н/п 1-кп/953/306/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2021 р. Київський районний суд м. Харкова у складі суду:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 00001265 від 03.09.2019 року відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Луганськ, громадянки України, пенсіонерки, раніше не судимої, з вищою освітою, зареєстрована та проживає: АДРЕСА_1

з кваліфікацією кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 190, ч.3 ст.15, ч.4 ст. 190, ч.4 ст. 358 КК України

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Київського районного суду м. Харкова перебуває кримінальна справа відносно ОСОБА_5 , з кваліфікацією кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 190, ч.3 ст.15, ч.4 ст. 190, ч.4 ст. 358 КК України.

До суду надійшло клопотання від представника Харківської міської ради про зняття арешту з квартири АДРЕСА_2 , на яку був накладений арешт ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова 17.07.2018 року. Посилається на те, що рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27.11.2020 року дана квартира визнана відумерлою спадщиною та передана у комунальну власність територіальної громади м. Харкова.
Заявник в судове засідання не з*явився, просив розглянути дане питання у їх відсутність та задовольнити.
Прокурор підтримав дане клопотання та просив задовольнити.
Обвинувачена та її захисник проти задоволення даного клопотання не заперечували.
Згідно ухвали слідчого судді від 17.07.2018 року на квартиру АДРЕСА_2 був накладений накладено арешт.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Як встановлено судом, станом на теперішній час рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27.11.2020 року, яке набрало чинності 11.01.2021 року дана квартира визнана відумерлою спадщиною та передана у комунальну власність територіальної громади м. Харкова.
Як передбачено ч.1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Згідно ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження визначено захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження (ч. 1 ст. 7 КПК України).

Заходи забезпечення у вигляді арешту майна мають бути пропорційними щодо мети їх застосування, повинен бути встановлений справедливий баланс між завданнями кримінального провадження та вимогою захисту основних прав особи.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частиною 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

У справі Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994, в яких заявник скаржився на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).

В ході розгляду клопотання встановлено, що квартира АДРЕСА_2 станом на теперішній час є майном територіальної громади м. Харкова.
Враховуючи викладене вище, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для заявника, стадію розгляду справи, суд вважає можливим скасувати арешт майна, враховуючі ті обставини, що у застосуванні цього заходу відпала потреба, і доказів на спростування зазначеного суду не надано.

Керуючись ст.ст. 174, 309, 372 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання Харківської міської ради про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 17.07.2018 року по кримінальній справі № 640/8689/18 - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 17.07.2018 року по кримінальній справі № 640/8689/18, н/п 1-кс/640/7403/18 у вигляді заборони відчуження та розпорядження - на квартиру АДРЕСА_2 , яка належала на момент розгляду клопотання про накладення арешту на праві приватної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя :