Справа № 307/547/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/778/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 вересня 2021 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги прокурора Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 11.06.2021 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 3 ст. 135 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

встановила:
цим вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 286 та ч. 3 ст. 135 КК України, і призначено покарання: за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки; за ч. 3 ст. 135 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.

Початок строку відбуття покарання ухвалено обчислювати з 5 січня 2021 року.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним у тому, що, він 02 січня 2021 року о 17 год. 45 хв., керуючи автомобілем марки «MERCEDES-BENZ», моделі «SPRINTER 311 CDI», номерний знак НОМЕР_1 під час руху поблизу будинку № 327 по вул. Народній в селі Ганичі Тячівського району у напрямку села Калини, всупереч вимог пунктів 1.5, 2.3 «б» та 12.3 Правил дорожнього руху, якими встановлено: дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, тобто керуючи транспортним засобом, розмовляв по мобільному телефону, через що проявив неуважність та необережність, відволікся від керування транспортним засобом, і тому не виявив небезпеку та перешкоду для руху неповнолітнього пішохода ОСОБА_9 , який йшов по краю правої проїзної частини дороги, що об`єктивно спроможний був виявити, у результаті чого правою передньою частиною автомобіля здійснив наїзд на нього, від чого пішохода ОСОБА_9 відкинуло вправо від автомобіля у русло водного потічка, унаслідок чого ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді розсіченої рваної (лоскутної) рани м`яких тканин голови, підшкірного крововиливу в тім`яній області справа, субарахноїдальних крововиливів правої та лівої тім`яних долей, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, так як є небезпечними для життя потерпілого у момент їх спричинення, у зв`язку з чим ОСОБА_8 , будучи особою, яка керує транспортним засобом порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, тобто вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України.
Також, ОСОБА_8 , вчинивши при вказаних обставинах дорожньо-транспортну пригоду, достовірно знаючи, що поставив ОСОБА_9 у небезпечний для життя стан, усупереч вимогам п. 2.10 Правил дорожнього руху, яким встановлено, що у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний вжити можливих заходів для надання допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я, не зупинився, не вжив заходи щодо надання потерпілому медичної допомоги та транспортування його до найближчого медичного закладу, а залишив потерпілого в небезпеці унаслідок чого ОСОБА_9 , перебуваючи у водяному струмку, помер через асфіксію шляхом утоплення, у зв`язку з чим, ОСОБА_8 завідомо залишив без допомоги особу, яка перебувала в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, у разі коли він сам поставив потерпілого у небезпечний для життя стан, що спричинило смерть особи, тобто вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 135 КК України.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на 2 роки, за ч. 3 ст. 135 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд при призначенні покарання вірно не брав до уваги обставини, що пом`якшують покарання, проте на його думку, покарання не відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів та його особі внаслідок м`якості.

Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати та постановити ухвалу, якою кримінальне провадження закрити у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення вини обвинуваченого і вичерпанням можливості їх отримати.

В мотивах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції невірно оцінив повноваження прокурорів у кримінальному провадженні та допустимість зібраних під їх керівництвом доказів. Вказує, що прокурори ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , не мали повноважень у вказаному кримінальному провадженні. Зазначає, що вказівка на зазначених прокурорів у витягу з ЄРДР не може замінити постанову про призначення групи прокурорів, якої у матеріалах кримінального провадження немає. У зв`язку з цим, вважає всі докази у кримінальному провадженні недопустимими. Звертає увагу на тому. що суд першої інстанції не зазначив у вироку правові позиції Верховного суду, на які посилалася сторона захисту та мотивів їх відхилення. Вважає незаконною постанову про призначення групи прокурорів від 23.03.2021 року, оскільки в ній невірна кваліфікація дій обвинуваченого та не вказаний номер кримінального провадження. Зазначає, що обвинувачений в судових дебатах відмовився від дачі показань, проте суд зазначив такі у вироку.

Обвинувачений в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати та визнати його невинним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 135 КК України, та виправдати. Крім того, просить визнати його винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки із застосуванням ст. 75 КК України.

Вказує, що вчинення ним злочину, передбаченого ч. 3 ст. 135 КК України жодними доказами не підтверджується, а також спростовується показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 . Вважає, що покарання, призначене йому за вироком є занадто суворим. Суд не врахував у повній мірі, що він раніше не судимий, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей та дружину, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи. Крім того, він відшкодував шкоду, а потерпілий не має до нього претензій.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав свою та заперечив проти апеляційних скарг захисника та обвинуваченого, обвинуваченого та його захисника, які підтримали свої та заперечили проти апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали судового провадження, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що у задоволенні апеляційних скарг слід відмовити з наступних підстав.

