ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/506021 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11/818/1144/21 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: Продовження строку тримання під вартою
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора від якого надійшла заява про розгляд справи без нього, з участю обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові дану справу за апеляційною скаргою обвинуваченого на ухвалу Фрунзенського районного суду м.Харкова від 09.12.2021 року,-
В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною ухвалою, окрім інших, продовжено дію запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою до 04.02.2022 року, включно.

Приймаючи таке рішення суд першої інстанції обґрунтував його тим, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти ризикам, передбаченим п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та змінити міру запобіжного заходу не пов`язану з триманням під вартою.

В апеляційній скарзі вказує, що тривалий час утримується в умовах СІЗО, а саме 17 місяців. Вважає, що прокурор не мав права ініціювати питання продовження строку тримання під вартою не маючи для цього достатньо підстав. Вказує, що ні в клопотання ні в оскаржуваній ухвалі не вирішувалось питання про можливість застосування іншого запобіжного заходу.

Вважає, що з першого дня його затримання, працівниками правоохоронних органів фальсифікувались матеріали кримінального провадження та грубо порушувались вимоги КПК України. Протягом тримання під вартою загострилися хронічні захворювання, та протягом 10 місяців з боку ДУ «Харківський слідчий ізолятор №27» не було вжито належних медичних заходів.

Позиція учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений та його захисник підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити в повному обсязі.

Прокурор до початку судового розгляду подав заяву про розгляд вказаної апеляційної скарги без його участі де також заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинувачення.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого та його захисника, позицію прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п. 1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.
Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187, ст.257 КК України, які є особливо тяжкими злочинами, за які передбачено покарання до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, на що обґрунтовано послався суд в своєму рішенні.
Також колегія суддів бере до уваги, що ОСОБА_6 , не одружений, на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей не має, офіційно не працює. Матеріали провадження також містять відомості про те, що раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 142 КК України ( в ред. 1960 р), в силу ст. 89 КК України не судимий, частина викрадених коштів та засоби, що використовувалися для вчинення злочину не знайдені, особи, в групі з якими вчинявся злочин, не встановлені.
Відповідно до клопотання прокурора, обвинувачений обізнаний про місце роботи потерпілого та місця проживання свідків, які є колом його спілкування.
Вказані обставини свідчать про реальну можливість настання ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобігти яким неможливо шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, враховуючи серйозність пред`явленого обвинувачення, причетності до злочинів інших осіб. При цьому апеляційний суд враховує, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Надаючи оцінку настання ризиків, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.
Викладене доводить, що суд першої інстанції обґрунтовано встановив наявні ризики, передбачені п.1,3,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України.
Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Враховуючи фактичні обставини злочинів, які інкримінуються ОСОБА_6 , а саме організація озброєної банди з метою нападу на окремих осіб, а також участь у такій банді та у вчинюваному нею нападі, а також напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаний з проникненням до приміщення, спрямований на заволодіння майном в особливо великих розмірах, вчинений організованою групою, що на думку колегії суддів свідчить про наявний у цьому кримінальному провадженні суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства та потерпілих.
При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.
За таких обставин, посилання апелянта на недоведеності існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків, передбачених п. 1,3,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.
Заслуговують на увагу апеляційні доводи ОСОБА_6 щодо стану його здоров`я. Відповідно до довідки від 12.04.2021 року в.о. завідувача медичної частини № 27 ОСОБА_6 прибув до ДУ «Харківський слідчий ізолятор» 07.09.2020 року, був оглянутий, на час огляду скарг не було, загальний стан здоров`я задовільний. За час перебування в установі знаходиться на диспансерному обліку лікарів медичної частини. Приймає амбулаторне лікування. 15.03.2021 року був оглянутий лікарем-хірургом, яким рекомендовано зняття металопластикової конструкції і повторна операція у плановому порядку. Станом на час складання довідки стан здоров`я ОСОБА_6 задовільний. При цьому надані обвинуваченим фотокопії документів не містять висновку щодо неможливості перебування обвинуваченого в умовах слідчого ізолятора. Крім того медична допомога, як вбачається з відповідей, ОСОБА_6 надавалася установою, де він утримується. Щодо огляду 15.03.2021 року, то згідно письмової відповіді в.о. завідувача медичної частини № 27 лікарем рекомендована повторна операція в плановому порядку.
Разом з тим, враховуючи, що обвинувачений скаржиться на незадовільний стан свого здоров`я, колегія суддів вважає необхідним зобов`язати адміністрацію медичної частини ДУ «Харківський слідчий ізолятор» провести обстеження обвинуваченого ОСОБА_6 з участю відповідних спеціалістів - лікарів та у разі необхідності надати йому лікування.
З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики встановленні під час обрання запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_6 його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 та відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги обвинуваченого.

Керуючись ч.2 ст.376, ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426, ч.4 ст.422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :
Ухвалу Фрунзенського районного суду м.Харкова від 09.12.2021 року, в частині задоволення клопотання прокурора та про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 04.02.2022 року, включно, щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Зобов`язати адміністрацію медичної частини ДУ «Харківський слідчий ізолятор» провести обстеження обвинуваченого ОСОБА_6 з участю відповідних спеціалістів-лікарів та у разі необхідності надати йому необхідне лікування.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ ____________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4