Справа № 439/454/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1160/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Бродівського районного суду Львівської області від 04 вересня 2020 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Верхній Турів, Турківського району, Львівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з моменту затримання 27 березня 2020 року.

Відповідно до ст.72 КК України зараховано ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення з 27 березня 2020 року до дня набрання вироком законної сили у строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід - тримання під вартою ОСОБА_6 залишено без змін.

Вирішено питання з процесуальними витратами та речовими доказами.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винним в тому, що він 11.03.2020, близько 19 год. 00 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходився поблизу продуктового магазину «Продтовари», що за адресою: с. Заболотці, вул. Шкільна, буд. № 14, Бродівського району Львівської області, де помітив ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебував на лавці біля даного магазину та підійшов до останнього.
Після цього ОСОБА_6 , перебуваючи біля ОСОБА_9 , розпочав із ним розмову та, керуючись корисливими спонуканнями і переслідуючи мету особистого збагачення за рахунок чужого майна, почав відкрито руками обмацувати його куртку, незважаючи на усні заперечення ОСОБА_9 проти цих протиправних дій, в ході чого помітив у кишені даної куртки мобільний телефон, яким вирішив відкрито заволодіти.

Продовжуючи реалізовувати свій незаконний намір, ОСОБА_6 відкрито засунув свою руку у внутрішню кишеню куртки ОСОБА_9 та вийняв із неї мобільний телефон торговельної марки «Nокіа», моделі «ТА-1010», у якому знаходилася картка оператора мобільного зв`язку «Київстар», після чого, ОСОБА_6 із даним телефоном відразу покинув місце події.

Вчинивши зазначені протиправні дії, ОСОБА_6 умисно, відкрито, повторно викрав у ОСОБА_9 належний йому мобільний телефон торговельної марки «Nokia», моделі «ТА-1010», вартістю 266 гривень 67 коп., та наявну в даному телефоні картку оператора мобільного зв`язку «Київстар», вартістю 25 гривень, спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 291 гривня 67 копійок.

ОСОБА_6 повторно, відкрито викрав чуже майно (вчинив грабіж), тобто вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України.

Не погоджуючись з даним вироком обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Бродівського районного суду Львівської області від 04 вересня 2020 року скасувати та направити справу на додаткове судове розслідування.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, обвинувачений покликається на те, що інкримінована йому ч.2 ст.186 КК України не відповідає його діям, оскільки він мобільний телефон проти волі потерпілого ОСОБА_9 не забирав, а звернувся з проханням до знайомого йому потерпілого надати телефон, щоб подзвонити, на що останній погодився та добровільно дав обвинуваченому свій мобільний телефон, але оскільки обвинувачений перебував у стані алкогольного сп`яніння, то забув повернути вказаний телефон потерпілому, а поклав його у кишеню та пішов додому, жодних насильницьких дій чи погроз до потерпілого він не вчиняв. Крім того зазначає, що потерпілий міг забути деякі обставини справи, тому що був у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується показами свідків.
Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_7 , який заперечив апеляційну скаргу та просив вирок суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку дотримані.

Вирок суду ухвалений на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом першої інстанції відповідно до ст.94 КПК України в їх сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. У вироку суду наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини кримінального провадження, навівши такі у вироку, та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діях обвинуваченого ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.
Дані обставини підтверджуються наявними у матеріалах кримінального провадження доказами, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку та вірно взяв до уваги, обґрунтувавши своє рішення.

Зокрема, незважаючи на те, що ОСОБА_6 своєї вини у вчиненому не визнав, його винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення доведена зібраними органом досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, а також доказами, здобутими під час розгляду даного кримінального провадження в суді, а саме: показами потерпілого ОСОБА_9 , який в судовому засіданні першої інстанції пояснив, що 11.03.2020 він перебував в с. Заболотці біля магазину. У вечірній час він зустрів знайомого ОСОБА_10 , із яким у нього зав`язалась розмова. Під час розмови ОСОБА_11 почав питати його, чи має він кілька гривень, на що потерпілий два йому незначну суму грошей, після чого ОСОБА_11 почав руками обшукувати кишені його куртки. Знайшовши у кишені ОСОБА_12 телефон, ОСОБА_11 його забрав та пішов геть, сказавши при цьому, що йому треба подзвонити. При цьому потерпілий казав ОСОБА_13 щоб повернув телефон і не давав своєї згоди на користування телефоном. Однак, на це ОСОБА_11 не реагував і, забравши телефон, пішов. Після чого ОСОБА_14 про викрадення його телефону повідомив у поліцію. Пізніше такий телефон йому повернули працівники поліції.

