Справа №766/3984/19
УХВАЛА

25.10.2021 року

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4

провівши відкрите судове засідання у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР 03.09.2018 року за № 0002512 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Радомишль Житомирської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України,-

встановив:

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, мотивуючи позицію тим, що заявлені ризики, які стали підставою для обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшилися, а також тяжкістю злочину, який йому інкримінується.

Обвинувачений заперечував проти продовження строку тримання під вартою, посилаючись на відсутність ризиків заявлених прокурором, просив обрати більш м`який запобіжний захід.

Заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

При цьому, за змістом ч.ч. 3, 4 ст. 199 КПК України суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що існують обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Суд вважає, що прокурор наполягаючи на продовженні строку тримання під вартою обвинуваченого, на обґрунтування своєї позиції не надав суду достатніх та переконливих доказів на підтвердження того, що ризики, заявлені на час прийняття рішення про обрання відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання від вартою, на даний час не зменшилися та існують обставини, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Обставин на підтвердження того, що з`явилися нові ризики, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, прокурором також не доведено.

В контексті ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Європейський суд неодноразово зазначав, що серйозність обвинувачення або суворість санкції інкримінованого злочину не можуть бути єдиною підставою для тримання особи під вартою, в тому числі бути виправданням тривалих період такого тримання.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року у справі №1-23/2003 запобіжний захід у вигляді взяття під варту не може бути застосований лише з мотиву тяжкості злочину, оскільки це суперечить Конституції України, відповідно до якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду (статті 29, 62 Конституції України).

Крім того, при вирішенні питання щодо доцільності строку тримання під вартою обвинуваченого суд враховує положення ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також рішення Європейського суду з прав людини у справі «Вергельський проти України», у п. 116 якого зазначено, що розумність тривалості провадження має оцінюватися у світлі конкретних обставин справи та з урахуванням таких критеріїв, як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів, у справі «Ткачов проти України», згідно п. 45 якого національні суди повинні в першу чергу забезпечувати, щоб у конкретній справі запобіжне ув`язнення обвинуваченого не перевищувало розумний строк, у справі «Летельє проти Франції», згідно п. 46 якого попереднє ув`язнення не може бути формою очікування обвинувального вироку.

При цьому ЄСПЛ зазначає, що відкладення розгляду справи самі по собі не суперечать чинному законодавству, але не може призводити до порушення права особи на судочинство в розумний строк (рішення ЄСПЛ у справі «Цимерман і Штайген проти Швейцарії»).

Вирішуючи вказане питання, суд бере до уваги у сукупності обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

Так, з матеріалів справи видно, що обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні нетяжких злочинів, перебував у розшуку, не працевлаштований, не має постійного місця проживання та міцних соціальних зв`язків, а тому існують ризики того, що він може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків.

Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_4 тримається під вартою тривалий час, з часу поміщення його під варту судове провадження не завершено на даний час не з його вини, він обвинувачується у вчиненні нетяжких злочинів.

Відповідно до ч. 1. ст. 179 КПК України, особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

З огляду на наведене та з урахуванням цілей п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, суд дійшов висновку про можливість та достатність для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, на даний час, змінити йому запобіжний захід на особисте зобов`язання з покладенням на нього обов`язків відповідно до положень ст. 194 КПК України.

Керуючись п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 176-178, 179, 183, 194, 195, 369, 376 КПК України, -

постановив:

У задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу увигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Застосувати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, строком до 25.12.2021 року включно, зобов`язавши його прибувати за кожною вимогою до суду.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на строк до 25.12.2021 року включно також наступні обов`язки:

- не відлучатися із м. Херсона без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

Попередити обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Негайно звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з - під варти.

Строк дії даної ухвали до 25.12.2021 року включно, по закінченню якого дана ухвала припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим, крім випадку його продовження у встановленому законом порядку.

Контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання покласти на прокурора.

Ухвала може бути оскаржена у визначеному КПК України апеляційному порядку.

СуддяОСОБА_1