подальшому вона неодноразово зверталася до своєї куми з проханням звільнити квартиру. 02.12.2018 року вона несла бабусі кухонний керамічний ніж з зеленою ручкою, який до цього брав її чоловік поточити. Двері в квартиру АДРЕСА_4 була відкрита, вона зайшла спитати коли сім`я ОСОБА_9 виїде з квартири, у її руках був ніж. ОСОБА_7 побачила у її руках ніж, та почала стверджувати, що вона прийшла її вбивати. Потім почала виривати з її рук ніж. Накинулась на неї зі своїм чоловіком. Вона забігла до квартири бабусі та просила викликати поліцію.

Незважаючи на те, що обвинувачена свою вину не визнала, її вина у вчиненні інкримінованому їй кримінальному правопорушенні повністюпідтверджується сукупністю зібраних та досліджених в судовому засіданні доказів, а саме:

- показаннями потерпілої ОСОБА_7 , яка пояснила, що обвинувачена її кума. Відносини в них були різні, вони билися, скандалили до цього, потім мирилися. ОСОБА_6 спілкується з чоловіком, який здав в найм їм квартиру АДРЕСА_2 . Після того, як вони знову посварилися з ОСОБА_6 вона сказала їм виїжджати з квартири до 01.12.2018 року. 02.12.2018 року вони з чоловіком та товарищем ОСОБА_10 вивозили речі з квартири АДРЕСА_2 . Двері в квартиру були відчинені, вони виносили речі, чоловіки виносили холодильник. В цей час ОСОБА_6 зайшла до них у квартиру, вона була у стані алкогольного сп`яніння, почала її ображати нецензурною лайкою, говорити, що вона лізе в її особисте життя.. Стверджувала, що прийшла її вбивати, до цього ходила до бабки, свічку поставила за упокій і їй за це нічого не буде. В цей час накинулась на неї з ножем, який дістала з правого рукава куртки. Вона намагалась забрати ніж з її рук, але ОСОБА_6 два рази нанесла їй удари по руці та грудну клітку та порізала куртку.

Вона крикнула чоловіку, що в руках Берлізєвої ніж і її чоловік вибив ніж з рук обвинуваченої. Дії та погрози ОСОБА_6 вона сприймала реально.

- показаннями свідка ОСОБА_11 , який пояснив, що є чоловіком ОСОБА_7 . ОСОБА_6 їх кума. За сприяння ОСОБА_6 вони винаймали житло квартиру АДРЕСА_2 . В подальшому між ними виник конфлікт із-за співмешканця ОСОБА_6 . ОСОБА_12 і вона стала вимагати звільнити квартиру, яку вони винаймали. 02.12.2018 року вони вивозили речі з квартири, разом з знайомим ОСОБА_13 виносили холодильник з кухні. В цей час почули, що в квартиру зайшла ОСОБА_6 і в коридорі стала виражатися на його дружину ОСОБА_7 нецензурною лайкою, погрожували вбити. Говорила, що була у бабки, поставила свічку за упокій, прийшла вбивати і їй за це нічого не буде. Потім він почув крик дружини-«ніж». Він бачив, як ОСОБА_6 два рази нанесла ОСОБА_7 удари ножем в область тулуба. Він вибив з її рук ніж, але вона підняла ніж та продовжувала погрожувати ножем. Він прийомом вивернув руку ОСОБА_6 та ніж випав. ОСОБА_6 була в стані алкогольного сп`яніння, емоційно збуджена. Ніж був зелений з лезом білого кольору. Рука в дружини була порізана, текла кров. Куртка, в якій була вдягнена його дружина, також була порізана ножем від ударів ОСОБА_6

- показаннями свідка ОСОБА_10 , який пояснив, що 02.12.2018 року приїхав до товариша ОСОБА_11 , щоб допомогти їм перевезти речі. Вони були на кухні, потім почули крики. ОСОБА_6 зайшла до квартири та почала погрожувати ОСОБА_7 . Кричала їй, що вона розбиває сім`ю, влазить в її сімейні справи. Погрожувала, що заріже ОСОБА_7 , вб`є її і їй за це нічого не буде, так як вона ходила до бабки. Після цього почув, що Тур крикнула, що в Берлізєвої ніж. ОСОБА_14 вибив з рук ОСОБА_6 ніж та віддав йому. Він бачив, що рука у потерпілої була в крові, куртка, в якій вона в той момент була вдягнута - порізана. Після події всі були збуджені, ОСОБА_15 налякана.