Так, свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні місцевого суду пояснив, що працює у Державному пожежно-рятувальному пості-40, що у с. Заболотці, Львівської області. 11.03.2020 він перебував на зміні і у вечірній час до них на пост зайшов чоловік, який попросив, щоб викликали поліцію, оскільки в нього викрали телефон. Свідку здалося, що цей чоловік був в стані сп`яніння, однак він стверджував, що знає, хто вчинив викрадення.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що працює у Державному пожежно-рятувальному пості-40, що у с. Заболотці, Львівської області. 11.03.2020 він перебував на зміні і у вечірній час до них на пост зайшов чоловік, який був, як здалося свідкові, в стані сп`яніння. Такий чоловік попросив, щоб викликали поліцію, бо у нього викрали телефон. Він вказував, що знає того, хто викрав телефон. Через годину приїхали працівники поліції з затриманою особою, яка видала телефон. Затриманий пояснював, що хотів повернути телефон, але не повернув, бо заснув.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні місцевого суду пояснив, що працює начальником Державного пожежно-рятувального поста-40, що у с. Заболотці, Львівської області. 11.03.2020 увечері до них на пост прийшов незнайомий чоловік, і попросив викликати поліцію, бо у нього викрали телефон, при цьому він казав, що знає, хто викрав такий телефон.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що вона є приватним підприємцем і у неї є в с. Заболотці магазин. ОСОБА_19 та ОСОБА_14 вона знає, як односільчан. Очевидцем події вона не була, однак 11.03.2020 до неї дзвонила сільський голова ОСОБА_20 , яка питала, чи не знає вона, чи у когось пропав телефон.

Крім вищенаведених доказів вина обвинуваченого ОСОБА_21 у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 186 КК України стверджується рядом письмових доказів по справі: протоколом огляду місця події від 11.03.2020, відповідно до якого місцем огляду є ділянка дороги, що знаходиться за адресою: с. Заболотці, вул. Шкільна, 13. Під час огляду громадянин, який представився як ОСОБА_22 добровільно видав мобільний телефон марки «NOKIA» (а.с. 49-54); висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння складеного 12.03.2020 о 00 год. 00 хв, ОСОБА_6 перебуває в стані алкогольного сп`яніння (а.с. 56); висновком експерта №16/235 від 23.03.2020, відповідно до якого ринкова вартість представленого на дослідження мобільного телефону торговельної марки «Nokia» моделі «ТА-1010» станом на 11.03.2020 становила 266 грн. 67 коп. (а.с. 63-67); протоколом слідчого експерименту від 07.04.2020, відповідно до якого ОСОБА_9 показав де, і у який спосіб ОСОБА_6 витягнув із кишені його куртки мобільний телефон (а.с. 69-76).
Суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив усі обставини справи в їх сукупності й відповідно до ст. 94 КПК України дав оцінку наведеним доказам, визнавши їх належними, допустимими, достовірними, а в сукупності достатніми для ухвалення обвинувального вироку.
У ході судового розгляду суд першої інстанції з`ясував усі обставини, які мали істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. На виконання вимог ст. 370 КПК України судом у вироку наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
З урахуванням наведеного колегія суддів визнає правильним висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, і викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що обвинувачений мобільний телефон проти волі потерпілого ОСОБА_9 не забирав, а звернувся з проханням до знайомого йому потерпілого надати телефон, щоб подзвонити, на що останній погодився та добровільно дав обвинуваченому свій мобільний телефон, не бере до уваги як безпідставні.
Окрім того, показання потерпілого ОСОБА_9 надані на досудовому розслідуванні та в суді першої інстанції є послідовними, логічними, змістовними та підтверджуються сукупністю досліджених фактичних обставин, які містяться в матеріалах кримінального провадження, а саме показаннях свідків, а також іншими доказами, які колегія суддів вважає належними, допустимими та обґрунтованими
Обставин, які б могли свідчити про те, що потерпілий чи інші особи, оговорюють обвинуваченого, судом апеляційної інстанції не встановлено та не було наведено таких обставин та доказів на їх підтвердження обвинуваченим ОСОБА_6 та його захисником ОСОБА_8 в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Будь-яких підстав не довіряти зазначеним вище і наведеним у вироку доказам, колегія суддів не вбачає, оскільки вони не викликають сумнівів у їх достовірності та допустимості і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Відтак, колегія суддів вважає, що показання потерпілого ОСОБА_9 та зазначених вище свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 послідовні, логічно пов`язані між собою, узгоджуються з письмовими доказами та правильно покладені судом першої інстанції в основу обвинувального вироку відносно ОСОБА_6 за ч.2 ст. 186 КК України.

Таким чином, наведене в сукупності повністю спростовує доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 щодо його непричетності до вчинення інкримінованого злочину.

На переконання колегії суддів призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України у повній мірі відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не містить правових підстав для скасування чи зміни оскаржуваного вироку, а тому таку слід залишити без задоволення як необґрунтовану.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

вирок Бродівського районного суду Львівської області від 04 вересня 2020 року щодо ОСОБА_6 , залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

Головуючий:

Судді: