Провадження № 1-кп/643/398/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2021 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,
прокурора: ОСОБА_3 ,
потерпілих: ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 ,
представника потерпілого: ОСОБА_6 ,
обвинувачених: ОСОБА_7
ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9
захисників: ОСОБА_10 ,
ОСОБА_11 ,
ОСОБА_12 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальні провадження за обвинуваченням
ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 187 КК України,
ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України,
ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 263 КК України,
ВСТАНОВИВ:
І. Історія провадження.
У провадженні Московського районного суду м. Харкова перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 263 КК України.
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 25.08.2021 задоволено заяву про відвід судді ОСОБА_13 , відведено суддю Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_13 від участі у даному кримінальному провадженні, справу № 643/16207/19 передано для розподілу через автоматизовану систему документообігу в порядку, встановленому ст. 35 Кримінального процесуального кодексу України.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 25.08.2021 кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 189 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 263 КК України передано на розгляд судді ОСОБА_1 .
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 25.08.2021 призначено судове засідання по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 189 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 263 КК України на 26.08.2021 року.
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 26.08.2021 клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено, продовжено обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 24.10.2021 року, а клопотання обвинувачених про зміну запобіжного заходу залишено без задоволення, у зв`язку з неявкою потерпілих розгляд справи відкладено на 23.09.2021 року.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 27.09.2021 року вищевказана ухвала про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 залишена без змін.
У судовому засіданні 23.09.2021 року судом виконані дії, передбачені ст. ст. 342-350 Кримінального процесуального кодексу України, ухвалою від 23.09.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_14 про скасування арешту майна, доручено протягом місяця з дня отримання ухвали начальнику ДУ "Харківський слідчий ізолятор № 27" організувати та забезпечити медичне обстеження стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України з закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, взятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10.02.2012 р. № 239/5/104, розгляд справи відкладено на 04.10.2021 року.
04.10.2021 року за клопотанням захисника ОСОБА_10 розгляд справи відкладено на 11.10.2021 року.
11.10.2021 року розгляд справи було відкладено на 18.10.2021 року у зв`язку з неявкою захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_15 .
У судовому засіданні 18.10.2021 року обвинуваченим ОСОБА_8 було заявлено відвід прокурору ОСОБА_3 .
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 18.10.2021 відмовлено у задоволенні заяви обвинуваченого ОСОБА_8 про відвід прокурору ОСОБА_3 .
Також, ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 18.10.2021 клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 задоволено, продовжено обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор (27)» на 60 днів - до 16.12.2021 року включно, клопотання захисника ОСОБА_10 , обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт залишено без задоволення, відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_16 та ОСОБА_17 про скасування арешту майна, розгляд справи відкладено на 17.11.2021 року.
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 17.11.2021 відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , за клопотанням захисника ОСОБА_12 розгляд справи відкладено на 23.11.2021 року для надання йому часу для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.
У судовому засіданні 23.11.2021 року судом були виконані дії, передбачені ст. 350 Кримінального процесуального кодексу України, ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 23.11.2021 року повторно доручено протягом місяця з дня отримання ухвали начальнику ДУ "Харківський слідчий ізолятор № 27" організувати та забезпечити медичне обстеження стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України з закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, взятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10.02.2012 р. № 239/5/104, розгляд справи відкладено на 29.11.2021 року.
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 29.11.2021 клопотання захисника ОСОБА_11 про витребування додаткових документів задоволено, зобов`язано Держателя Єдиного реєстру досудових розслідувань - Офіс Генерального прокурора надати вичерпні дані з Єдиного реєстру досудових розслідувань, що містяться та/або мають відношення до кримінальних проваджень № 0005475 від 02.10.2018, № 0000866 від 12.04.2018, № 0004781 від 02.09.2019, а саме вкладок: за кожним переліченим ЄРДР окремо: «Основні відомості», «Кримінальні правопорушення», «Рух провадження», «Прикріплені файли», у тому числі з підвкладками: вкладки «Кримінальні правопорушення», «Реєстрація», «Характеристика КП», «Правопорушники», «Збитки», «Наслідки», «Рух», «Файли», «Зміни» та вкладки «Правопорушники», «Особисті дані», «Відомості про особу», «Запобіжні заходи», «Рух», «Результат суду», «Зміни» з копіями документів, зазначених у вкладках «Прикріплено», клопотання ОСОБА_18 про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_8 повернуто без розгляду, відмовлено у задоволенні клопотань захисника ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу, відмовлено у задоволенні клопотань захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 про забезпечення можливості перебування обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , під час судового засідання поза межами місця для утримання осіб, які тримаються під вартою. Розгляд справи відкладено на 03.12.2021 року.
