Гребінківський районний суд Полтавської області
__________________________________________________________________________________
Справа №: 528/1297/21
В И Р О К
Іменем України

22 грудня 2021 року м. Гребінка

Гребінківський районний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні з повною технічною фіксацією в залі суду, обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000424 від 09.11.2021 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середнью освітою, не працюючого, інвалідом не являється, участі в АТО та ООС не брав, утриманців не має, перебуває на військовому обліку, раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.309 КК України,-

в с т а н о в и в:
У невстановленому на досудовому розслідуванні місці, невстановленим способом та у невстановлений час ОСОБА_4 незаконно придбав нижчеперелічені наркотичні засоби.
25.11.2021 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 добровільно видав пластикову ємкість з речовиною рослинного походження зеленого кольору у висушеному та подрібненому стані, яка відповідно до висновку № СЕ-19/117-21/14448-НЗПРАП від 30.11.2021 є канабісом загальною масою 13,130 г., та саморобний пристрій для куріння, який складається зі скляної банки та обрізаної верхньої частини пляшки та наперстку із нашаруванням речовини коричневого кольору, який є екстрактом канабісу масою 0,499 г., які ОСОБА_4 , незаконно зберігав в приміщенні квартири для власного вживання без мети збуту.
Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, а саме: незаконне виготовлення, придбання, зберігання наркотичних засобів без мети збуту.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).
Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Так, обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченого ч.1 ст.309 КК України і викладеному в обвинувальному акті від 16.12.2021 року.
Прокурор Пирятинського відділу Лубенської окружної прокуратури ОСОБА_3 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував щодо здійснення судового розгляду за правилами, передбаченими ч.3 ст.349 КПК України.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, яке передбачене ч.1 ст.309 КК України і викладене в обвинувальному акті від 16.12.2021 року, та беручи до уваги думки прокурора, обвинуваченого, за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачений розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності їх позиції у суду немає.
Суд також роз`яснив учасникам розгляду даного кримінального провадження, що при таких обставинах вони позбавляються права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.
Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.
Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати.
При судовому розгляді кримінальної справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, питання, визначені ч.1 ст.368 КПК України, вирішуються судом.
Будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_5 визнав вину у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, щиро розкаявся у скоєному та надав покази, що відповідають обставинам, наведеним в обвинувальному акті.
Так, обвинувачений в судовому засіданні показав, що восени 2021 року, точно дати не пам`ятає, знаходячись поряд з кладовищем в м.Гребінка, зірвав листя коноплі, які в подальшому приніс до свого місця проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , та почав їх там зберігати. Через деякий час, коли листя коноплі висохли, він їх подрібним та склав до баночки з під гірчиці для власного вживання шляхом куріння. В листопаді 2021 року до нього в квартиру прийшли працівники поліції, яким він сам добровільно видав наявні в нього наркотичні засоби та пристрій для куріння.
Крім того, обвинувачений погодився з мірою покарання яка висловлена прокурором.
При встановлених обставинах, оцінюючи досліджені докази, суд вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення у судовому засіданні доведена повністю і досліджених доказів достатньо для визнання його винним, зважаючи на повне визнання ним вини під час судового розгляду.
Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 1 ст. 309 КК України, як дії, які виразилися незаконному придбанні та зберіганні наркотичних засобів без мети збуту.
Так, відповідно до «Списку № 1 Особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено» в Таблиці 1 «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого Кабінетом Міністрів України від 16.05.2000 № 770 визначено, що канабіс - є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено.
Відповідно до наведеної таблиці, ОСОБА_4 придбав та зберігав особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс без мети. Це означає, що дії ОСОБА_4 мають ознаку незаконності. ОСОБА_4 це було відомо, він усвідомлював суспільно небезпечний характер власних дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки, але бажав їх настання з метою подальшого особистого вживання рослин коноплі, шляхом куріння. Це підтверджує наявність в його діях виключно прямого умислу, а також те, що він не мав на меті збут наркотичних засобів. Вчиненні ним кримінальні правопорушення є закінченими. ОСОБА_4 досяг віку з якого настає кримінальна відповідальність, за вчинення злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.
