Справа № 738/1016/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/774/21
Категорія - кримінальна Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференції)

захисника- ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 21 вересня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тетіїв Київської області, з середньо освітою, неодруженого, українця, громадянина України, до засудження проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий, засуджений 09.07.2019 року Володарським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць,

відмовлено в задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Обґрунтовуючи своє рішення, місцевий суд вказав на відсутність підстав однозначно стверджувати про виправлення засудженого ОСОБА_7 , оскільки його поведінка за весь час відбування покарання не завжди була сумлінною, а відбутий ним строк покарання хоч формально і узгоджується з вимогами ст. 81 КК України, проте в даному випадку є недостатнім для об`єктивного висновку щодо виправлення останнього.

Не погодившись із рішенням суду, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу місцевого суду, ухвалити нову, якою задовольнити його клопотання та застосувати до нього пільгу, передбачену ст. 81 КК України. Вважає, твердження місцевого суду про те, що він тільки стає на шлях виправлення невірним та передчасним, оскільки на шлях виправлення він став півтора роки тому, а саме після накладення на нього стягнення. Звертає увагу на те, що він отримав заохочення за сумлінне ставлення до своїх обов`язків, залучається до робіт з благоустрою установи та робіт з поліпшення житлово - побутових умов гуртожитку відділення.

Також просив поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки ухвалу суду отримав лише 01.10.2021 року.

Не погодившись з апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 прокурор подав заперечення в яких просив ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 21.09.2021 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь головуючого, засудженого, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з наведених вище підстав, думку прокурора та представника виправної установи, котрі просили ухвалу місцевого суду залишити без змін, вважаючи її законною та обґрунтованою; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та після фактичного відбуття засудженим відповідної частини призначеного судом строку покарання.

Саме по собі фактичне відбуття частини покарання, автоматично не зобов`язує суд звільнити особу умовно-достроково від покарання. Розглядаючи клопотання про умовно-дострокове звільнення суд був зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за весь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому.

Із пункту 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року № 2 убачається, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою для прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_7 був засуджений вироком Володарського районного суду Київської області від 09 липня 2019 року за ч.3 ст.185, ч. 1 ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць. Строк відбування покарання обчислюється з 25 травня 2019 року.

Засуджений ОСОБА_7 перебуває в місцях позбавлення волі з 31 травня 2019 року і відбув 2/3 частини строку призначеного вироком суду покарання.

Відповідно до наявної в матеріалах справи характеристики, ОСОБА_7 . За час перебування в Київському СІЗО порушень встановленого режиму утримання ОСОБА_7 не допускав, розпорядок дня виконував, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, до суспільно корисної праці не залучався, заохочень не мав.

З 14 лютого 2020 року ОСОБА_7 відбуває покарання у Менській виправній колонії №91, де характеризується посередньо. Дотримується вимог встановленого порядку відбування покарання, виконує розпорядок дня під контролем, на профілактичних обліках не перебуває. За порушення розпорядку дня один раз притягувався до дисциплінарної відповідальності. Згідно з поданою засудженим письмовою заявою з 08 травня 2020 року по 06 грудня 2020 року на громадських засадах без оплати праці в рахунок двогодинних відпрацювань виконував обов`язки прибиральника відділення СПС №5, до роботи ставився посередньо, поставлені перед ним завдання намагався виконувати вчасно та якісно. Згідно з поданою засудженим письмовою заявою з 03 лютого 2021 року по даний час на громадських засадах без оплати праці в рахунок двогодинних відпрацювань виконує обов`язки нічного днювального відділення СПС №5, до роботи ставиться добре, поставлені перед ним завдання виконує вчасно та якісно, має одне заохочення та стягнення, яке зняте та погашене.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 118 КВК України ОСОБА_7 залучається до виконання робіт з благоустрою установи та поліпшенні житлово-побутових умов засуджених згідно графіка.