Прокурором подані клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 . Обґрунтовуючи вказані клопотання прокурор посилається на те, що передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України ризики на сьогодні не зменшились та продовжують існувати.
03.12.2021 року захисником обвинуваченого ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_11 подані заперечення на клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивовані тим, що подані прокурором клопотання є формальними, жодних доказів на підтвердження наявності ризиків, як це передбачено п. 5 ч. 1 ст. 184 Кримінального процесуального кодексу України прокурор суду не надав. Стороною захисту в листопаді 2021 року надавались до суду заяви від потерпілих ОСОБА_19 та ОСОБА_20 щодо відсутності претензій та впливу з боку ОСОБА_8 , однак прокурор вказаному факту жодної оцінки не надав. Одночасно стороною захисту подані гарантійні листи щодо офіційного працевлаштування ОСОБА_8 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мєзєнцев» з офіційною сплатою заробітної плати. Окрім того, стороною захисту надані докази стійких соціальних зв`язків, які має обвинувачений ОСОБА_8 зі своєю цивільною дружиною ОСОБА_18 та неповнолітньою донькою ОСОБА_21 , 2010 року народження. Абстрактне посилання на докази, які начебто обґрунтовують обвинувачення, суд не має змоги оцінити, оскільки реальних доказів у вигляді матеріалів прокурором в судове засідання не надано. Появи нових ризиків стороною обвинувачення не наведено. Серйозність звинувачень, висунутих проти ОСОБА_8 , будь-які ризики його втечі, перешкоджання суду, вплив на свідків, експертів або потерпілих, які були згадані в первісному рішенні про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, були спростовані поведінкою обвинуваченого та відношенням до вчиненого, а саме бажанням відшкодувати матеріальні збитки потерпілим та офіційно працевлаштуватись. Ризик вчинення нових правопорушень жодними доказами не підтверджений, ОСОБА_8 раніше не судимий, жодних правопорушень не скоював, наркотичні засоби не вживає і ніколи не мав проблем з правоохоронними органами. Якщо на момент затримання у органу досудового розслідування були підстави сумніватися у належній процесуальній поведінці обвинуваченого ОСОБА_8 , то на даний час такі підстави відпали, оскільки обвинувачений за останні роки не виїжджав за межі держави. Під час перебування на волі ОСОБА_8 не стояв на обліку у лікаря-нарколога або психіатра, алкогольними напоями не зловживав, має постійне місце проживання у м. Харкові. Отже стороною обвинувачення не надано доказів, які б підтверджували намагання обвинуваченого ОСОБА_8 уникнути судового розгляду. Також захисник зазначає, що обвинувачений вже тривалий час тримається під вартою, що суперечить практиці Європейського суду з прав людини.
Крім того, захисником обвинуваченого ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_11 заявлено клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт у нічний час. Вказане клопотання обґрунтовано тим, що прокурором в порушення вимог ст. 199 Кримінального процесуального кодексу України у поданих клопотаннях про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не викладено жодних обставин, які виправдовують подальше тримання обвинувачених під вартою та не надано доказів на підтвердження наявності ризиків, передбачених ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України. Захисник у свою чергу стверджує, що ризики на теперішній час істотно зменшились, оскільки на державному рівні заборонено пересування по території області та держави без ковідних сертифікатів, а тому обвинувачений ОСОБА_8 , який раніше не судимий і має на утриманні малолітню дитину, не буде ухилятися від явки до суду. При цьому, захисник зазначає, що обвинувачений здійснив повне відшкодування спричинених моральних та матеріальних збитків потерпілим ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , вирішується питання щодо компенсації матеріальних та моральних збитків іншим потерпілим. Також захисник зауважує, що матеріали досудового розслідування відкриті сторонам в порядку ст. 290 Кримінального процесуального кодексу України, а справа перебуває у провадженні суду, у зв`язку з чим обвинувачені не можуть їх спотворити. Ризик впливу на свідків на теперішній час відсутній, оскільки свідків вчинення кримінальних правопорушень стороною обвинувачення не встановлено. Згідно відібраних стороною захисту у обвинуваченого ОСОБА_9 пояснень щодо обставин викриття останнім ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , а також пояснень цивільної дружини ОСОБА_8 , під час проведеного обшуку в її помешканні працівниками правоохоронних органів відшукано «нову» балаклаву в пакуванні. Цивільна дружина обвинуваченого ОСОБА_8 підтвердила, що обвинувачений ОСОБА_8 тривалий час мешкав з нею у м. Харкові за відповідною адресою, мав постійне місце роботи на будівництві і допомагав їй та її донці, утримуючи обох. При цьому, обвинувачений ОСОБА_8 має вади здоров`я у вигляді серцево-судинних захворювань, які виникли за роки тримання у слідчому ізоляторі, не має належної можливості здійснювати лікування та отримувати належне медичне обслуговування в ДУ «Харківській слідчий ізолятор». Разом з цим, захисник просить врахувати, що обвинувачений ОСОБА_8 сім`янин, має цивільну дружину та неповнолітню доньку, неофіційно працював на час обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мав місце реєстрації і фактично з сім`єю мешкав у місці Харкові, тобто має міцні соціальні зв`язки і саме на його утриманні знаходились дружина та донька, яка на даний час хворіє та потребує лікування, а тому сім`я повинна знайти додаткові кошти на медичне обстеження та лікування дитини. Крім того, захисник зазначає, що у разі зміни запобіжного заходу ОСОБА_8 гарантується реальне працевлаштування у ТОВ «Мєзєнцев», що підтверджується відповідним гарантійним листом.
ІІ. Позиції учасників справи щодо клопотань прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотань про зміну запобіжного заходу.
У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просив їх задовольнити. При цьому, заперечував проти задоволення клопотань захисників та обвинувачених про зміну запобіжного заходу. Щодо клопотання захисника ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу пояснив, що відносно обвинуваченого ОСОБА_8 були внесені до ЄРДР два кримінальних провадження, у рамках яких йому було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, але вже через тиждень, після обрання даного запобіжного заходу, ОСОБА_8 був затриманий у порядку ст. 208 КПК України за вчинення нового кримінального правопорушення. Також просив врахувати, що навіть перебуваючи у СІЗО він вчинив новий злочин. Крім того, звернув увагу що обвинуваченим здійснюється тиск на потерпілого та представника потерпілого. Вважає, що захисники своїми численними клопотаннями про зміну запобіжного заходу затягують розгляд справи.
У судовому засіданні захисник ОСОБА_11 заперечував проти клопотання прокурора та одночасно підтримав клопотання про зміну запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_8 з тримання під вартою на домашній арешт з підстав, викладених у клопотанні.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 підтримав думку свого захисника та зазначив, що не зважаючи на те, що він жодних правопорушень не вчиняв, він здійснює відшкодування шкоди потерпілим, просив змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.
У судовому засіданні захисник ОСОБА_12 категорично заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та звернув увагу, що прокурор повинен довести наявність ризиків, а не перелічити їх, а також повинен надати переконливі докази на підтвердження їх існування. Також зазначив, що ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, у тому числі з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів формально зазначений, при цьому жодним чином не обґрунтований фактичними даними. Вважає, що жодні ризики відсутні та є всі підстави для відмови прокурору у задоволенні клопотання, просив обрати запобіжний захід відносно його підзахисного ОСОБА_7 не пов`язаний з триманням під вартою. На думку захисника, цілодобовий домашній арешт з носінням електронного засобу контролю цілком забезпечить належну процесуальну поведінку його підзахисного і він жодним чином не зможе вчиняти тиск на свідків та потерпілих, оскільки не зможе вийти з квартири. Крім того, підтримав клопотання захисника ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_8 з тримання під вартою на домашній арешт.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 підтримав думку свого захисника. Крім того додав, що прокурор ігнорує ухвали суду, оскільки суд неодноразово у своїх ухвалах зазначає, що «суд критично ставиться до обґрунтувань прокурором ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки прокурором у клопотанні даний ризик лише формально зазначений, при цьому жодним чином не обґрунтований фактичними даними». Також підтримав клопотання захисника ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_8 з тримання під вартою на домашній арешт.