- показаннями свідка захисту ОСОБА_16 ,бабусі обвинуваченої, яка підтвердила той фат, що керамічний кухонний ніж з зеленою ручкою належить їй і 02.12.2018 року він знаходився у ОСОБА_6 .. Також цей свідок підтвердила, що 02.12.2018 року ОСОБА_6 заходила в квартиру АДРЕСА_2 з приводу того, щоб перевірити, чи звільнила ОСОБА_7 квартиру. Вона чула крики з квартири, онука просила її викликати поліцію.

- протоколом огляду місця події від 02.12.2018 року, з доданими фото таблицями до протоколу, за яким огляд почато в 19 год. 50 хв., закінчено в 20 год. 30 хв. Об`єктом огляду є квартира АДРЕСА_5 . Під час огляду виявлено ніж з зеленою ручкою та лезом білого кольору;

- протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками від 12.12.2018 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_10 впізнав ОСОБА_6 , як особу, яка 02.12.2018 року погрожувала вбити ОСОБА_6 ;

- протоколом огляду предметів кухонного ножа, вилученого в ході огляду квартири та жіночої куртки, добровільно виданої потерпілою ОСОБА_7 від 03.12.2018 року з фото таблицями;

- протоколом пред`явлення речей для впізнання від 03.12.1018 року, в результаті якого ОСОБА_7 впізнала ніж, як такий, яким ОСОБА_6 02.12.2018 року погрожувала її вбити;

- постановою про визнання речовими доказами від 03.12.2018 року, якою ніж кухонний, керамічний, у якого рукоятка зеленого кольору, а лезо білого кольору, загальною довжиною приблизно 20 см. визнано речовим доказам та передано камері схову Індустріального ВП ГУНП в Харківській області, жіночу куртку синього кольору визнано речовим доказом та передано на зберігання під зберігальну розписку потерпілій ОСОБА_7 ;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 11.12.2018 року з участю потерпілої ОСОБА_7 , яка розказала та показала механізм нанесення їй тілесних ушкоджень;

- висновком судово-медичної експертизи №09/1861-с/2018 від 11.12.2018 року, з якого вбачається, що у ОСОБА_7 мали місце тілесні ушкодження: садно на правій руці, яке могло утворитися як і від дії тупого твердого предмета вододіючого обмеженою впливаючою поверхнею та вираженим ребром, так і від гострого предмета, і могло бути отримані в строк в межах до 3-х діб до огляду. Цей висновок підтверджується виглядом, характером пошкодження, а також стадією загоєння садна. За ступенем тяжкості садно викликало незначні скороминущі наслідки, тривалість не більше 6-ти днів, і за цією ознакою відповідно до п.п. 2.3.2.»Б», 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року відноситься до легких тілесних ушкоджень. Показання ОСОБА_7 , дані нею при проведенні слідчого експерименту від 11.12.2018 року в цілому не суперечать наявним судово-медичним даним в частині механізму утворення встановленого у неї тілесного ушкодження.

Оцінивши надані докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_6 повністю доведена і кваліфікує її дії за ч.1 ст. 129 КК України, тобто погроза вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози.

За змістом ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Обвинувальний вирок ухвалюється судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Згідно зі ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його вчинення.

Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами провадження не встановлено.

Суд вважає протокол огляду місця події від 02.12.2018 року у ході проведення якого працівниками поліції вилучено з квартири за адресою: АДРЕСА_6 кухонний ніж, залишений ОСОБА_6 та за допомогою якого на підтвердження дійсності своїх намірів обвинувачена погрожувала потерпілій належним та допустимим доказом, оскільки огляд за своїм змістом є слідчою (розшуковою) дією, спрямованою на тримання (збирання) або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставою у його проведенні стала заява про вчинення кримінального правопорушення стосовно ОСОБА_7 з застосуванням вищевказаного кухонного ножа. Відмежовуючи таку проведену слідчу (розшукову) дію від обшуку, суд звертає увагу, що протокол не містить відомостей про відкривання у домоволодінні шаф, меблів, панелей тощо, тобто не слідчим не здійснювались дії, направлені на пошук речей, а лише зафіксовано обстановку в квартирі на наявність в ній ножа, з яким у тому числі і підтверджує обвинувачена, вона зайшла до квартири, а тому така слідча (розшукова) дія не потребує після здійснення таких дій (постфактум) звернення з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.12.2020 справа №311/1222/17.