Заходи виховного та культурно-масового характеру, які проводяться в установі та відділенні відвідує, реагує на них позитивно. Бере участь у реалізації програм диференційованого впливу на засуджених «Фізкультура і спорт», «Духовне відродження», заходи, передбачені планами вказаних програм виконує..

З персоналом установи, з представниками адміністрації ввічливий та чемний, на зроблені зауваження реагує належним чином, не конфліктний.

Згідно довідки №126/3с-21 від 25 серпня 2021 року, наданої в.о. директора державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№91)» за час відбування покарання в ДУ «Менська виправна колонія (№91)» засуджений ОСОБА_7 до суспільно корисної роботи на підприємстві не залучався.

Рішенням комісії Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» (протокол №12 від 17 червня 2021 року) засудженому ОСОБА_7 відмовлено в застосуванні до нього ст. 81 КК України, оскільки останній не довів своє виправлення.

На засіданні спостережної комісії Менської міської ради 10 серпня 2021 року було розглянуто клопотання засудженого ОСОБА_7 щодо можливості застосування до нього пільги у виді умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та прийнято постанову №24 (протокол №12 від 10 серпня 2021 року) про передчасність застосування до засудженого ОСОБА_7 такої пільги.

У судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_7 пояснив, що заяв про працевлаштування на підприємства установи він не подавав, тому і не залучався до суспільно корисної праці на підприємстві.

Отже, беручи до уваги характеристику засудженого за весь період відбування ОСОБА_7 покарання, вбачається, наявність позитивних змін у його поведінці з лютого 2021 року, зокрема, отримання за виконання обов`язків нічного днювального відділення в липні 2021 року заохочення, що свідчить про те, що засуджений ОСОБА_7 лише стає на шлях виправлення, але не доводить його виправлення та готовність до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві за межами установи.

Крім того, держава вже надавала засудженому можливість уникнути позбавлення волі, застосовувавсь іспитовий строк, але засуджений правильних висновків для себе не зробив, маючи не зняту та не погашену судимість за попереднім вироком скоїв новий умисний, корисливий злочин.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про відсутність підстав однозначно стверджувати про виправлення засудженого ОСОБА_7 , оскільки його поведінка за весь час відбування покарання не завжди була сумлінною, а відбутий ним строк покарання хоч формально і узгоджується з вимогами ст. 81 КК України, проте в даному випадку є недостатнім для об`єктивного висновку щодо виправлення останнього.

Посилання апелянта на формальне дослідження судом даних про особу засудженого є непереконливими, так як при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від подальшого відбування покарання місцевий суд вислухав учасників судового провадження та дослідив особову справу засудженого, зокрема, щодо його ставлення до скоєного злочину, додержання ним вимог режиму, а також ставлення до суспільно-корисної праці.

З врахуванням того, що поведінка засудженого враховується за ввесь період відбування ним покарання, а також те, що він мав стягнення, тому доводи апелянта про те, що він відбув встановлену законом частину строку покарання, має заохочення і тому до нього повинно бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, апеляційним судом вважається недостатнім для застосування умовно-дострокового звільнення.

Дані щодо заохочення, про погашення у встановленому порядку дисциплінарного стягнення та те, що ОСОБА_7 залучається до робіт з благоустрою установи та робіт з поліпшення житлово - побутових умов гуртожитку відділення заслуговують на увагу, проте ці обставини не мають виключного значення при прийняті рішення про умовно-дострокове звільнення останнього від відбування покарання. А дотримання ОСОБА_7 норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами, є обов`язком засуджених, який передбачений положеннями ст. 107 КВК України.

Отже, місцевий суд при розгляді клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання належно оцінив всі обставини справи та дійшов правильного висновку про необхідність відмови у його задоволенні, з чим погоджується і колегія суддів.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів законність та обґрунтованість постановленого у справі судом першої інстанції рішення, не вбачається.

Керуючись ст., ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Поновити засудженому ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали Менського районного суду Чернігівської області від 21 вересня 2021 року.

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 21 вересня 2021 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_9 ОСОБА_4