У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022року
м. Київ
справа №601/2039/21
провадження № 51-547ск22
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 15 вересня 2021 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 03 листопада 2021 року і
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 15 вересня 2021 року застосовано до ОСОБА_5 за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 3 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 03 листопада 2021 року ухвалу місцевого суду залишено без змін.
Суд першої інстанції визнав доведеним, що 29 травня 2021 року приблизно о 02:00 ОСОБА_5 перебув за місцем свого проживання у буд. АДРЕСА_1 , зайшов до спальні своїх батьків, заліз на ліжко в момент, коли його батьки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 спали і наніс двома кухонними ножами одночасно один удар в ділянку грудної клітки ОСОБА_7 та один удар в ділянку грудної клітки ОСОБА_6 , від яких вони прокинулись та почали чинити йому опір, внаслідок чого останній став наносити численні хаотичні ножові удари по різних частинах тіла потерпілим. Через деякий час ОСОБА_5 самостійно припинив наносити удари потерпілим та викинув ножі на підлогу. Після цього потерпілі вийшли з будинку на подвір`я для поїздки в лікарню.
Продовжуючи свої протиправні дії, направлені на заподіяння смерті своїм батькам, ОСОБА_5 , перебуваючи на подвір`ї, підійшовши до матері ОСОБА_7 , наніс їй один удар ножем в область обличчя. В цей момент батько ОСОБА_6 , намагаючись припинити протиправні дії сина, наніс йому удар кулаком в голову, внаслідок чого ОСОБА_5 втратив рівновагу та впав на землю, однак надалі він підвівся та накинувся на свого батька, намагаючись нанести йому удари ножем по різних частинах тіла, але отримав супротив, а його мати в цей час вибігла на проїжджу частину дороги та почала кликати на допомогу. З метою припинення протиправної поведінки сина батько вибіг з двору на дорогу і почав тікати, однак останній наздогнав його на відстані близько 50 м від житлового господарства, повалив на землю, сів на живіт і намагався нанести удар ножем в голову. В цей час на крики потерпілого до них підбіг сусід ОСОБА_8 , який вибив з рук ОСОБА_5 ножа, відтягнув його від потерпілого ОСОБА_6 , повалив на землю, чим і припинив його протиправну поведінку.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, просить скасувати ухвали місцевого та апеляційного судів і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Зазначає, що він не згоден з ухвалою апеляційного суду від 15 вересня 2021 року в частині виду призначеного примусового заходу медичного характеру, а саме з госпіталізацією ОСОБА_5 до психіатричного закладу із суворим наглядом. Стверджує, що судом апеляційної інстанції порушено вимоги п. 3 ч. 2 ст. 332 КПК, оскільки, на його думку, висновок експерта з приводу захворювання ОСОБА_5 викликає інші обґрунтовані сумніви в його правильності. При цьому, посилається на відповідь, надану КНП «Буданівський обласний заклад з надання психіатричної експертизи» ТОР №621 від 08 жовтня 2021 року щодо покращення стану здоров`я ОСОБА_5 . Вказує на те, що застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядомдо ОСОБА_5 не відповідає характеру та тяжкості захворювання, а також тяжкості вчиненого діяння. Вважає, що апеляційним судом не враховано висновку, викладеного у постанові Касаційного кримінального суду від 21 квітня 2021 року (справа №712/48/15-к) та практики Європейського суду з прав людини.
Мотиви Суду
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги, додані до неї судові рішення та дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки ч. 3 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК, в стані неосудності.
Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта від 21 липня 2021 року № 89 ОСОБА_5 під час інкримінованих дій страждав хронічним психічним захворюванням у формі параноїдної шизофринії, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а також й на даний час ОСОБА_5 страждає цим психічним захворюванням, не може усвідомлювати своїх дій та керувати ними.
Таким чином, судом першої інстанції з урахуванням цього висновку було правильно констатовано, що ОСОБА_5 вчинив суспільно небезпечне діяння у стані неосудності.
Виходячи із ст. 93 КК, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані до осіб, які вчинили суспільно небезпечні діяння у стані неосудності.
Під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру на підставі п. 5 ч. 1 ст. 513 КПК суд вирішує, чи слід застосовувати до особи такі заходи та визначати їх вид.
Згідно з ч. 1 ст. 94 КК обраннясудом певного виду примусового заходу медичного характеру залежить від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб.
