У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у закритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000384

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 18 березня 2021 року у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

-обвинуваченого за ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 152 КК України

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

обвинувачений ОСОБА_6

захисник ОСОБА_5 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області від 18 березня 2021 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 152 КК України до покарання:

- за ч. 1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік;

- за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 152 КК України у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку на два роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки за п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди та 10 000 грн на відшкодування процесуальних витрат.

Вирішено питання про судові витрати та речові докази.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_5 просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадження в порядку п.2 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях обвинуваченого ОСОБА_6 складу злочинів.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Зазначає, що виклад обставин вчинення злочину судом першої інстанції суперечить обставинам, викладеним в обвинувальному акті, зокрема стосовно послідовності дій ОСОБА_6 , механізму та послідовності спричинення потерпілій тілесних ушкоджень.

Звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_6 як під час досудового розслідування, так і під час надання пояснень в суді категорично заперечував свою вину в інкримінованих йому злочинах. При цьому його показання були послідовними, точними та незмінними. Проте суд першої уваги не звернув увагу, що будинок, в якому проживає потерпіла, був придбаний у шлюбі за його кошти, за нього він досі розраховується, а тому має на цей будинок таке ж право, як і потерпіла.

На думку апелянта, обвинувачення за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 152 КК України ґрунтується виключно на суперечливих показаннях потерпілої, яка в судовому засіданні не змогла точно відтворити суть та точну послідовність дій обвинуваченого, та які саме тілесні ушкодження вона отримала.

Проте суд першої інстанції не взяв до уваги показання обвинуваченого, який стверджував, що потерпіла сама зателефонувала йому та просила прийти для вирішення побутових питань, до будинку вони зайшли разом. У нього було бажання вступити в статеві зносини з потерпілою ОСОБА_8 , але коли вона почала вимагати у нього грошові кошти, він втратив інтерес до цього і в той же час потерпіла безпричинно першою нанесла йому удар ногою область голови, після чого бійка продовжилась. Потерпіла намагалась роздерти йому обличчя, тому він був вимушений захищатись, спричинивши при цьому їй тілесні ушкодження у вигляді синців на руках та ногах. Він також отримав легкі тілесні ушкодження у вигляді синців на обличчі, що підтверджуються відповідними висновками судово-медичної експертизи стосовно обох учасників бійки.

Оскільки потерпіла заперечувала, що вона телефонувала обвинуваченому і просила його прийти, сторона захисту заявила клопотання про витребування інформації від оператора мобільного зв`язку «Водафон - Україна» за період 15.09.2021-16.09.2021, які могли б усунути суперечності в показаннях потерпілої та обвинуваченого стосовно причин його появи в помешканні потерпілої 16.09.2021. Однак, на думку апелянта, в задоволенні цього клопотання необґрунтовано відмовлено.

Вказує, що суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_6 та потерпіла тривалий час знаходяться в неприязних стосунках, а тому є підстави вважати, що потерпіла умисно ввела в оману суд та надала завідомо неправдиві показання.

Зазначає, що жодні письмові докази, в тому числі висновки судово-імунологічних експертиз, не підтверджують факт спроби обвинуваченого вчинити вагінальне проникнення в тіло потерпілої без її згоди.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

16 вересня 2020 року близько 13:00, обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, незаконно проник до житла за адресою: АДРЕСА_2 , належного на праві власності ОСОБА_9 , в якому постійно мешкає ОСОБА_8 зі своїми дітьми, чим порушив право на відпочинок та повагу до приватного життя ОСОБА_8 , яка у той час перебувала в будинку.

16 вересня 2020 року близько 13:00, проникнувши до будинку, реалізуючи злочинний протиправний умисел на вчинення дій сексуального характеру стосовно ОСОБА_8 , з якою раніше перебував у сімейних відносинах, запропонував їй вступити в статеві зносини.

Отримавши відмову, ОСОБА_6 вирішив вчинити дії сексуального характеру щодо ОСОБА_8 без її добровільної згоди. Діючи всупереч волі потерпілої, обвинувачений штовхнув її на диван, де ліг на неї зверху, утримуючи своєю рукою потерпілу за руки, став силоміць її роздягати. З метою уникнення насильницьких дій сексуального характеру, ОСОБА_8 вибігла до веранди будинку.

Однак, незважаючи на таке, ОСОБА_6 , продовжуючи реалізацію злочинного наміру, спрямованого на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло ОСОБА_8 без добровільної згоди останньої, повернув її до кімнати, де утримуючи за руки та ноги, вдарив по обличчю, намагався вступити з нею в статеві зносини природнім шляхом, але не зміг цього зробити з фізіологічних причин.

В результаті своїх протиправних дій ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_8 легкі тілесні ушкодження у вигляді синця на обличчі, синців на передній зовнішній і внутрішній поверхні обох рук в ділянці плечей та передпліч, внутрішній та зовнішній поверхні обох ніг в ділянці стегон та гомілок.

Виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, а саме дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним проникненням в тіло іншої особи, з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої особи (згвалтування) ОСОБА_6 злочин не до довів до кінця з причин, які не залежали від його волі.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винним у незаконному проникненні до житла; закінченому замаху на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтування), вчинене щодо колишнього подружжя, які він не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, та його дії кваліфіковані за ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст.152 КК України.

Позиції учасників судового розгляду.

Захисник ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_6 підтримали вимоги апеляційної скарги.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов до таких висновків.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 152 КК України, відповідають фактичним обставинам справи та дослідженим в суді доказам.

В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 вину не визнав. Пояснив, що до 2016 року перебував у шлюбі з потерпілою, мають двох дітей, які проживають з потерпілою, а він проживає у матері у с. Нововасилівка. Стверджував, що потерпіла сама йому зателефонувала, тому він приїхав, і потерпіла впустила його в будинок. Коли він запропонував їй вступити з ним у статевий акт, вона погодилася. Після того, як потерпіла попросила грошей, а він сказав, що гроші будуть завтра, вона його почала відштовхувати та бити ногами, пошкрябала обличчя. Він утримував її за руки та ноги, щоб заспокоїти, і вже не хотів з нею інтимних стосунків. Не заперечував, що потерпіла зателефонувала його матері і сказала, що він її насилує. Через 10-15 хв прийшов батько потерпілої, після чого він одягнувся та вийшов у двір. Пояснив, що потерпіла обмовляє його з метою змусити віддати їй все їх спільне майно.

Однак, твердження обвинуваченого та аналогічні доводи апелянта щодо відсутності в діях ОСОБА_6 складу кримінальних правопорушень, передбачених, ч.1 ст.162, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 152 КК України, спростовані доказами, дослідженими судом першої інстанції, на які міститься посилання у вироку.

Так, згідно письмової заяви ОСОБА_8 від 16.09.2020, потерпіла звернулася до органу поліції та просила притягнути до кримінальної відповідальності її колишнього чоловіка ОСОБА_6 , який 16.09.2020 близько 13 год незаконно проник до приміщення будинку за місцем її проживання, де намагався вступити з нею в статевий зв`язок без її згоди.

В суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_8 підтвердила обставини, які викладені у поданій нею заяві до поліції. Пояснила, що обвинувачений її колишній чоловік, з 2016 року проживають окремо. У них була домовленість, що вона з дітьми залишиться проживати у спільному будинку. У будинок він міг заходити лише з її згоди, вільного доступу не мав. 16.09.2020 близько 13 год. їй зателефонував обвинувачений й запитав, чи може він заїхати до неї, на що вона відмовила. Проте, через 15-20 хвилин у вікно побачила, що обвинувачений зайшов у двір, вимагав відчинити двері. По його поведінці зрозуміла, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння, тому двері не відчиняла. Він вибив крючок на вхідних дверях та зайшов у веранду. Роздягнувся сам, відніс її до спальні та стягнув з неї одяг. Вона відбивалася, просила її не чіпати, однак він не реагував. Коли їй вдалося вирватися, вона вибігла у веранду, де з мобільного телефону обвинуваченого зателефонувала його матері й повідомила про дії обвинуваченого.
Після цього, обвинувачений продовжив намагання її зґвалтувати, ліг зверху та силою намагався своїм статевим органом проникнути у її тіло, вона опиралася, пошкрябала йому обличчя нігтями й схопила за статевий орган. Крім того, він був дуже п`яний, а тому він не зміг довести свій умисел до кінця. Він штовхнув її на підлогу та тримав за волосся, щоб вона не чинила опір і в цей час у вхідні двері будинку постукав її батько й все припинилося.

Про дані факти насилля та намагання вчинити з нею дії сексуального характеру без її добровільної згоди вона повідомила поліцію по телефону відразу після того, як обвинувачений пішов. Після спроби зґвалтування у неї були синці на ногах, під пахвами, на плечі. Крім того, обвинувачений під час цього хапав її за волосся та кидав на підлогу, від чого у неї був синець на обличчі.

Пояснення потерпілої про вчинення щодо неї дій сексуального характеру, без її добровільної згоди, підтверджені даними висновку судово- медичної експертизи №160 від 16.09.2020, з якої слідує, що у ОСОБА_8 на слизовій оболонці входу піхви виявлені ділянки темно-коричневого кольору на нижньому краю та лівій стінці, які утворилися в результаті введення тупого твердого предмету у піхву і не виключено, що таким предметом міг бути напружений статевий член. Також на тілі потерпілої виявлені синці : на обличчі, руках на ногах, які утворилися в результаті дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Вказані тілесні ушкодження утворилися при умовах, вказаних потерпілою від нанесення одного удару долонею в обличчя та здавлення рук та ніг руками.

Окрім того, пояснення потерпілої ОСОБА_8 узгоджуються з показаннями свідків, що допитані в судовому засіданні.

Так, в суді свідок ОСОБА_10 пояснив, що він є вітчимом потерпілої. У день подій, після обіду йому зателефонувала мати ОСОБА_6 та попросила піти до ОСОБА_8 , оскільки остання їй телефонувала та сказала, що вони з ОСОБА_6 сваряться. Приблизно через 10 хв він приїхав до двору потерпілої. Зайшов у дім, вхідні двері були відчинені, запірний крючок лежав на підлозі. З дверей почув, що обвинувачений та потерпіла сваряться у спальній кімнаті. Помітив, що обвинувачений був нетверезим. Він їх заспокоїв та ОСОБА_6 пішов.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що 16.09.2020 їй зателефонувала потерпіла та повідомила, що ОСОБА_6 її зґвалтував. Вона зателефонувала до ОСОБА_10 й попросила піти подивитися до невістки, що там відбувається. Коли син обвинувачений ОСОБА_6 , приїхав додому, бачила на його обличчі подряпини.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що як сусідка вона надавала пояснення працівникам поліції про відомі їй обставини стосунків потерпілої з обвинуваченим. Під час допиту у потерпілої вона бачила синці на руках та ногах, почервоніння на обличчі.

Як слідує з протоколу огляду місця події від 16.09.2020, що проведений у житловому будинку по АДРЕСА_2 , було оглянуто територію двору зазначеного домоволодіння, де та при огляді вхідних дверей до приміщення житлового будинку із внутрішньої сторони виявлено пошкодження рами у вигляді відсутності металевого кільця для навісного гачка.

В ході проведеного слідчого експерименту 06.11.2020, потерпіла повідомила обставини вчинення відносно неї кримінального правопорушення, розказала та показала на місці, за яких обставин та яким чином обвинувачений проник до будинку за місцем її проживання, де намагався її зґвалтувати. Дані протоколу слідчого експерименту повністю узгоджуються з показаннями потерпілої в суді.

З даних протоколу огляду мобільного телефону марки «Lenovo», добровільно виданого потерпілою ОСОБА_8 , слідує, що в телефоні потерпілої зафіксовано вхідні, вихідні та пропущені дзвінки, серед яких виявлено вхідні та пропущені дзвінки з номеру, належного обвинуваченому, які надійшли у період часу з 12:13 по 13:38 годин 16.09.2020 у кількості 10 дзвінків.

