ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 653/2313/21 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/157/22 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 286 КК України
В И Р О К
і м е н е м У к р а ї н и
03 лютого 2022 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі :

головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні кримінальне провадження №0000257 за апеляційною скаргою прокурора у провадженні ОСОБА_9 на вирок Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 27.10.2021 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :
Вказаним вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Смушкіно Красноперекопського району АР Крим, громадянина України, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 1 ст.286 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку - 1 рік.
На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язано обвинуваченого ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Запобіжний захід не обирався.
Вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

Суд встановив, що 28.10. 2020р. біля 21.00 години ОСОБА_7 керуючи автомобілем ЗАЗ 1102 реєстраційний номер НОМЕР_1 , технічний стан якого дозволяв утримувати його в обраному напрямку руху, знижувати швидкість до повної зупинки та не мав несправностей, які могли б обумовити втрату управлінням автомобілем, рухаючись по вулиці Миру с. Першопокровка Нижньосірогозького району Херсонської області в порушення вимог ПДР, затверджених постановою КМУ 10.10.2001р. №1306, а саме п.п.2.3 для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п.п. 12.1 під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух, та безпечно керувати ним, не обравши безпечної швидкості руху, відволікшись, допустив необачність, що призвело до втрати керованості транспортним засобом та з`їзду з проїжджої частини за її межі з подальшим контактуванням з зеленими насадженнями.
Внаслідок вказаних подій пасажир автомобілю ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого травматичного перелому стегневої кістки зі зміщенням, які у відповідності до висновку судово-медичної експертизи № 13 від 07.07.2021р. відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я.
Вказані наслідки знаходяться в прямому причинному зв`язку з грубим порушенням п.п.2.3 "б", 12.1 ПДР України з боку водія ОСОБА_7 .

Суд кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Доводи та вимоги апеляційної скарги

В апеляційній скарзі прокурор вказує на незаконність вироку у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості.

В обґрунтування доводів скарги указав на те, що суд, призначивши обвинуваченому ОСОБА_7 основне та додаткове покарання, звільнив останнього від відбування даних покарань з випробуванням, чим неправильно застосував положення ст.75 КК України, які можуть бути застосовані лише щодо основного покарання. Просив вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст.286 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік та на підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в 1 рік.

Мотиви суду

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

-прокурора, яка апеляційну скаргу прокурора у провадженні підтримала та просила її задовольнити;

-обвинуваченого та потерпілого, які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора;

-вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з огляду на таке.

Висновки суду першої інстанції в частині обставин вчинення кримінального правопорушення, доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій учасниками судового розгляду не оспорюються, підстав для виходу за межі апеляційної скарги в порядку ч.2 ст. 404 КПК України колегія суддів не вбачає.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора в частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що проявилося у необґрунтованому звільненні ОСОБА_7 від відбування призначеного додаткового покарання з випробуванням, колегія суддів вважає їх переконливими та такими, які ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та вимогах кримінального закону.

Відповідно до положень ч.1 ст. 75 КК України (у редакції закону, що діяла на час вчинення кримінального правопорушення), якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання зокрема у виді обмеження волі, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Зі змісту положень ст.75 КК України вбачається те, що звільнення від відбування покарання може застосовуватись лише щодо тих покарань, які перелічені в ст. 75 КК України, тобто таке рішення може бути ухвалене лише щодо основного покарання. Звільнення від відбування призначеного додаткового покарання за цією нормою закону не допускається.

Між тим, як вбачається з вироку, призначивши ОСОБА_7 основне покарання у виді обмеження волі та додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд, на підставі ст. 75 КК України звільнив обвинуваченого від відбування покарання із випробуванням. Формулювання звільнення обвинуваченого від відбування покарання із випробуванням, яке було застосоване судом у вироку, дає підстави стверджувати, що ОСОБА_7 був звільнений як від основного, так і від додаткового покарання, що вказує на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Таким чином, місцевий суд, звільнивши обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування основного та додаткового покарання, допустив неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, що відповідно до п.2, 4 ч. 1 ст. 420 КПК України є підставою для скасування вироку та ухвалення судом апеляційної інстанції нового вироку.

Керуючись ст.ст. 404, 407, п. 4 ч. 1 ст. 409, ст. 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 27.10.2021 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити у цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 за ч. 1 ст.286 КК України призначити покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в 1 (один) рік.

На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
В решті вирок залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3