У судовому засіданні захисник ОСОБА_10 також заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, оскільки заявлене клопотання є абсолютно формальним. Зазначила, що її підзахисний має постійне місце реєстрації, має мати похилого віку, має безліч захворювань. Вважає, що її підзахисний має знаходитись під цілодобовим домашнім арештом із носінням електронного засобу контролю, що зможе автоматично запобігти існуванню ризикам, на які посилається прокурор. У зв`язку з викладеним просила відмовити прокурору у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а її підзахисному обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем реєстрації. Клопотання захисника ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_8 з тримання під вартою на домашній арешт підтримала.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 підтримав думку свого захисника та просив задовольнити клопотання захисника ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_8 з тримання під вартою на домашній арешт.
У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 підтримав клопотання прокурора та зазначив, що з боку обвинуваченого ОСОБА_8 неодноразово були висловлювання на його адресу, які він сприймає як погрози. Щодо клопотання захисника ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_8 з тримання під вартою на домашній арешт заперечував та просив відмовити в його задоволенні.
У судовому засіданні представник потерпілого ОСОБА_6 повністю підтримав клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу відносно обвинувачених у вигляді тримання під вартою та категорично заперечив проти зміни обвинуваченим запобіжного заходу. Зазначив, що клопотання захисника ОСОБА_11 є безпідставним, посилання на практику Європейського суду з прав людини зроблено захисником без врахування особливостей кримінальних процесів та тяжкості кримінальних правопорушень, які розглядались Європейським судом з прав людини. У даному кримінальному провадженні відносно обвинувачених були подані клопотання прокурора та сторони захисту, які вже неодноразово аналізувалися судом та були прийняті відповідні справедливі судові рішення. Представник потерпілого вважає, що надані ОСОБА_11 нібито докази про те, що є можливість працевлаштування його підзахисного є гіпотетичними і не гарантують ніяким чином процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 . Разом з тим, щодо впливу з боку ОСОБА_8 на учасників кримінального провадження, суд почув від потерпілого ОСОБА_5 , що відносно нього здійснюється вплив, крім того вони мають відповідні заяви від інших потерпілих, проте наразі, з невідомих причин, ці потерпілі написали заяви, що не мають претензій до обвинуваченого ОСОБА_8 та нібито просять здійснювати розгляд справи за їх відсутності. Представник потерпілого вважає, що допит потерпілих у судовому засіданні є необхідним. На його думку, потерпілим не просто так відшкодували матеріальну шкоду, у зв`язку з чим вони не з`являються у судові засідання. Також зазначив, що під час перерви у судових засіданнях обвинувачений ОСОБА_8 намагався його залякати, щоб він змінив свою правову позицію. Звернув увагу, що характеристика ОСОБА_8 формальна. Підкреслив, що ризики, на які посилається прокурор, існували та продовжують існувати та наразі не зменшилися, у зв`язку з чим просив клопотання прокурора задовольнити та відмовити у задоволенні клопотань захисників про зміну запобіжного заходу обвинуваченим.
У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 підтримав думку прокурора та свого представника, у клопотанні захисника ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу просив відмовити.
ІІІ. Мотиви, з яких виходить суд при вирішенні клопотань прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотань про зміну запобіжного заходу.
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 18.10.2021 клопотання прокурора задоволено, продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 60 днів - до 16.12.2021 року включно.
Частина друга статті 29 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Зважаючи на вищевказані положення Основного закону слід визначити такі обов`язкові вимоги до правомірного тримання під вартою: по-перше, тримання під вартою має здійснюватися виключно на підставі належним чином вмотивованого рішення суду; по-друге, підстави та порядок застосування такого запобіжного заходу мають бути визначені в законі та повинні відповідати конституційним гарантіям справедливої судової процедури та принципу верховенства права.
Розглядаючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд керується приписами ч. ч. 1-3 ст. 331 Кримінального процесуального кодексу України, згідно з якими під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 4 ст. 176 Кримінального процесуального кодексу України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.
Положеннями ч. 1 ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України унормовано, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Частина 2 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України визначає, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Отже, виходячи із вищевказаних положень чинного законодавства, звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які доводять, що заявлені раніше ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не гарантує запобігання цим ризикам.
Таким чином, судовий контроль на новій процесуальній стадії при продовженні дії запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, має відбуватися з обґрунтуванням підстав такого продовження.
Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, суд керується загальними приписами, якими врегульовано застосування запобіжних заходів, з урахуванням додаткових відомостей щодо продовження існування ризиків, які стали підставою для обрання обвинуваченомим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 Кримінального процесуального кодексу України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать, зокрема, про:
- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор;
- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (частина перша статті 194 Кримінального процесуального кодексу України).
