СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кс/759/7489/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 вересня 2021 року м. Київ
Слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 ,представника володільця майна ОСОБА_4 , розглянувши клопотання прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_3 про накладення арешту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002201 від 03.09.25021, за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
09.09.2021 р. до слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва надійшло вказане клопотання, в якому прокурор просить накласти арешт на нерухоме майно, а саме, на квартиру АДРЕСА_1 та на машиномісце № 4 (ІІ рівень) в підземному автопаркінгу, загальною площею 16,40 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом накладення заборони на їх відчуження.

В обґрунтування клопотання прокурором зазначено, що у провадженні СВ Святошинського УП ГУНП в м. Києві перебуває кримінальне провадження № 0002201 від 03.09.25021 за ознаками складу кримінального праовопрушення передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України

В ході досудового розслідування встановлено, що на початку 2020 року, невстановлена особа перебуваючи в ресторані «Верховина» розташованому за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом обману заволоділа грошовими коштами, які належать ОСОБА_5 .

В ході проведення досудового слідства допитано в якості потерпілого ОСОБА_5 , який повідомив, що приблизно на початку 2020 року (точної дати не пам`ятає) до нього звернулась близька подруга ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 , Яку він знав на протязі тривалого часу та підтримував з нею дружні стосунки, ОСОБА_7 попросила в нього позичити їй грошові кошти в сумі 100 000 доларів США. Оскільки він ОСОБА_7 довіряв та не одноразово раніше позичав грошові кошти, то він погодився надати їй грошові кошти.

З ОСОБА_7 він спілкувався та підтримував дружні стосунки і вона знала, що близькі родичи ОСОБА_5 продали майно і фактично в нього були ці грошові кошти. Він не міг її відмовити та погодився надати їй необхідні грошові кошти під відсоток який запропонувала сама Людмила.

Крім того, в якості застави та гарантії про те, що вона поверне ОСОБА_5 грошові кошти, Людмила запропонувала надати всі документи про право власності на квартиру яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , яка є її власністю на підставі договору купівлі-продажу (ВМК № 347465 від 23.09.2009 року) та документи на машиномісце № 4 (ІІ рівень) в підземному автопаркінгу, загальною площею 16,40 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 . Спочатку він почав відмовлятись на її пропозицію, оскільки довіряв її і у нього не було ніяких підстав брати в неї вказані документи.

Але ОСОБА_6 наполягала на те щоб він взяв вказані документи. Після того як він погодився на її пропозицію вони домовились зустрітись через кілька днів в ресторані «Верховина» за адресою: АДРЕСА_3 , для уточнення деяких питань, передачі грошових коштів в сумі 100 000 доларів США та отримання копій документів на квартиру АДРЕСА_5 .

У вказаному ресторані Людмила передала ОСОБА_5 копії всіх документів на квартиру АДРЕСА_5 , в свою чергу ОСОБА_5 передав її грошові кошти в сумі 100 000 доларів США.

Також ОСОБА_6 його запевнила, що грошові кошти поверне через 6 місяців максимум через 8 місяців тобто максимум до 20 вересня 2020 року.

Згодом ОСОБА_5 зрозумів, що ОСОБА_6 зловживаючи довірою, заволоділа його майном шляхом обману ввівши його в оману, оскільки на протязі 6 місяців вони спілкувались та інколи зустрічались поспілкуватись. Згодом коли ОСОБА_5 почав нагадувати ОСОБА_6 про повернення йому грошових коштів в сумі 100 000 доларів США вона почала від нього не брати слухавку, а коли він почав говорити про переоформлення квартири АДРЕСА_5 , як вони раніше домовлялась з ОСОБА_7 то вона взагалі поміняла свій номер телефону та на зв`язок не виходить.

На при кінці серпня 2021 року ОСОБА_5 дізнався, що квартира АДРЕСА_5 , під які Людмила брала в нього грошові кошти виставлена на продаж. На даний час ОСОБА_6 не повернула ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 100 000 доларів США та її місце перебування йому не відомо.

Майно, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 , яке є власністю ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу (ВМК № 347465 від 23.09.2009 року) та машиномісце № 4 (ІІ рівень) в підземному автопаркінгу, загальною площею 16,40 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , яке є власністю на підставі договору купівлі-продажу (ВМК № 347466 від 23.09.2009 року) ОСОБА_6 визнано у даному кримінальному провадженні речовим доказом.

Без застосування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту вищезазначеного майна неможливо всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, які підлягають доказуванню відповідно до вимог ст. 91 КПК України.

З метою забезпечення повного, об`єктивного та неупередженого проведення досудового розслідування, встановлення всіх об`єктивних обставин у кримінальному провадженні, необхідним для слідства є провести та дослідити всі наявні, та встановлені дії, пов`язані з походженням майна, яке визнано речовим доказом необхідним заходом забезпечення кримінального провадження є накладення арешту та заборону вчинення реєстраційних дій на майно.

На підставі викладеного прокурор просив клопотання задовольнити.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав з підстав викладених в клопотанні та просив його задовольнити.
В судовому засіданні представник володільця майна ОСОБА_4 заперечував проти клопотання, в зв`язку з його необгрунтованістю та безпідставністю.
Слідчий судд,я вислухавши доводи учасників кримінального провадження, розглянувши дане клопотання, долучені до нього матеріали, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора, виходячи з наступного.

Пунктом 15 ч. 1 ст. 7 КПК України встановлено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з п. 18) ч. 1 ст. 3 КПК України, до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України передбачені такі види заходів забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Відповідно ч.1, ч. 2 ст.172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання. Клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Постановою прокурора від 28.09.2021 р. об`єкти нерухомого майна, на які просить накласти арешт прокурор, визнано речовими доказами.

Оскільки стороною кримінального провадження доведено необхідність накладення арешту та враховуючи, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, є об`єктом кримінального правопорушення та з метою попередження пошкодження майна або настання інших наслідків, вважаю за необхідне накласти арешт на майно шляхом накладення заборони на його відчуження, яке є співрозмірним обмеженням права власності, яке відповідає завданням кримінального судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 98, 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора у кримінальному проваджені ОСОБА_3 про накладення арешту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002201 від 03.09.25021, за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України,- задовольнити. Накласти арешт на майно, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 та на машиномісце № 4 (ІІ рівень) в підземному автопаркінгу, загальною площею 16,40 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_8 шляхом накладення заборони на їх відчуження, без позбавлення права користування.

Заборонити Державним реєстраторам прав на нерухоме майно та будь-яким іншим органам державної реєстрації прав відповідно до ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в тому числі Міністерства юстиції України, його структурним підрозділам та територіальним органам, виконавчими органами сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, нотаріусам, іншим особам та органам та будь-яким іншим третім особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно) вчиняти будь-які дії, в тому числі реєстраційні, в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, стосовно об`єктів нерухомого майна квартири АДРЕСА_6 (ІІ рівень) в підземному автопаркінгу, загальною площею 16,40 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором. Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для особи, без виклику якої було постановлено ухвалу, - строк апеляційного оскарження обчислюється з дня отримання нею копії даної ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1