Справа № 308/5058/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 листопада 2021 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі :
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 та його представника адвоката ОСОБА_5 ,
потерпілого - ОСОБА_6 та його представника - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Ужгород, кримінальне провадження № 308/5058/21, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000159 від 10.02.2021 року про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, із середньою освітою, тимчасово не працюючого, одруженого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, раніше не судимого,
у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 286 КК України ,-

В С Т А Н О В И В :

09.02.2021 року, близько 09 год. 47 хв., ОСОБА_4 , керуючи технічно-справним транспортним засобом марки «Audi», моделі «А6», номерний знак Словацької Республіки НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Собранецька, в місті Ужгород, зі сторони площі Корятовича у напрямку КПП «Ужгород», неподалік будинку №177, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинний був і міг їх передбачити, тобто діючи зі злочинною недбалістю, порушуючи п. 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР України), проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, не забезпечив безпеку дорожнього руху, не вибрав безпечну швидкість, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним за умов видимості у напрямку руху, з моменту виникнення небезпеки для руху, яку він об`єктивно був спроможний виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та всупереч лінії дорожньої розмітки 1.1 (вузька суцільна лінія), що поділяє транспортні потоки в протилежні напрямки, виїхав на зустрічну смугу, де передньою лівою кутовою частиною керованого автомобіля допустив дотичне зіткнення з середньою частиною лівого борту транспортного засобу, що рухався назустріч, а саме з автомобілем марки «Volkswagen», моделі «Golf», д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 , який був позбавлений можливості уникнути зіткнення шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху. Після зіткнення, автомобіль марки «Volkswagen», моделі «Golf» відкинуло в напрямку електроопори, де відбулось зіткнення вдруге. В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 отримав, згідно висновку експерта №50 від16.02.2021 року, тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Своїми діями, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину визнав повністю, щиро покаявся у вчиненому та підтвердив обставини вчиненого злочину, що викладені в обвинувальному акті, при цьому вказавши суду час, місце і спосіб вчиненого злочину. На даний час шкодує у вчиненому та просить суд суворо його не карати.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що в обвинувальному акті викладені дійсні, фактичні обставини справи, за яких 09.02.2021 року, ОСОБА_4 на вул. Собранецькій, в м. Ужгород, внаслідок порушення останнім правил дорожнього руху, допустив зіткнення з керованим ним автомобілем. Також потерпілий показав, що уникнути зіткнення він можливості не мав. Вказав, що до ОСОБА_4 має претензії матеріального характеру, відшкодування яких має намір здійснити в порядку цивільного судочинства.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора, а обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.
Заслухавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити та про порядок їх дослідження, суд в порядку ч.3 ст.349 КПК України визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються, оскільки проти цього не заперечують учасники судового провадження, які правильно зрозуміли зміст цих обставин і сумнівів у добровільності і істинності їх позицій не має, розуміючи при цьому, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

У справах Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії від 06.12.1998 (пункт 253), Козинець проти України від 06.12.2007 (пункт 54), Нечипорук і Йонкало проти України від 21.04.2011 (пункт 150), Зякун проти України від 25.02.2016 (пункт 40) Європейський Суд неодноразово наголошує про те, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи поза будь-яким сумнівом і така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст.92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Отже, заслухавши думку сторін судового провадження, суд приходить, поза розумним сумнівом, до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення і кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, що відповідно до вимог ст.12 КК України є злочином невеликої тяжкості та те, що ОСОБА_4 раніше не притягався до кримінальної відповідальності.

Поряд з вказаними обставинами, при призначенні покарання суд враховує дані щодо особи обвинуваченого ОСОБА_4 , який на обліку в лікарів нарколога, психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, є одруженим, на утриманні має двох неповнолітніх дітей.

Обставинами, визначеними ст. 66 КК України, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є те, що останній щиро покаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину даючи визнавальні показання.

Відповідно до ч.2 ст. 66 КК України, суд визнає обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 те, що останній свою вину визнає повністю.

Обставин, визначених ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 не встановлено.

Призначаючи міру покарання ОСОБА_4 , суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого, особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих покарання обставин, а тому приходить до висновку, що для досягнення мети покарання, передбаченої ст.50 КК України, якою встановлено, що «покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами», суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає про необхідність призначення обвинуваченому покарання у вигляді обмеження волі на певний строк, в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України та можливість виправлення обвинуваченого без відбування ним призначеного покарання, а тому вважає за необхідне застосувати до нього положення ст. 75 КК України та звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з встановленням йому обов`язків згідно ст.76 КК України.