У поданій апеляційній скарзі прокурор заявив клопотання про повторне дослідження документів які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 .

Захисник та обвинувачений у своїх апеляційних скаргах просять повторно дослідити матеріали кримінального провадження, письмову промову в дебатах подану суду першої інстанції, звукозаписи судових засідань, допитати як свідка захисника ОСОБА_17 , який здійснював захист обвинуваченого на досудовому слідстві та в суді першої інстанції.

Вказані клопотання в судовому засіданні підтримали як прокурор так і адвокат. Свої вимоги, про повторне дослідження доказів, прокурор та захисник ОСОБА_7 обґрунтовують тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаним доказам.

Відповідно до ч.3 ст.404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

На переконання колегії суддів, у задоволенні клопотання як сторони обвинувачення так і сторони захисту слід відмовити, у зв`язку з тим, що жодна зі сторін не навела будь-яких доводів, що докази, які слід повторно дослідити, досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, не досліджувалися судом першої інстанції, хоча про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення.

Крім того, слід зазначити, що у відповідності до ч.2 п.1 ст.65 КПК України, не можуть бути допитані як свідки захисники про обставини, які стали їм відомі у зв`язку з виконанням функцій захисника.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінальним процесуальним кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зазначених вимог дотримався та вірно встановив вину ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 3 ст. 135 КК України, яка підтверджується зібраними та безпосередньо дослідженими судом першої інстанції доказами.
Так, потерпіла ОСОБА_18 показала, що її син ОСОБА_9 2 січня 2021 року, приблизно о 17 годині, повідомив, що йде з хлопцями на прогулянку, саме з ким йде не казав. Зв`язок з ним припинився приблизно о 19 годині 30 хвили. До ранку він не прийшов, після цього вони зателефонували до поліції.
03.01.2021 року, після обіду, прийшли працівники поліції і відібрали у них пояснення, а ввечері зателефонували та повідомили, що їхнього сина зафіксувала камера о 17 год. 46 хв. біля ресторану «Форест» у с. Ганичі біля містка, через який він йшов у те село. 4 січня 2021 року близько 15 години працівники поліції зателефонували і викликали її для впізнання сина.
Свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_20 показали, що після Нового року вони були у свекрухи ОСОБА_19 в АДРЕСА_2 . В той час до них приїхав ОСОБА_8 зі своїми дітьми та ОСОБА_14 . Через деякий час вони поїхали. Керував транспортним засобом ОСОБА_8 .
Свідок ОСОБА_14 показав, що коли вони заїхали до нього у двір, то ОСОБА_8 повідомив, що почув стуку транспортному засобі, коли вони проїжджали повз аптеки у с. Ганичі. Тоді він, попросив свого племінника ОСОБА_15 , який у той час під`їхав, відвезти їх до вказаного місця, проте там вони нічого не знайшли. На наступний день зранку він виявив пошкодження на своєму автомобілі.
Свідок ОСОБА_15 дав показання аналогічні показанням свідка ОСОБА_14 .
Свідок ОСОБА_16 , яка є дружиною ОСОБА_14 показала, що 3 січня 2021 року зранку побачила, що транспортний засіб її чоловіка має пошкодження. ОСОБА_14 повідомив їй, що вони здійснили на щось наїзд.
Свідок ОСОБА_21 показав, що з ОСОБА_8 вони не знайомі. Із власником транспортного засобу «Мерседес» ОСОБА_14 вони ще влітку домовлялися про ремонт автомобіля ОСОБА_14 . У неділю зранку, близько 11 год., ОСОБА_14 , привіз до нього свій автомобіль для ремонту. Права передня сторона автомобіля була пошкоджена.
Із протоколу огляду місця події та фототаблиці до нього від 4 січня 2021 року вбачається, що об`єктом огляду є труп чоловічої статі, який знаходиться у водному потоці, який проходить вздовж приміщення аптеки, що розташована у с. Ганичі по вул. Народній, 328. (том 1 а. с. 99-101, 102-105).
Даними протоколу додаткового огляду місця події від 4 січня 2021 року, схеми до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та фототаблиці встановлено, що об`єктом додаткового огляду є відрізок дороги та узбіччя з прилеглою до нього територією за адресою с. Ганичі, між будівлями за № 320 та № 328. (том 1 а. с. 106-114).
Відповідно до протоколу огляду місця події від 5 січня 2021 року, об`єктом огляду є територія господарства, що розташоване у с. Калини по вул. Мічуріна, 13. На території господарства у гаражному приміщенні оглянуто мікроавтобус марки «Мерседес Спрінтер» білого кольору, номерний знак НОМЕР_1 . З передньої правої сторони вказаного транспортного засобу візуально видно механічні пошкодження краю капоту, а також в даному місці відсутній лівий вітровик, який встановлений на капоті, також у верхній частині капоту відсутня кришка повітрозбірника ( том 1 а. с. 116-118, 119-122).
Відповідно до протоколу огляду предмету та фото таблицями до нього від 5 січня 2021 року, об`єктом огляду є мобільний телефон марки «HUAWEY», моделі «DUAL LENS 1:2/26 АSНН» із серійним номером НОМЕР_2 , який добровільно надав ОСОБА_8 вбачається, що у ній міститься журнал дзвінків, здійснених у період 2 січня 2021 року, зокрема наявні записи про здійснені дзвінки у період події (том 1 а. с. 130, 131-132, 133-150).
Із протоколу огляду предмету та перегляду відеозапису від 18 січня 2021 року вбачається, що на відео зображенні зафіксована частина проїзної частини дороги та частина будівель. На відеозаписі видно пішохода, якийщо рухається по правому краю, по напрямку свого руху, проїзної частини дороги, в подальшому з`являється у кадрі автомобіль білого кольору, який рухається по ближньому краю дороги та здійснює наїзд на пішохода, після чого застосовує гальма та зникає з поля зору камери (том 1 а. с. 167).
З огляду на це, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_8 , будучи за кермом вказаного автомобіля чув звук від удару, який відбувся внаслідок наїзду на потерпілого.
Із висновку судово-медичної експертизи від 5 січня 2021 року відомо, що смерть ОСОБА_9 насильницька і наступила від механічної асфіксії, внаслідок утоплення в воді. Даний висновок про причину смерті підтверджується наявністю характерних для даного виду смерті ознак, виявлених при судово-медичному дослідженні трупа, а саме - наявність загальноасфіктичних ознак: рідкий стан крові, перенаповнення правої половини серця, застійне повнокрів`я внутрішніх органів, плями Тардьє на поверхні серця та легень; наявністю специфічних для утоплення ознак: емфізематозне вздуття легень, наявність дрібнопузирчатої піни в дихальних шляхах та плями Пальтауфа на між дольових поверхнях легень, а також наявність в легенях та нирках великої кількості планктону. При судово-медичному дослідженні трупа були виявлені тілесні ушкодження у вигляді: розсічено-рваної (лоскутної) рани м`яких тканин голови, підшкірного крововиливу в тім`яній області справа і вдавленого перелому тім`яної кістки в тім`яній області справа; субарахноїдальних крововиливів правої та лівої тім`яних долей, які могли бути спричинені дією тупого твердого предмету з обмеженою контактною поверхнею, що має не менше двох граней і одне ребро, що їх об`єднує, довжина якого перевищує 6,0 см. Крововилив на внутрішній поверхні м`яких тканин голови, розсічено-рвана (лоскутна) рана тім`яної ділянки та відкритий вдавлений перелом тім`яної кістки, а також підоболонкові крововиливи та набряк головного мозку, які стосовно живих осіб відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень, так як являються небезпечними для життя потерпілого в момент їх спричинення.
Крім того, на тілі трупа ОСОБА_9 були виявлені садна передньої поверхні правого плечового суглобу та спини справа. Дані тілесні ушкодження могли бути спричинені по механізму тертя або удару-тертя, від дії тупих твердих з обмеженими контактуючими поверхнями предметів, або при ударі об такі, цілком можливо при падінні після придачі тілу попереднього прискорення. Дані тілесні ушкодження відносяться до групи легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я, чи незначну втрату працездатності. Враховуючи характер вказаних тілесних ушкоджень на тілі трупа ОСОБА_9 та результати гістологічного дослідження внутрішніх органів, вони є сумісні з життям і при своєчасному наданні кваліфікованої медичної допомоги життя потерпілому врятувати було можливим. При судово-токсикологічному дослідженні в крові від трупа ОСОБА_9 етилового спирту не виявлено ( том 1 а. с. 161-166).
Із висновку експерта від 8 лютого 2021 року № СЕ 19/107-21/549-ІТ вбачається, що на момент експертного огляду робоча гальмівна система досліджуваного автомобіля марки «Mercedes-Benz», моделі «Sprinter 311CDI», державний номерний знак НОМЕР_1 , знаходилась в працездатному стані та могла виконувати функції, передбачені конструкцією.
На момент експертного огляду система рульового керування досліджуваного автомобіля марки «Mercedes-Benz» моделі «Sprinter 311CDI», номерний знак НОМЕР_1 , знаходилась в працездатному стані та могла виконувати функції, передбачені конструкцією. (том 1 а. с. 183-190).
Із висновку експерта від 17 лютого 2021 року №35/02 вбачається, що у заданій дорожній ситуації водій автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 311CDI» номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_8 у відповідності до вимог п. п. 1.5; 2.3 «б»; 12.4; 13.1; 13.3 та 1.10 (в частині тлумачення поняття «проїзна частина», «смуга руху» та «безпечний інтервал» ) Правил дорожнього руху, повинен був, з технічної точки зору, вести свій автомобіль зі швидкістю не більше 50 км/год., бути уважним до дорожньої обстановки, не відволікатися від керування своїм автомобілем, вести свій автомобіль по смузі руху, при цьому додержуючись безпечного бічного інтервалу між автомобілем та правим краєм проїзної частини дороги не менше ніж 0,6 метри, не виїжджаючи на узбіччя. При заданих вихідних даних умов настання даної ДТП, з технічної точки зору, є факт невідповідності дій водія автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 311CDI» номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_8 технічним вимогам п.п.1.5; 2.3 «б»; 13.1; 13.3 та 1.10 (в частині тлумачення поняття «проїзна частина», «смуга руху» та «безпечний інтервал») Правил дорожнього руху, що знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з фактом ДТП (том 1 а. с. 191-193).
Покликання захисника у апеляційній скарзі на те, що докази у кримінальному провадженні є недопустимими, оскільки прокурори не мали повноважень на процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні, оскільки у матеріалах справи відсутні постанови про призначення групи прокурорів, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на те, що захисник ОСОБА_7 особисто не знайомився із матеріалами досудового розслідування в порядку ст. 290 КПК України.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відсутність у постанові про призначення групи прокурорів від 23 березня 2021 року номеру кримінального провадження та наявність описок не свідчить, що вказана постанова стосується іншого кримінального провадження, оскільки на даний час щодо ОСОБА_8 здійснюється лише одне кримінальне провадження.
Зазначення у вироку судом першої інстанції показань обвинуваченого колегія суддів вважає обґрунтованим, оскільки його заява про те, що до давання таких показань його схилив попередній захисник нічим не обґрунтована і не доведена, йому було роз`яснено його право відмовитися від давання показань, давати такі він погодився, його показання були добровільними, послідовними і вони узгоджуються з іншими доказами, дослідженими під час судового розгляду.
Відтак, колегія суддів вважає, що покликаючись на безпосередньо досліджені докази, суд першої інстанції відповідно до ст. 94 КПК України всебічно, повно та неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, в сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов до правильного висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 3 ст. 135 КК України.

