Справа № 298/497/21
Номер провадження 1-кп/298/38/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року смт. Великий Березний

Великоберезнянський районний суд Закарпатської області в складі:

судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

номер кримінального провадження 0000038 від 11 квітня 2021 року,

про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Великий Березний Великоберезнянського району Закарпатської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, судимого:

- вироком Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 19 березня 2021 року за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік;

- вироком Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 6 жовтня 2021 року за ч.2 ст.15 ч.1 ст.185, ч.1 ст.360 КК України із застосуванням ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки і 5 місяців. На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарання, призначеного за цим вироком, та покарання, призначеного за вироком Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 19 березня 2021 року, призначено покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду зазначене кримінальне провадження,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , будучи раніше судимим, а саме: 19 березня 2021 року засуджений Великоберезнянським районним судом Закарпатської області за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України до одного року обмеження волі та на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, який набрав законної сили 20 квітня 2021 року, однак не зважаючи на це, на шлях виправлення не став, а повторно вчинив умисний корисливий злочин при наступних обставинах.

10 квітня 2021 року близько 21 години 30 хвилин ОСОБА_3 , проходячи по АДРЕСА_2 побачив, що вхідна хвіртка на воротах не зачинена на замок, а тому вирішив зайти на територію даного дворогосподарства і таємно викрасти чуже майно. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_3 через незачинену на замок вхідну хвіртку зайшов на територію вищевказаного дворогосподарства, де проживає потерпілий ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , й діючи умисно, повторно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків, з-під столу навісної прибудови таємно викрав зварювальний інвертор IGBT марки «Дніпро-М» моделі «ММА-250 МС», бувший у використанні, вартість якого у відповідності до висновку експерта за №138-04-221 від 19 квітня 2021 року становить 1500 (одну тисячу п`ятсот) гривень.

Таким чином, ОСОБА_3 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Потерпілий ОСОБА_6 не скористався правом участі у судовому засіданні, на розгляд провадження не з`явився. При цьому, в матеріалах кримінального провадження наявна заява ОСОБА_6 , в якій він просить кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч.2 ст.185 КК України - підготовче судове засідання та судовий розгляд, провести без його участі у зв"язку з частими відрядженнями за кордон. У заяві також вказує, що претензій матеріального та морального характеру не має, рішення залишає на розсуд суду.

У судовому засіданні ОСОБА_3 визнав себе винним по пред`явленому обвинуваченню за ч.2 ст.185 КК України в повному обсязі, визнав всі фактичні обставини та формулювання обвинувачення, що викладені в обвинувальному акті, у скоєному розкаявся та пояснив, що повністю визнає вину у вчиненні крадіжки, обставини вчинення кримінального правопорушення визнає в повному обсязі. Показав, що дійсно, йдучи по вулиці в смт.Великий Березний, побачив, що вхідна хвірка одного з дворогосподарств не була зачинена, зайшовши у двір, подумав, що можна щось вкрасти, пройшовши далі на територію дворогосподарства, побачив навісну прибудову, де під столом знаходився зварювальний апарат марки "Дніпро", який він вкрав і відніс до себе додому з наміром подальшого продажу такого з метою отримання коштів. Наступного дня до нього додому прийшов вуйко ОСОБА_7 і запитав, чи не крав він зварювальний апарат, на що він зізнався, і віддав апарат вуйкові, а той, у свою чергу, повернув цей апарат потерпілому. Зазначив, що через пару днів до нього прийшли працівники поліції. Ствердив, що щиро кається у вчиненому, шкодує, йому соромно, більше так робити не буде, просить суворо не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники судового провадження не оспорюють фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їхньої позиції, заслухавши думку учасників судового провадження, та роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, обмежився показаннями обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 , визначивши відповідно до ч.3 ст.349 КПК України недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

Отже, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, доходить висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України визнає щире каяття.

На переконання суду, щире каяття обвинуваченого ОСОБА_3 полягає в суб`єктивному ставленні останнього до вчиненого, зокрема, в тому, що він визнав факт вчинення кримінального правопорушення та негативні наслідки такого, визнав свою провину у вчиненому повністю, дав суду визнавальні показання, повідомив у відповідній послідовності обставини вчинених ним дій, висловив щирий жаль та сором з приводу цього, усвідомив протиправність своєї поведінки, щиро вибачився за скоєне в судовому засіданні.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено. Суд не враховує в якості обтяжуючої обставини рецидив злочину, що зазначена в обвинувальному акті щодо ОСОБА_3 та про необхідність визнання якої в ході судового розгляду просив прокурор, виходячи з наступних міркувань.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_3 раніше був засуджений за вчинення умисного кримінального правопорушення проти власності за ч.1 ст.185 КК України, судимість за яке не знята та не погашена в установленому законом порядку, вчинив новий умисний злочин проти власності, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, з кваліфікуючою ознакою повторність, а тому сторона обвинувачення безпідставно вказала в обвинувальному акті в якості обтяжуючої покарання обставини рецидив злочину.

Відповідно до ч. 4 ст.67 КК України, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака кримінального правопорушення, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

Як слідує із роз`яснень пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 4 червня 2010 року «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», в окремих статтях Особливої частини КК України рецидив злочинів передбачено як різновид повторності злочинів, тобто є кваліфікуючою ознакою.

Відповідно до примітки 1 до ст.185 КК України у ст. 185, 186 та 189-191 повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

Згідно матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_3 раніше вчиняв кримінальне правопорушення, передбачене вказаними статтями, тобто вчиняв кримінальне правопорушення, яке є різновидом повторності кримінальних правопорушень.

Враховуючи наведене, сторона обвинувачення помилково визнала обставину, яка обтяжує покарання ОСОБА_3 - рецидив злочину, так як у даному випадку рецидив виражений кваліфікуючою ознакою, за такого дана обставина не підляга врахуванню судом при призначенні покарання.

При призначенні покарання ОСОБА_3 суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України є нетяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що він має судимості за вчинення корисливих кримінальних правопорушень проти власності, вчинив злочин в період іспитового строку, молодий за віком, є неодруженим, непрацюючим, має місце реєстрації та постійного проживання, за відомостями, що надані органом місцевого самоврядування, в обвинуваченого відсутня негативна характеристика за місцем проживання, він не перебуває на психіатричному та наркологічному обліках, обставину, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що таке покарання обтяжує, а також позицію потерпілого, викладену в поданій суду заяві, щодо відсутності в нього претензій матеріального та морального характеру.

При цьому, доводи сторони захисту щодо наявності на утриманні ОСОБА_3 важкохворої бабусі, суд відхиляє, оскільки на підтвердження цього не надано жодних доказів, а долучена виписка із медичної карти стаціонарного хворого №455/111 на ім"я ОСОБА_8 , зазначених обставин не доводить.

Враховуючи вищевикладені обставини, принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення за цим вироком в період іспитового строку, маючи незняту та непогашену судимість, суд дійшов висновку, що у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише з призначенням йому покарання у виді обмеження волі в межах санкції, інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки, на думку суду, призначення менш суворого покарання не досягне мети його застосування.

Суд приходить до висновку, що покарання у вигляді обмеження волі буде відповідати меті, визначеній у ст.50 КК України та у відповідності до ст. 65 КК України буде достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Згідно ч.3 ст.78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_3 було засуджено вироком Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 19 березня 2021 року за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі, підставі ст.75 КК України останнього звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, також вироком Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 6 жовтня 2021 року ОСОБА_3 засуджений за ч.2 ст.15 ч.1 ст.185, ч.1 ст.360 КК України із застосуванням ч.1 ст.70 КК України, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді 3 років обмеження волі та на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

У даному кримінальному провадженні ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК України, - 10 квітня 2021 року, тобто до ухвалення останнього вироку від 6 жовтня 2021 року, а також в період іспитового строку за вироком від 19 березня 2021 року.

За таких обставин, у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_3 спочатку слід призначити покарання за сукупністю кримінальних правопорушень за правилами ст.70 КК України, а потім за сукупністю вироків згідно вимог ст.71 КК України. Зокрема, ОСОБА_3 слід призначити покарання за ч.2 ст. 185 КК України, в подальшому визначити покарання на підставі ч.4 ст. 70 КК України за цим вироком та за вироком Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 6 жовтня 2021 року. Після цього, за правилами ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком - вироком Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 19 березня 2021 року.

Відповідно до позиції Верховного Суду України, викладеної в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", ч. 2 ст.75 КК України передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту ч. 3 ст.78 КК, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування ст.75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_3 під час іспитового строку, повторно вчинив умисний, корисливий, нетяжкий злочин. Ця обставина безумовно свідчить про порушення ОСОБА_3 умов застосування ст.75 КК України.

Підстав для застосування до ОСОБА_3 положень ст.ст. 69, 75 КК України суд не знаходить.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся, запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався, процесуальних витрат у кримінальному провадженні немає.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 в рамках даного кримінального провадження не обирався, клопотань про обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_3 суду не подано, суд не знаходить підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, питання щодо цього не розглядається.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, і призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки і 1 (один) місяць.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 6 жовтня 2021 року, більш суворим покаранням за цим вироком, призначити ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки і 1 (один) місяць.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 19 березня 2021 року, та остаточно ОСОБА_3 призначити покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки і 2 (два) місяці.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Речові докази: зварювальний інвертор IGBT марки «Дніпро-М» моделі «ММА-250 МС» залишити у потерпілого ОСОБА_6 .

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду через Великоберезнянський районний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було судом визнано недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1