Справа № 455/1546/19
Провадження № 1-кп/452/79/2022
УХВАЛА
Іменем України

04 лютого 2022 року м. Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючої - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

її представника адвоката ОСОБА_5 ,

особи, щодо якої розглядається клопотання ОСОБА_6 ,

законного представника неповнолітнього ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

представника цивільного відповідача ОСОБА_9 ,

цивільних відповідачів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

представника служби у справах дітей Самбірської міської ради ОСОБА_12 ,
представника органу ювенальної превенції Самбірського РВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Самборі Львівської області клопотання заступника начальника СВ Старосамбірського відділення поліції Самбірського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_14 , про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні № 0000376, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.09.2019 року відносно неповнолітнього,-
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , із загальною середньою освітою, учня 11-го курсу денної форми навчання Погірцівського вищого професійного училища, непрацюючого, раніше несудимого,
- за вчинення суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До Самбірського міськрайонного суду Львівської області надійшло клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_6 у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.
Судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_6 02.06.2019 року, приблизно о 19 год.
50 хв., керуючи автомобілем марки «ВАЗ-2111» світлокоричневого кольору з реєстраційним номером НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу зареєстрований на ОСОБА_15 , рухаючись по автодорозі сполученням «Самбір - Скелівка - Хирів - Нижанковичі» в напрямку с. Скелівка, а саме, проїжджаючи ділянку вказаної дороги в
с. Гуманець Старосамбірського району Львівської області, поблизу автобусної зупинки № 1, будучи зобов`язаним у відповідності до вимог Правил дорожнього руху України (надалі Правил), затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (з подальшими змінами та доповненнями) знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, зокрема враховувати під час вибору швидкості сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністюперешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху, бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, грубо порушив вимоги Розділу 1 п. п. 1.5 («дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»), п. 1.10. в частині визначення термінів «небезпека для руху» - зміна дорожньої обстановки (у тому числі поява рухомого об`єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу чи: перетинає її) або технічного стану транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитися: окремим випадком небезпеки для руху є рух у межах смуги транспортного засобу, іншого транспортного засобу назустріч загальному потоку; «перешкода для руху» - нерухомий об`єкт у межах смуги руху транспортного засобу або об`єкт, що рухається попутно в межах цієї смуги (за винятком транспортного засобу, що рухається назустріч загальному потоку транспортних засобів) і змушує водія маневрувати або зменшувати швидкість аж до зупинки транспортного засобу; Розділу 2 п. 2.3 підпункт «Д» («для забезпечення безпеки дорожнього руху, водій зобов`язаний: не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху»); Розділу 10 п. 10.1 («Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.») Правил, допустив їх грубе порушення та будучи особою, яка керує транспортним засобом, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, що виразилося в тому, що неповнолітній водій транспортного засобу ОСОБА_6 , не маючи посвідчення водія транспортного засобу та відповідних навиків керування автомобілем, при наближенні до нерегульованого перехрестя нерівнозначних доріг, перед початком зміни напрямку свого руху, завчасно не переконався у безпечності виконання маневру повороту ліворуч та не увімкнувши завчасно покажчик повороту ліворуч і розпочавши виконувати маневр повороту ліворуч, раптово виїхав на зустрічну смугу руху, чим створив небезпеку для виконання маневру обгону водію автомобіля марки «Вольксваген Т5» з реєстраційним номером « НОМЕР_2 » ОСОБА_16 , який, проїжджаючи вказане перехрестя доріг, з метою уникнення зіткнення із вище вказаним попутним автомобілем, виконав маневр об`їзду перешкоди ліворуч, а пізніше маневр об`їзду перешкоди праворуч, однак внаслідок занадто великої швидкості руху автомобіля марки «Вольксваген Т5» з реєстраційним номером
« НОМЕР_2 », останній не справився з керуванням транспортним засобом та виїхав за межі проїжджої частини автодороги на праве в напрямку його руху ґрунтове узбіччя, де вчинив наїзд на перешкоду у вигляді стовбура дерева, внаслідок чого допустив перекидання керованого ним автомобіля.
Внаслідок грубого порушення водієм транспортного засобу неповнолітнім ОСОБА_6 Правил дорожнього руху України, ОСОБА_4 , яка в момент виникнення вказаної дорожньо - транспортної пригоди знаходилася на передньому сидінні пасажира в салоні автомобіля марки «Вольксваген Т5» з реєстраційним номером НОМЕР_2 , отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому обидвох кісток лівого передпліччя зі зміщенням кісткових фрагментів та закритого перелому діалізу правої стегнової кістки з локалізацією в нижній третині зі зміщенням фрагментів, які згідно висновку судово-медичної експертизи, відносяться до середнього ступеня тяжкості по ознаці довготривалого розладу здоров`я.
Таким чином, неповнолітній ОСОБА_6 скоїв суспільно - небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження).
Допитаний у судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_6 свою вину у вчиненні вищевказаного суспільно - небезпечного діяння визнав, підтвердив вище викладені обставини, у вчиненому розкаявся, пояснив, що не побачив автомобіля, який його обганяв.
Під час проведення слідчого експерименту з його участю даний автомобіль побачив на значній віддалі, так як був уважний і зосереджений.

Пред`явленого до нього потерпілою ОСОБА_17 цивільного позову не визнав, мотивуючи тим, що в позасудовому порядку батьки добровільно відшкодували заподіяну майнову шкоду.
Окрім зізнавальних в судовому засіданні показань неповнолітнього ОСОБА_6 , його вина підтверджується іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Так, потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні показала, що дорожньо - транспортна пригода (надалі ДТП ) мала місце 02 червня 2019 року приблизно біля 20 ї години, в
с. Гуманець Старосамбірського району Львівської області біля місцевої автобусної зупинки, коли вона з чоловіком ОСОБА_16 їхала в автомобілі «Вольксваген Т5» з реєстраційним номером
НОМЕР_2 у якості пасажира на передньому сидінні. Неповнолітній ОСОБА_6 на нерегульованому перехрестку виїхав на автомобілі на зустрічну смугу руху. З метою уникнути наїзду чоловік ОСОБА_16 різко звернув праворуч на грунтову дорогу, наїхав на стовбур дерева і автомобіль перекинувся. В результаті ДП вона отримала значні тілесні ушкодження у вигляді перелому обидвох кісток лівого передпліччя зі зміщенням кісткових фрагментів та закритого перелому діалізу правої стегнової кістки з локалізацією в нижній третині зі зміщенням фрагментів, з приводу чого тривалий час лікувалася, на що витратила значні кошти, що підтверджується письмовими доказами. Повністю кошти на її лікування давав чоловік
ОСОБА_16 . Стан її здоров`я продовжує залишається незадовільним.
Підтримала свій позов, пред`явлений до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про стягнення солідарно заподіяної моральної шкоди в загальній сумі 200 000 грн., посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просить його задовольнити. Пояснила, що цивільними відповідачами частково в позасудовому порядку відшкодовано заподіяну їй шкоду в сумі 1450 доларів США. Цих коштів не вистачає на лікування.
Не заперечує щодо задоволення клопотання про застосування до неповнолітнього ОСОБА_6 примусових заходів виховного характеру.
Представник потерпілої ОСОБА_5 вважає позовні вимоги підставними. Не заперечує проти задоволення клопотання про застосування щодо ОСОБА_6 примусових заходів виховного характеру.
Допитаний у якості свідка. чоловік потерпілої ОСОБА_16 показав, що 02.06.2019 року приблизно о 20 год. разом з дружиною ОСОБА_4 - потерпілою по справі, на власному автомобілі марки «Вольксваген Т5» з реєстраційним номером НОМЕР_2 рухався в с. Чаплі Старосамбірського району. Спереду нього рухався автомобіль марки ВАЗ-2111, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який він вирішив обігнати. Коли наздогнав даний транспортний засіб, водій різко повернув вліво. З метою уникнути наїзду, він різко повернув вправо і наїхав на обочині на стовбур дерева. Його дружина, яка знаходилась в салоні автомобіля у якості пасажира на передньому сидінні, отримала значні тілесні ушкодження. Довго лікувалася, на що були ним витрачені значні кошти.
Показав, що цивільні відповідачі частково відшкодували ці витрати в розмірі 1450 доларів США, про що він засвідчив письмовою розпискою.
Допитаний у якості свідка син потерпілої ОСОБА_18 підтвердив факт заподіяння тілесних ушкоджень внаслідок ДТП його матері ОСОБА_4 , внаслідок чого його батьком ОСОБА_16 були витрачені значні кошти на її лікування.
Законний представник неповнолітнього ОСОБА_6 - ОСОБА_7 повідомила, що син розкаюється у вчиненому, однак вважає, що у даній ДТП є вина і чоловіка потерпілої
ОСОБА_16 . Не заперечила щодо застосування до її неповнолітнього сина
ОСОБА_6 примусового заходу виховного характеру у виді передачі його під її нагляд.
Пред`явленого до неї потерпілою ОСОБА_4 цивільного позову про відшкодування майнової шкоди не визнала. Пояснила, що в позасудовому порядку потерпілій відшкодовано майнову шкоду в сумі1450 доларів США.
Цивільні відповідачі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , пред`явленого до них потерпілою ОСОБА_4 цивільного позову не визнали, посилаючись на його безпідставність.

Пояснили, що неповнолітній ОСОБА_6 без їхнього відома взяв автомобіль марки ВАЗ-2111, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не маючи посвідчення водія на керування транспортним засобом.

Факт вчинення ОСОБА_6 суспільно - небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки
ч. 1 ст. 286 КК України, підтверджується дослідженими в судовому засіданні наступними доказами:
- даними допиту потерпілої ОСОБА_4 , яка підтвердила обставини ДТП, під час якої вона отримала середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження;
- протоколом огляду місця ДТП від 02.06.2019 року з доданою до нього схемою ДТП, з яких убачається, що ДТП мала місце 02.06.2019 року на автодорозі сполученням «Самбір - Скелівка - Хирів - Нижанковичі» в напрямку с. Скелівка, під час якої автомобіль «Вольксваген Т5» з реєстраційним номером « НОМЕР_2 », який належить ОСОБА_16 , виїхав за межі проїжджої частини автодороги на праве в напрямку його руху ґрунтове узбіччя, де вчинив наїзд на перешкоду у вигляді стовбура дерева, внаслідок чого допустив перекидання керованого ним автомобіля;
- висновком судової авто-технічної експертизи від 25.06.2019 року за № 1/690, з якого відомо, що:
1. На момент огляду робоча гальмівна система досліджуваного автомобіля марки «Volkswagen Т5» р.н. НОМЕР_2 знаходиться в працездатному стані та може виконувати функції передбачені конструкцією;
2. На момент огляду система рульового керування досліджуваного автомобіля марки «VolkswagenТ5» р.н. НОМЕР_2 знаходиться в несправному стані, по причині обмеження кута повороту керованих коліс внаслідок затискання переднього правого колеса деформованими елементами кузова та зміщення його в напрямку з переду до заду, пошкодження рульового колеса по причині спрацювання подушки безпеки «AirBag» та пошкодження бачка гідро підсилювача керма;
3. Пошкодження рульової системи досліджуваного автомобіля марки «Volkswagen Т5»
р.н. НОМЕР_2 виникли під час ДТП.
- протоколом слідчого експерименту від 02.08.2019 року, з участю ОСОБА_6 , його законного представника ОСОБА_10 , під час якого ОСОБА_6 показав та розказав, як і прияких обставинах сталося ДТП;
- висновком судової авто-технічної експертизи від 22.08.2019 року за №1/691, згідно якого:
1. В механізмі розвитку даної автопригоди, який запропонований водієм ОСОБА_16 немає таких вихідних параметрів, які би дали підстави вважати, що покази цього водія відносно механізму настання даного зіткнення можуть бути технічно неспроможними (детальніше дивитися дослідницьку частину даного висновку);
2. Так як видимість елементів дороги (загальна видимість) в умовах місця пригоди обмежена не була, то питання щодо відповідності обраної водієм ОСОБА_16 швидкості руху керованого ним автомобіля допустимій за умов видимості дороги, позбавлене технічного змісту;
3. В умовах розвитку даної дорожньо-транспортної пригоди, водій автомобіля «Volkswagen Т5» р.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_16 під час руху в юзовому стані погасив частину дійсної швидкості в 81... 88 км/год. (детальніше див. дослідницьку частину даного висновку);
4. В даній дорожній ситуації, водій автомобіля «Volkswagen Т5» р.н.з. НОМЕР_3
ОСОБА_16 повинен був керуватись технічними вимогами п.п. п.п. 12.3. і а 14.6. а), чинних ПДР (детальніше див. дослідницьку частину даного висновку);
5. В даній дорожній ситуації, водій автомобіля «ВАЗ-2111» р.н.з. НОМЕР_4 ОСОБА_6 повинен був керуватись технічними вимогами п. 10.1. чинних ПДР (детальніше див. дослідницьку частину даного висновку);
6. В умовах розвитку даної дорожньої ситуації, технічна можливість уникнення даної автопригоди водієм автомобіля «Volkswagen Т5» р.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_16 , визначалась виконанням ним технічних вимог п.п. 12.3. та І4.6.а.) чинних ПДР, для дотримання яких завад технічного характеру у нього не було;
7. В даній дорожній ситуації, дії водія ОСОБА_16 не відповідали технічним вимогам
п.п. 12.3. та 14.6.а), чинних ПДР;
8. В умовах розвитку даної автопригоди, дії водія автомобіля «ВАЗ-2111» р.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 обумовили небезпеку для руху і тому являють собою необхідні умови виникнення дорожньо-транспортної пригоди, а дії водія автомобіля «Volkswagen Т5» р.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_16 , який мав технічну можливість зупинитись до перехрестя, виступають її достатніми умовами;
- висновком судово-медичної експертизи від 08.08.2019 року за № 77, зі змісту якого убачається, що ОСОБА_4 , яка в момент виникнення вказаної дорожньо- транспортної пригоди знаходилася на передньому сидінні пасажира в салоні автомобіля марки «Вольксваген Т5» з реєстраційним номером « НОМЕР_2 », отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому обидвох кісток лівого передпліччя зі зміщенням кісткових фрагментів та закритого перелому діалізу правої стегнової кістки з локалізацією в нижній третині зі зміщенням фрагментів, які згідно висновку судово-медичної експертизи, відносяться до середнього ступеня тяжкості по ознаці довготривалого розладу здоров`я;
- згідно ухвали Самбірського міськрайонного суду від 14 листопада 2019 року, постановленої у справі № 455/1393/19, провадження 1-кп/452/469/2019, ОСОБА_16 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілою на підставі с. 46 КК України, а провадження у справі закрито.
В матеріалах справи міститься розписка від ОСОБА_7 , згідно якої вона передала
1450 доларів США ОСОБА_16 на лікування його дружини.
Із копії паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм № НОМЕР_5 , орган видачі 4634 від 21.03.2018 року, убачається, що ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: с. Дубрівка, Самбірський район, Львівська область. На даний час йому виповнилося 18 років.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру, посилаючись на те, що на момент дорожньо транспортної події ОСОБА_6 був неповнолітнім. На даний час йому виповнилося 18 років. Примусові заходи виховного характеру застосовуються лише до осіб, яким не виповнилося 16 років. Пред`явлений потерпілою позов про відшкодування заподіяної шкоди просила залишити без розгляду.
Представник цивільного відповідача ОСОБА_9 не заперечив щодо заявленого клопотання прокурора про відмову у застосуванні примусових заходів виховного характеру і залишення позову без розгляду у відповідності до ст. 128 КПК України.
Інші учасники не заперечили щодо заявленого прокурором клопотання про відмову у задоволенні клопотання про застосування до неповнолітнього ОСОБА_6 примусових заходів виховного характеру.
Захисник ОСОБА_8 пояснила, що судом не доведена вина неповнолітнього у скоєнні суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки ч. 1 ст. 286 КК України.
Цивільний позов просила залишити без розгляду.
Заслухавшидумку учасників провадження, дослідивши докази, суд дійшов наступного висновку.
Суд погоджується з кваліфікацією дій неповнолітнього ОСОБА_6 у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, тобто, у порушенні Правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Відповідно до ч.1 ст. 22 КК України кримінальній відповідальностіза вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, підлягають особи, яким до вчинення кримінального правопорушення виповнилося шістнадцять років.
Згідно ст. 498 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
Проаналізувавши викладені вище докази в сукупності, враховуючи їх достатність і допустимість, суд вважає, що дійсно мало місце суспільно небезпечне діяння, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілійсередньої тяжкості тілесні ушкодження.