Поряд з цим, суд не погоджується з прокурором, який просив обрати ОСОБА_4 міру покарання у вигляді штрафу, оскільки на думку суду, з врахуванням особи обвинуваченого, та фактичних обставин справи, за яких спричинена потерпілому ОСОБА_6 шкода не відшкодована, запропонована прокурором міра покарання не буде відповідати вимогам ст. 50 КК України та є зам`якою.
Згідно до п.п.20,21 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23 грудня 2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за ст. 286 КК України суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1,2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів.

Суд також вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_4 додаткове покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 286 Кримінального Кодексу України у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки як встановлено ОСОБА_4 керуючи транспортним засобом одночасно порушив декілька пунктів Правил дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, а також пошкодження двох транспортних засобів. Ці обставини в своїй сукупності свідчить про недостатнє знання обвинуваченим правил дорожнього руху або свідоме їх порушення, що приводить суд до висновку про небезпечність для суспільства подальше збереження за обвинуваченим права керування транспортними засобами.
Суд вважає, що саме таке покарання буде достатнім, справедливим і необхідним для виправлення обвинуваченого та для запобігання вчиненню кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Що стосується накладених, ухвалами слідчого судді від 15.02.2021 року, арештів на транспортні засоби марки «Audi», моделі «А6», номерний знак Словацької Республіки НОМЕР_1 та «Volkswagen», моделі «Golf», д/н НОМЕР_2 , то суд виходячи з вимог ч.4 ст. 174, п.12 ч.1 ст. 368 КПК України, вважає, що такі підлягають скасуванню.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався. Цивільний позов по справі не заявлено. На підставі вимог ст. 124 КПК України з ОСОБА_4 на користь держави слід стягнути процесуальні витрати.

Долю речових доказів суд вирішує в порядку, встановленому статтею 100 КПК України.
Керуючись ст.ст.7-29, 368-371, 373, 374, 376, 392, 394, 395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі, з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від відбування призначеного основного покарання у вигляді обмеження волі, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину з покладенням на нього обов`язків передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз, а саме:
інженерно-транспортної експертизи від 11.03.2021 року № СЕ-19/107- 21/1507-ІТ, яку проведено судовим експертом Закарпатського НДЕКЦ МВС України, витрати на проведення експертизи 817 гривень 25 копійок, одержувач: ГУК у Зак. обл./ужгородська тг/ 24060300, код одержувача: 37975895, р/рахунок: UA0007493, МФО: 899998, призначення: за проведення інженерно-транспортної експертизи;
інженерно-транспортної експертизи від 10.03.2021 року № СЕ-19/107- 21/1506-ІТ, яку проведено судовим експертом Закарпатського НДЕКЦ МВС України, витрати на проведення експертизи 817 гривень 25 копійок, одержувач: ГУК у Зак. обл./ужгородська тг/ 24060300, код одержувача: 37975895, р/рахунок: UA0007493, МФО: 899998, призначення: за проведення інженерно-транспортної експертизи;
інженерно-транспортної експертизи від 30.03.2021 року № СЕ-19/107- 21/1508-ІТ, яку проведено судовим експертом Закарпатського НДЕКЦ МВС України, витрати на проведення експертизи 1307 гривень 06 копійок, одержувач: ГУК у Зак. обл./ужгородська тг/ 24060300, код одержувача: 37975895, р/рахунок: UA0007493, МФО: 899998, призначення: за проведення інженерно-транспортної експертизи;
комплексної фототехнічної та інженерно-транспортної експертизи від 13.04.2021 року № КСЕ-19/107-21/2117-ІТ, яку проведено судовим експертом Закарпатського НДЕКЦ МВС України, витрати на проведення експертизи 2615 гривень 20 коп, одержувач: ГУК у Зак. обл./ужгородська тг/ 24060300, код одержувача: 37975895, р/рахунок: UA0007493, МФО: 899998, призначення: за проведення інженерно-транспортної експертизи.
Речові докази по справі, а саме:
?оптичний носій інформації DVD-R диск марки «НР» з відеозаписом моменту ДТП - залишити на зберіганні при матеріалах кримінального провадження.
?автомобіль «Ауді А6», реєстрації Словацької республіки SO004AL, який знаходиться на спец.майданчику ГУНП в Закарпатській області за адресою м. Ужгород, вул. Кошового 2 повернути ОСОБА_4
?автомобіль «Фольцваген Гольф», д.н. НОМЕР_3 , який знаходиться на спец. майданчику ГУНП в Закарпатській області за адресою м. Ужгород, вул. Кошового 2 повернути ОСОБА_6 .
Арешти накладені, ухвалами слідчого судді від 15.02.2021 року, на транспортні засоби марки «Audi», моделі «А6», номерний знак Словацької Республіки НОМЕР_1 та «Volkswagen», моделі «Golf», д/н НОМЕР_2 скасувати.
Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Головуючий ОСОБА_1