Окрім того, така слідча (розшукова) дія проведена за згодою користувачів цього житла-заява ОСОБА_14 , який на той момент був фактичним володільцем житла (наявність такої згоди не потребує у подальшому звертатись до слідчого судді в порядку ч.3 ст.233 КПК України постанова касаційного суду від 12.02.2019 у справі №159/451/16-к). В цілому закон не визначає спеціальних засобів доказування добровільності згоди на проникнення до житла. Стороною захисту не надано жодних відомостей які у своїй сукупності ставлять під сумнів відсутність добровільності у володільців житлом на проведення такої слідчої (розшукової) дії як проведення огляду житла.

Позиція сторони захисту про необхідність згоди тільки власника житла на проникнення до квартири є хибною.

У ст.233 КПК встановлено, що ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді.
Судом беззаперечно встановлено, що потерпіла ОСОБА_7 з чоловіком ОСОБА_14 на законних підставах володіли квартирою АДРЕСА_2 , проживали в ній тимчасово зі згоди власника, яку він висловив через ОСОБА_6 , яка передала їм ключі від цієї квартири та пустила проживати.
Згідно зі ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного й сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 7.11.2013 у справі «Бєлоусов проти України» зазначив, що будь-яке втручання згідно з п.1 ст.8 конвенції повинне бути виправданим у розумінні п.2 як таке, що здійснюється «згідно із законом» і є «необхідним у демократичному суспільстві» задля досягнення однієї або більше законних цілей, що в ньому наводяться. Формулювання «згідно із законом» вимагає від оскаржуваного заходу як підґрунтя в національному законодавстві, так і його відповідності принципові верховенства права. Головною метою ст.8 конвенції є захист особи від свавільного втручання державних органів.

Тобто, судовий контроль направлений на дотримання прав володільця майна, в даному кримінальному провадженні- подружжя ОСОБА_9 , як тимчасових володільців квартири, і їх права на захист від будь-якого втручання не були порушені.

Також не заслуговують на увагу доводи захисту про визнання недопустимим протоколу огляду від 03.12.2018 року жіночої куртки з порізами в передній частині, яку добровільно видала потерпіла ОСОБА_7 та кухонного ножа, вилученого в ході огляду квартири , яку з огляду на відсутність при огляді понятих.

Як зазначено в постанові ВС від 16.09.2020 у справі № 760/23459/17 (провадження № 51-5060км19) за чинним КПК участь понятих та спеціалістів при проведенні огляду предметів не є обов`язковою. Вказані суб`єкти залучаються слідчим, прокурором лише у випадках, коли вони вважають це за доцільне.

Що стосується не накладення арешту на майно, яке було визнано речовими доказами, то жіноча куртка була повернута володільцю під розписку, а неповернення володільцю кухонного ножа, вилученого з квартири, з урахуванням всіх обставин справи не є істотним порушенням прав та свобод володільця майна, в результаті якого слід було б визнати цей доказ недопустимим.

Також не заслуговують на увагу твердження захисту про відсутність в діях обвинуваченої складу злочину, передбаченого ст.129 ч.1 КК України, а мав місце побутовий конфлікт..

Як випливає із статті 129 КК України, обов`язковою ознакою складу злочину є реальність погрози вбивством, якою вона буває у всіх випадках, коли потерпілий має підстави боятися її виконання, тобто, потерпілий має сприймати її такою, що може здійснитися. Така реальність встановлюється судом у кожному окремому випадку, виходячи з конкретних обставин справи. При визначенні реальності погрози вбивством слід враховувати як суб`єктивні так і об`єктивні критерії, зокрема, з`ясування форми, характеру, місця, часу, обстановки її встановлення, особу винного, характер попередніх відносин між винним і потерпілим.

Ознаки об`єктивної сторони погрози вбивством полягають у висловленні погрози позбавленням особи життя за наявності реальних підстав побоюватися здійснення такої погрози.

Реальність погрози визначається достатністю підстав побоюватися її виконання, які в кожному випадку є різними. Для визначення реальності погрози значення має з`ясування форми, характеру, місця, часу, обстановки її висловлення, характеру попередніх стосунків між винним і потерпілим тощо. Також має значення сприйняття погрози самим потерпілим, а також і присутніми при цьому іншими особами.

В ході судового розгляду було встановлено, що обвинувачена конкретно висловила свій намір словами- вб`ю та підтвердила свій намір діями- від демонстрації ножа до нанесення ударів ним в бік потерпілої.

Потерпіла та свідки зазначають про те, що обвинувачена була в стані алкогольного сп`яніння, збуджена, що додатково міг сприяти реальності погроз обвинуваченої.

Про реальність погрози вбивства свідчить також попередня поведінка обвинуваченої, яка була відома потерпілій- вони вирішували свої конфлікти в тому числі і шляхом застосування фізичної сили.

Таким чином, вважаю, що ОСОБА_6 вчинила такі дії, які давали потерпілій ОСОБА_7 підстави побоюватися здійснення вбивства, і що поведінка винної, її стосунки з потерпілою об`єктивно свідчили про реальність погрози.

Погрози обвинуваченої були реально сприйняті потерпілою та очевидцями

Показання обвинуваченої про те, що вона не вчиняла жодних дій, направлених на погрозу вбивством потерпілої, а лише зайшла дізнатися, чи виїзджають вони з квартири, спростовуються сукупністю зібраних та досліджених в суді доказів, і направлені на ухилення обвинуваченої від відповідальності за скоєне.

Дослідженням даних про особу обвинуваченої встановлено, що вона раніше не судима,до кримінальної відповідальності притягується вперше, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває., по місцю проживання та роботи характеризується позитивно.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченої судом не встановлено.

При визначенні виду та міри покарання суд враховує ступень тяжкості даного кримінального правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України є кримінальним проступком, дані про особу обвинуваченої, її ставлення до вчиненого, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання,думку потерпілої та приходитьдо висновку, що покарання у вигляді арешту в межах санкції, передбаченої ч.1 ст.129 КК України буде необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченої та попередження здійснення нею нових злочинів.

Відповідно до п.2ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;

Відповідо до ч.5ст.74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що обвинувачена засуджується за кримінальний проступок, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, на час ухвалення вироку минуло три роки, обвинувачена заперечувала проти закриття кримінального провадження у зв`язку з закінченням строків давності, то відповідно до вимог ч.5ст.74 КК України суд звільняє її від призначеного покарання.

Потерпіла ОСОБА_7 подала цивільний позов до ОСОБА_6 , в якому просить стягнути з неї матеріальну шкоду у розмірі 5000 грн. , яка складається із вартості пошкодженої куртки та моральну шкоду у розмірі 100000 грн, яку потерпіла обґрунтовує пережитим стресом, внаслідок якого в неї припинилася лактація, приниженням.

Обвинувачена ОСОБА_6 проти позову заперечувала.

Суд з приводу заявлених позовних вимог приходить до наступного висновку.

Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діяннями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою даної статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від наявності вини в випадках, встановлених законом.

Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" № 6 від 27.03.92 р., із подальшими змінами, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Потерпіла ОСОБА_7 не довела в суді належними та допустимими доказами розмір спричиненої їй неправомірними діями ОСОБА_6 матеріальної шкоди внаслідок пошкодження куртки.

З приводу спричинення моральної шкоди, суд зауважує, що погроза вбивством є найнебезпечнішим видом психічного насильства.

Погроза, як зовнішній фактор небезпеки впливає на конкретного суб`єкта процесу і тим самим визначає його особливий психологічний стан. З погрозою пов`язане побоювання почуття тривоги, хвилювання, викликане чеканням чого-небудь неприємного, небажаного, виникнення стресового стану.

З урахуванням конкретних обставин справи та пояснень з приводу свого психічного стану та переживань з боку потерпілої суд приходить до висновку, що неправомірні дії обвинуваченої спричинили їй моральну шкоду, яка виразилася в пережитому стресі, хвилюванні, нервуванні, пошкодженні майна та фізичному болю.

Разом з тим, зважаючи на характер пошкоджень- легкі тілесні ушкодження, час потрібний для відновлення попереднього стану, ступень вини обвинуваченої, виходячи з засад розумності та справедливості, суд вважає суму в 5000 грн. співмірною характеру правопорушення і в цій частині позовні вимоги задовольняє.

Судові витрати відсутні.

Доля речових доказів вирішується судом в порядку ст.100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.373-374 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винною у скоєнні кримінального правопорушення- проступку, передбаченого ч.1 ст.129 КК України та призначити їй покарання у вигляді 6 (шести) місяців арешту.

Відповідно до ч.5ст.74 КК України ОСОБА_6 звільнити від призначеного покарання на підставі ст.49 ч.1п.2 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Цивільний позов ОСОБА_7 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 ( п`ять тисяч) грн..

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Речові докази, що зберігаються в камері схову Індустріального ВП ГУНП в Харківській області за квитанцією № 407 , а саме: ніж кухонний, керамічний, у якого рукоятка зеленого кольору, а лезо білого кольору, загальною довжиною приблизно 20 см. повернути володільцю за належністю, а в разі відмовити отримати- знищити.

Жіночу куртку синього кольору, яка передана на зберігання під зберігальну розписку потерпілій ОСОБА_7 вважати повернутою володільцю за належністю.

Копію вироку вручити прокурору, обвинуваченій негайно після його проголошення

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м.Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1