Зазначене суспільно небезпечне діяння скоєне ОСОБА_6 у 15-річному віці - до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння, та підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Разом з тим клопотання про застосування до ОСОБА_6 примусових заходів виховного характеру не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.97 КК України, примусові заходи виховного характеру, передбачені ч.2 ст.105 КК України, суд застосовує до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього кодексу.

Частина 2 ст.105 КК України передбачає застосування примусових заходів виховного характеру саме до неповнолітнього.

Як у бачається з п. 3 ч. 1 ст.501 КПК України, під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує питання чи слід застосувати до неповнолітнього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

Виходячи зі змісту ст.ст. 97, 105 КК України, ст.ст. 498, 501 КПК України, примусовий захід виховного характеру є специфічним заходом, який застосовується лише до неповнолітнього. Тобто, примусові заходи виховного характеру, передбачені законом України про кримінальну відповідальність, застосовуються не лише за умови вчинення особою, яка після досягнення

11 - річного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, а якщо під час постановлення ухвали щодо застосування таких заходів, особа перебувала у неповнолітньому віці.

Однак, на момент розгляду клопотання судом ОСОБА_6 досяг повноліття, що, в свою чергу, виключає можливість застосування до нього примусових заходів виховного характеру.

За змістом ч. 2 ст. 128 КПК України, цивільний позов може бути пред`явлено до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Отже, з норм КПК України убачається, що цивільний позов може бути пред`явлений у кримінальних провадженнях щодо застосування примусових заходів виховного характеру лише стосовно осіб, які вже досягли віку, з якого настає кримінальна відповідальність, оскільки такі особи (віком від 14 до 16 років) можуть бути підозрюваними/обвинуваченими у певній категорії справ (є суб`єктами злочину). Натомість, можливість пред`явлення цивільного позову у кримінальних провадженнях щодо застосування заходів виховного характеру стосовно малолітніх осіб, які не досягли віку, з якого настає кримінальна відповідальність (від 11 років до 14/16 років), не передбаченазаконодавцем.

Як убачається з п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру», згідно якого цивільний позов про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок учинення злочину чи суспільно небезпечного діяння, у справі про застосування примусового заходу виховного характеру суд не вирішує (він має бути розглянутий у порядку цивільного судочинства).
Верховний суд у постанові від 15 березня 2018 року у справі № 390/1488/17 зазначає «доводи потерпілого про порушення його прав на відшкодування моральної та матеріальної шкоди з неповнолітнього є безпідставними, оскільки, зі змісту ст. 501 КПК убачається, що цивільний позов про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок учинення злочину чи суспільно небезпечного діяння, у справі про застосування примусового заходу виховного характеру суд не вирішує, а він має бути розглянутий у порядку цивільного судочинства.
За таких обставин суд приходить до висновку про залишення цивільного позову без розгляду, роз`яснивши потерпілій, що з таким позовом вона вправі звернутися в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.97, 105 КК України, ст.ст. 498, 500-501 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У клопотанні про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні № 0000376 від 27.09.2019 року відносно ОСОБА_6 за вчинення суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, відмовити у зв`язку із досягненням ОСОБА_6 на час постановлення ухвали повноліття.
Цивільний позов ОСОБА_4 про стягнення солідарно з ОСОБА_6 та його батьків ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , які діють в його інтересах, а також ОСОБА_11 , на її користь моральну шкоду в розмірі 200 000 (двісті тисяч) грн. залишити без розгляду.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Самбірський міськрайонний суд Львівської області протягом семи днів з дня її оголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні ухвали після постановлення ухвали апеляційним судом.
Повний текст ухвали складено та оголошено 09 лютого 2022 року.

Суддя