В обґрунтування поданого клопотання прокурор посилається на те, що на теперішній час продовжують існувати такі заявлені органом досудового розслідування та попередньо підтверджені судом ризики, що визначені у частині першій статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, а саме: переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілих та свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, у тому числі з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення умисного злочину; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Суд зазначає, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
Тобто ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.
Водночас Кримінальний процесуальний кодекс України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому. При чому ризик кримінального провадження як критерій застосування запобіжного заходу має прогностичний характер, спрямований на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому.
Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, у цьому кримінальному провадженні щодо обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 .
При цьому, суд враховує правову позицію ЄСПЛ у рішенні у справі «Тодоров проти України», відповідно до якої «для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому лише тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку».
Стосовно зазначеного стороною обвинувачення ризику незаконно переховуватися від суду, суд зазначає наступне.
Однією з обставин, яка має враховуватись судом при оцінці ризику переховування, є суворість покарання, яке загрожує особі у випадку визнання її винною. Як неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна, і необхідність в утриманні під вартою відсутня («Панченко проти Росії» (Panchenko v. Russia), § 106, «Летельє проти Франції», п. 43). Таким чином, сама по собі тяжкість покарання, що може бути застосоване до особи за умови визнання її винуватості, не є самостійною і достатньою підставою для встановлення ризику втечі. Така обставина має значення лише у сукупності з іншими релевантними факторами.
Вагомими факторами при оцінці ризику переховування є дані про особистість обвинуваченого, адже саме за їх сукупного аналізу можна скласти уявлення про те, наскільки вагомою є вірогідність недобросовісної поведінки особи. З цього приводу Європейський суд зазначав, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova («Бекчиєв проти Молдови») § 58).
Дослідивши відомості про особу обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , а також фактичні обставини справи, суд вважає, що перебуваючи на свободі вони можуть переховуватись від суду, оскільки відповідно до наявних матеріалів провадження вони обвинувачуються у вчиненні ряду тяжких та особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 15 років із конфіскацією майна, офіційно не працевлаштовані, не мають міцних соціальних зв`язків.
При цьому, наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 дружини ти дитини не свідчить про наявність у нього міцних соціальних зв`язків, оскільки при обранні відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою як судом першої інстанції, так і апеляційною інстанцією було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 мешкав окремо від дружини та дитини, не підтримував шлюбних відносин, що не може свідчити про наявність у нього міцних соціальних зв`язків у місті постійного проживання.
Також судом враховано тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими.
Усвідомлення імовірності визнання вини особи за висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчать про наявність ризику переховування від суду та можуть бути підставами для тримання особи під вартою.
Отже, наведений прокурором ризик, визначений п. 1 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, суд вважає доведеним.
Стосовно зазначеного стороною обвинувачення ризику незаконного впливу на потерпілих та свідків, суд зазначає наступне.
Після відкриття матеріалів кримінального провадження стороні захисту обвинувачені дізналися про обсяг зібраних доказів, у тому числі потерпілих та свідків, показання яких можуть підтвердити їх вину у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень.
Оцінюючи можливість впливу на свідків, суд виходить із передбаченої Кримінальним процесуальним кодексом України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 Кримінального процесуального кодексу України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 Кримінального процесуального кодексу України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 Кримінального процесуального кодексу України).
За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків та дослідження їх судом.
Разом із цим, вже ознайомившись з матеріалами кримінального провадження в порядку статті 290 Кримінального процесуального кодексу України, зокрема, з протоколами допитів встановлених досудовим розслідуванням потерпілих та свідків, обвинувачені знають як їх персональні данні, так і зміст наданих ними свідчень на стадії досудового розслідування. Доводи захисника ОСОБА_11 про те, що жоден з допитаних під час проведення досудового розслідування та судового розгляду попереднім складом суду свідок не заявив про прямий тиск чи вплив на нього з боку ОСОБА_8 жодним чином не нівелюють вказаний ризик. До того ж, свідки у даному кримінальному провадженні попереднім складом суду взагалі не були допитані.
Вказане дає підстави обґрунтовано припускати вірогідність незаконного впливу зі сторони обвинувачених на потерпілих та свідків з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань.
За таких обставин, наведений прокурором ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України суд вважає доведеним.