З довідки №643 від 17.09.2020 про склад сім`ї ОСОБА_8 , виданої виконавчим комітетом Снігурівської міської ради Миколаївської області Афанасіївського старостинького округу слідує, що остання проживає в АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 не входить до складу сім`ї потерпілої та не мешкає за вказаною адресою (т.2 а.п.71)

Таким чином, дослідивши докази та надавши їм оцінку, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що вони узгоджуються між собою.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 , з урахуванням обставин вчинення кримінальних правопорушень, показань потерпілої та свідків, даних протоколу огляду місця події від 16.09.2020, протоколу проведення слідчого експерименту від 06.11.2020, проведеного за участю потерпілої, дані висновку експерта судово-медичної експертизи №160 від 16.09.2020, підтверджують факт незаконного проникнення ОСОБА_6 до житла та закінчений замах на зґвалтування, вчинене щодо колишнього подружжя ОСОБА_8 , яке обвинувачений не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі.

Суд погоджується з висновком суду першої інстанції, про неспроможність доводів обвинуваченого щодо намагання потерпілої обмовити його, змусивши таким чином вирішити спір щодо поділу спільного майна на її користь, оскільки з часу роздільного проживання подружжя з 2016 року вони до суду з приводу поділу будь-якого майна не зверталися. Наявність неприязних відносин із потерпілою не завадили бажанню обвинуваченого вступити із нею у статеві зносини й не виключають його вини у вчиненому, а навпаки підтверджують умисний характер його дій.

Доводи обвинуваченого про відсутність умислу на незаконне проникнення до житла потерпілої спростовується показаннями потерпілої, протоколом огляду місця події, у ході якого було зафіксовано пошкодження скоби на вхідних дверях та показаннями свідка ОСОБА_10 про те, що коли він зайшов до будинку потерпілої через відчинені вхідні двері на підлозі лежав дверний гачок, який слугував запірним пристроєм.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що насильницьких дій сексуального характеру по відношенню до потерпілої він не вчиняв, а потерпіла нібито добровільно бажала вступити з ним у статевий акт, спростовуються, крім показань потерпілої, даними протоколу слідчого експерименту за її участі, висновком експерта судово-медичної експертизи про наявність у потерпілої тілесних ушкоджень та дані щодо механізму їх утворення, а також показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , які повністю узгоджуються між собою. Окрім того, обвинувачений не заперечував тієї обставини, що він намагався вступити з потерпілою у статеві зносини та лише після того, як потерпіла почала чинити активний опір, припинив свої дії.

Наявні на тілі потерпілої тілесні ушкодження та їх розташування вказують на їх утворення при подоланні опору та характерні для замаху на зґвалтування.

В свою чергу, наявні на тілі обвинуваченого тілесні ушкодження, давність та механізм їх утворення, вказують на їх утворення 16.09.2020 при вчиненні замаху на зґвалтування потерпілої, та узгоджується з показаннями потерпілої про те, що вона чинила активний опір насильницьким діям обвинуваченого.

Показання потерпілої ОСОБА_8 є послідовними, вона з самого початку заявила про насильницький характер дій обвинуваченого при спробі вступити з нею у статеві зносини без її добровільної згоди, відтворила на місці обставини події й не змінила своїх показань протягом судового розгляду, її показання повністю узгоджуються з іншими доказами по справі.

Тому відсутні підстави вважати показання потерпілої неправдивими, як про це зазначає апелянт.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано визнав ОСОБА_6 винним у незаконному проникненні до житла ОСОБА_8 та у закінченому замаху на її зґвалтування. Його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 152 КК України.

Суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив докази, надав їм належну оцінку, а тому в цій частині доводи апелянта також не є слушними.

Обвинуваченому ОСОБА_6 призначено покарання відповідно до вимог ст. 65-67 КК України, є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Суд вважає, що вирок є законним та обґрунтованим, та не вбачає підстав для його скасування, про що просить апелянт. Тому, апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 424, 425, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 18 березня 2021 року у відношенні ОСОБА_6 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3