Тому суд вважає, що ОСОБА_4 дійсно вчинив умисні дії, що виразились у незаконному придбанні та зберіганні наркотичних засобів без мети збуту, тобто кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 309 КК України.
З цього приводу у суду відсутні сумніви щодо притягнення останнього до кримінальної відповідальності за санкцією указаного кримінального закону
Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, санкцією ч.1 ст. 309 КК України передбачено покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років, що свідчить згідно ст. 12 КК України, про вчинення обвинуваченим кримінального проступку.
За час судового розгляду справи в суді, ОСОБА_4 вів себе позитивно, дотримувався встановленого в суді порядку, зауважень головуючого не отримував.
Згідно ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд вважає визнання ним своєї вини, його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
В той же час, аналіз даних про особу обвинуваченого свідчить, що обвинувачений раніше не судимий, вчинив кримінальне правопорушення вперше. Не є інвалідом, не досяг пенсійного віку та не є військовослужбовцем. На обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, офіційно не працевлаштований. За місцем проживання скарг не надходило.
Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення щодо вивчення особистості та відношення останнього до скоєного ним.
Крім того, підстави для застосування положень ст. 69 КК України при призначенні покарання обвинуваченому - судом не встановлені.
Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів. Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.
У відповідності до вимог ст. 50 КК України при призначенні міри покарання обвинуваченому, суд вважає за необхідне призначити такий захід примусу, який би був відповідною мірою кари за скоєне, сприяв виправленню засудженого та запобігав вчиненню інших злочинів.
Отже, враховуючи характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, обставин його вчинення, зважаючи на наявність пом`якшуючої вину обвинуваченого обставину, відомостей, що характеризують його особу, тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, позицію державного обвинувача, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також враховуючи, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, та з огляду на всі обставини в цілому, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_4 за вчинення кримінального проступку належить призначити покарання в межах санкції ч. 1 ст. 309 КК України, а саме у виді обмеження волі строком на 1 рік.
Разом з цим, суд враховує, що вищенаведені обставини знижують фактичну ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і ступінь небезпечності винної особи для суспільства, що у своїй сукупності утворює підставу для висновку суду, що перевиховання та виправлення ОСОБА_4 залишається можливим без ізоляції від суспільства, та вважає за доцільне застосувати до нього положення ст. 75 та ст. 76 КК України, призначивши покарання з іспитовим строком терміном на 1 рік з визначенням відповідних обов`язків судом.
Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).
На переконання суду, саме таке покарання є необхідним, достатнім, справедливим для виправлення обвинуваченого, запобігання вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод, як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання. Справедливість покарання полягає насамперед у тому, що воно має відповідати загальнолюдським цінностям, моральним устоям суспільства, переконувати громадян у правильності судової політики.
Підстав для застосування до обвинуваченого більш тяжкого покарання чи менш тяжкого, з врахуванням тяжкості скоєного, його особи та відсутності обтяжуючих обставин, суд не знаходить.
Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати у вигляді вартості проведення експертиз наркотичних засобів, психотропний речовин, їх аналогів або прекурсорів на підставі ч. 2 ст. 124 КПК України слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався, підстав для його обрання судом також не встановлено.
Керуючись: ст. 22, ст. 100, ст. 122, 124, ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, ст.ст.50,56, 65-67, 75,76 ч. 1 ст. 309 КК України, суд,-

у х в а л и в :
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном у 1 (один) рік.
Покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Згідно ст. 165 КВК України іспитовий строк ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту проголошення вироку 22.12.2021 року.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (паспорт гр. України серія НОМЕР_1 ) на користь держави судові витрати за проведення експертиз наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів в розмірі 2059 (дві тисячі п`ятдесят дев`ять) грн. 44 коп.
Речові докази пластикова ємкість з речовиною рослинного походження зеленого кольору та саморобний пристрій для куріння, який складається зі скляної банки та обрізаної верхньої частини пляшки та наперстку із нашаруванням речовини темного кольору, які знаходяться у кімнаті зберігання речових доказів СПД №1 ВП №1 Лубенського РВП (м. Гребінка, вул. Магістральна, 16, Лубенський район Полтавська область) знищити.
Вирок суду може бути оскаржений в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через Гребінківський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя М. Вітківський