Стосовно зазначеного стороною обвинувачення ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, у тому числі з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення умисного тяжкого злочину, суд зазначає наступне.
Суд вважає, що вказаний ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, у тому числі з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення умисного тяжкого злочину, є доведеним прокурором відносно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
Разом з тим, суд погоджується з доводами захисника та критично ставиться до обґрунтувань прокурором ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, який полягає у перешкоджанні кримінальному провадженню іншим чином відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки прокурором у клопотанні даний ризик лише формально зазначений, при цьому жодним чином не обґрунтований фактичними даними.
Стосовно зазначеного стороною обвинувачення ризику вчинення обвинуваченими інших кримінальних правопорушень, суд зазначає наступне.
Обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 офіційно не працевлаштовані, не мають законних джерел доходу, що, з урахуванням часу та періодичності вчинення кримінальних правопорушень, у яких вони обвинувачуються, дозволяє зробити висновок про їх неможливість адаптуватися до загальприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві, нездатність до пошуку легальних засобів заробітку коштів на власне утримання і, як наслідок, пошуку альтернативних (незаконних) засобів їх набуття та створює підґрунтя до вчинення обвинуваченими нових правопорушень.
Таким чином, суд погоджується з доводами прокурора про існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України.
З приводу того, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлені раніше ризики не зменшились або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання обвинувачених під вартою, суд зазначає, що вказані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що ризики не зменшились та продовжують існувати.
Стосовно того, чи є інші більш м`які запобіжні заходи, які зможуть запобігти ризикам, передбачених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, суд зазначає наступне.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України (частина 1 статті 184 Кримінального процесуального кодексу України).
Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт.
При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому, Кримінальний процесуальний кодекс України не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
З огляду на викладене суд вважає, що на даному етапі кримінального провадження лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , та зможе запобігти ризикам, які передбачені ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, та які були встановлені судом.
Доводи відносно того, що обвинувачені тривалий час перебувають під вартою, не впливають на висновки суду щодо наявності підстав для продовження дії запобіжного заходу, обраного відносно обвинувачених, оскільки судове провадження не закінчено, потерпілі та свідкі не допитувались, докази не досліджувались.
Суд уважно ставиться до того, що з плином часу продовжуване тримання обвинувачених під вартою потребує більшого обґрунтування і що сторона обвинувачення повинна надавати додаткові підстави щодо цього питання.
Однак при цьому, суд також враховує, що у рішенні від 26.01.1993 року у справі «W. проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Оскільки обвинувачені обвинувачуються у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, в тому числі і особливо тяжкого корисливого злочину, який згідно пред`явленого обвинувачення є насильницьким, суд дійшов висновку, що інтереси суспільства у забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинувачених переважають інтереси забезпечення поваги до їх особистих свобод.
З урахуванням наведеного суд не може визнати обґрунтованими доводи сторони захисту відносно того, що тривалість перебування обвинувачених під вартою на даній стадії розгляду справи сама по собі є достатньою підставою для відмови в клопотанні прокурора та зміні запобіжного заходу.
Жодних інших обставин, які б спростовували правомірність подальшого тримання обвинувачених під вартою судом не встановлено, стороною захисту не доведено.
Відповідно, суд не може визнати обґрунтованими доводи захисників щодо відсутності підстав для подальшого тримання обвинувачених під вартою, оскільки вказані вище обставини в їх сукупності свідчать як про те, що ризики вчинення обвинуваченими вищезазначених дій, передбачених ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, не зменшились, так і про неможливість запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинувачених, на думку суду, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, свідків, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Підсумовуючи вищевикладене суд вважає клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 такими, що підлягають задоволенню та не вбачає підстав для задоволення клопотань захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_12 про зміну обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 запобіжного заходу на домашній арешт.
Що стосується клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт у нічний час, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 201 Кримінального процесуального кодексу України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.
Згідно з ч. 1 ст. 331 Кримінального процесуального кодексу України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Зміна чи скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений на інший - більш або менш суворий.
При цьому, зміна запобіжного заходу може полягати у зміні виду запобіжного заходу, скасуванні, зміні або покладенні додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 Кримінального процесуального кодексу України, чи у зміні способу виконання цих обов`язків.
Підставами для звернення з клопотанням про зміну запобіжного заходу є обставини, які або існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які не було відомо сторонам, або виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу. Такими підставами, наприклад, може бути суттєва зміна обставин, що їх було взято до уваги при обранні запобіжного заходу, а саме змінилася кваліфікація кримінального правопорушення, погіршився стан здоров`я обвинуваченого, змінився склад його родини чи утриманців, або майновий стан, інші обставини, які мають суттєве значення.