Відтак, підстав для закриття кримінального провадження в частині обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.135 КК України, згідно вимог поданої ним апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_8 злочинів, особу винного, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, позитивно характеризується за місцем проживання та праці, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, на обліку в нарколога та психіатра не перебуває, досудову доповідь органу пробації, обставину, що пом`якшує покарання часткове добровільне відшкодування завданої шкоди.

Доводи про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на вчинення ним умисних тяжких злочинів, що спричинили смерть потерпілого, а також з огляду на відмову його від попередніх показань під час судового розгляду, що свідчить про відсутність обставин, що пом`якшують покарання щирого каяття та активного сприяння у розкритті злочину.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначене з дотриманням вимог ст. 65 КК України у межах встановлених у санкції статті, та є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Доводи наведені у клопотанні захисника про зміну запобіжного заходу так і у клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, на момент розгляду апеляційних скарг, не підлягають до задоволення у зв`язку з тим, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обраний обвинуваченому на виконання вороку в частині призначеного покарання, строк якого на даний час не закінчується.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування вироку суду першої інстанції відносно ОСОБА_8 колегією суддів не встановлено, а тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

Вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 11.06.2021 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційні скарги апеляційні скарги прокурора Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 без задоволення.
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 та прокурора про продовження строку тримання під вартою відмовити.

На ухвалу суду може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженому який тримається під вартою, в той самий строк з дня отримання її копії.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4