Відповідно до ч. 5 ст. 94 КК щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у психіатричному закладі, суд може застосувати госпіталізацію до психіатричного закладу із суворим наглядом.
Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що ОСОБА_5 за своїм психічним станом та характером вчиненого ним суспільно небезпечного діяння,передбаченого ч. 3 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК, становить небезпеку для суспільства та відповідно до вимог ч. 5 ст. 94 КК потребує госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.
Що стосується доводів захисника про те, що судом апеляційної інстанції порушено вимоги п. 3 ч. 2 ст. 332 КПК, оскільки, на його думку, висновок експерта з приводу захворювання ОСОБА_5 викликає інші обґрунтовані сумніви в його правильності, то вони є безпідставними з огляду на таке.
Суд має право ухвалою доручити проведення експертизи відповідно до ч. 2 ст. 332 КПК лише у конкретних випадках. Цих випадків апеляційним судом не було встановлено.
Як слідує з рішення апеляційного суду, то дослідивши висновок судово-психіатричного експерта від 21 липня 2021 року №89, у суду не було підстав сумніватися у його достовірності, оскільки він був складений комісією лікарів психіатрів вищої категорії з достатнім стажем судовопсихіатричної експертизи.
Фактично захисник покликається на відповідь, надану на адвокатський запит, КНП «Буданівський обласний заклад з надання психіатричної експертизи» від 08 жовтня 2021 року ТОР №621 і вказує, що стан здоров`я ОСОБА_5 суттєво покращився. Цей висновок стороною захисту було отримано через невеликий проміжок часу після прийняття судом першої інстанції ухвали про застосування до ОСОБА_5 примусових заходів медичного характеру від 15 вересня 2021 року.
Суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що ця відповідь має лише інформаційний характер щодо перебування ОСОБА_5 у цій установі, проте не підтверджує його видужання та відсутність потреби у застосуванні щодо нього примусових заходів медичного характеру.
Як матеріальним, так і процесуальним кримінальним законодавством визначено алгоритм і підстави для зміни або припинення застосування примусових заходів медичного характеру. Фактично саме таке питання й ставить сторона захисту у цьому провадженні, вказуючи на зміну психічного стану здоров`я ОСОБА_5 .
Згідно з ч. 1 ст. 95 КК та ч. 3 ст. 514 КПК розгляд питання про продовження, зміну або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), який надає особі психіатричну допомогу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів. Розгляд питання про зміну або припинення застосування примусових заходів медичного характеру може здійснюватися судом також за заявою особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, її захисника або законного представника у разі, якщо така особа за станом свого здоров`я не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) чи керувати ними, в тому числі не може усвідомлено подати до суду відповідну заяву. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів закладу, в якому особі надається психіатрична допомога, або, у разі наявності, висновок обраного нею незалежного лікаря-психіатра.
Частиною 2 ст. 95 КК встановлено, що особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення або про зміну застосування такого заходу.

Особи, до яких застосовуються примусові заходи медичного характеру, мають право звертатися до суду із заявою про зміну або припинення застосування примусових заходів медичного характеру не частіше одного разу на 6 місяців та незалежно від того, чи розглядалося судом це питання в зазначений період.

Таким чином, сторона захисту не позбавлена процесуальної можливості звернутися відповідно до зазначених положень кримінального та кримінального процесуального кодексів і порушити питання про продовження, зміну або припинення застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_5 . На таку процесуальну можливість правильно звернув увагу й суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
Колегія суддів вважає, що у цьому провадженні судами попередніх інстанцій не було допущено істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, як про це вказує сторона захисту.
Аргументи захисника щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого Суд відхиляє.
Відповідно до ст. 51 КК примусові заходи медичного характеру не входять до системи покарань, відтак вони не є видами покарання, а є заходами кримінально правового характеру.
Порядок застосування цих заходів свідчить про відсутність у них карального потенціалу і вони не переслідують мети кари за вчинене, а основне їх призначення вбачається в усуненні умов, що сприяли вчиненню суспільно небезпечного діяння.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає прийняті судами першої та апеляційної інстанцій рішення правильними та приходить до висновку про те, що суди при вирішенні питання про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом щодо ОСОБА_5 не допустили істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, а тому з мотивів, наведених у касаційній скарзі захисника, підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає.
Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
За таких обставин, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 15 вересня 2021 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 03 листопада 2021 року.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3