Як зазначалось судом вище, наразі продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, зокрема можливість переховування від суду, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Матеріали судового провадження містять докази про існування інших ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 , зокрема, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, у тому числі з метою уникнення кримінальної відповідальності, вчинити інше кримінальне правопорушення, які поряд із ризиком можливості переховуватися від органів досудового розслідування та суду теж залишається існувати та вірогідність його настання є досить високою.
Крім того, суд враховує, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні низки кримінальних правопорушень, серед яких є особливо тяжкі, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна, що вказує на підвищену суспільну небезпеку як самих діянь, так і особи обвинуваченого.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Між тим, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_8 інкримінується, поміж іншого, вчинення особливо тяжкого злочину проти власності за попередньою змовою групою осіб, в тому числі злочину, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, та спрямованого на заволодіння майном у великих розмірах, та поєднаного з проникненням у житло, на думку суду, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих.
При цьому, саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належного дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.
За таких обставин, суд не погоджується з доводами захисника обвинуваченого ОСОБА_8 щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.
Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому суд не може погодитись з обґрунтованістю доводів сторони захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, в т.ч. домашнього арешту в нічний час.
При цьому, суд вважає слушними доводи прокурора про те, що незважаючи на обрання обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на підставі ухвали слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 04.09.2019 року, йому було пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 189 КК України відносно слідчозаарештованого ОСОБА_20 та його батька ОСОБА_19 (кримінальне провадження № 0001141 від 16.01.2020).
Доводи сторони захисту про те, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше не судимий, має цивільну дружину та дитину, тобто має міцні соціальні зв`язки, в даному конкретному випадку недостатньо свідчать про належне виконання обвинуваченим своїх процесуальних прав та обов`язків в разі обрання щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.
Посилання захисника на стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 суд відхиляє, оскільки даних щодо неможливості застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я чи з інших підстав суду не надано.
Посилання захисника на те, що у випадку зміни обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу він буде працевлаштований на посаду охоронця відповідно до гарантійного листа Товариства з обмеженою відповідальністю «Мєзєнцев» № 403 від 02.12.2021 жодним чином не свідчить про те, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України наразі зменшились чи перестали існувати.
Посилання сторони захисту на те, що потерпілі ОСОБА_19 та ОСОБА_20 подали заяви про відсутність претензій до обвинуваченого ОСОБА_8 та відсутності незаконних дій відносно них безпосередньо ОСОБА_8 не можуть слугувати підставою для зміни обвинуваченому запобіжного заходу, оскільки показання потерпілого як процесуальне джерело доказів у справі повинні оцінюватись судом у сукупності з іншими доказами під час ухвалення вироку у кримінальному провадженні.
Інші доводи, які викладені у клопотанні захисника ОСОБА_11 та були наведені в ході судового розгляд , не зменшують доведених стороною обвинувачення ризиків, і не є підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора та обрання щодо обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, як про це просить сторона захисту.
Таким чином, оцінюючи ризиики, передбачені ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України у світлі факторів, пов`язаних з характером особи обвинуваченого ОСОБА_8 , суд вважає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_8 його процесуальних обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.
Стороною захисту на наведено переконливих доводів, які б давали підстави вважати зменшення ризиків до тієї межі, яка б дозволила суду дійти висновку про можливість змінити існуючий запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 , у тому числі і на домашній арешт.
Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що застосований захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_8 судом, на даному етапі, не встановлено та не доведено обвинуваченим ОСОБА_8 та його захисником.
Враховуючи наведене, з метою забезпечення виконання покладених на обвинувачених процесуальних обов`язків, попередження переховування від суду, суд на даній стадії судового провадження вважає за доцільне продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 на 60 днів та відмовляє у задоволенні клопотань захисників про зміну запобіжного заходу.
Керуючись ст. ст. 177, 178, 369-372, 392, 395 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -
УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 задовольнити.
Продовжити обвинуваченим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор (27)» на 60 днів - до 31.01.2022 року включно.
Відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_8 з тримання під вартою на домашній арешт.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.
Повний текст ухвали буде проголошено 07.12.2021 року о 15:20 год.

Суддя ОСОБА_1