ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/128/21 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/391/22 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
з секретарем - ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Червонозаводського районного суду м.Харкова від 26 квітня 2021 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, українця, громадянина України, не одруженого, зі слів маючого дитину - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого неофіційно підсобником, з середньою освітою, фактично проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 27.05.2013 Жовтневим районним судом м.Харкова за ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч. 1 ст. 304, ч. 2 ст. 187, ст. 69, ст. 70 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі;
- 20.01.2016 Жовтневим районним судом м.Харкова за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі,
- 02.06.2016 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 10.08.2020 року по відбуттю строку покарання,
визнано винним та засуджено за ч. 3 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Згідно вироку, ОСОБА_8 визнано винним у тому, що 30.10.2020, приблизно о 16:00, ОСОБА_8 , перебуваючи, за адресою: АДРЕСА_2 , діючи з корисливих мотивів та метою особистого незаконного збагачення за рахунок чужого майна, повторно, шляхом пошкодження петлі для навісного запираючого механізму на вхідних дверях проник до гаражу, який розташований за вищевказаною адресою, де скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з приміщення вказаного гаражу таємно підготував для викрадення дриль ТМ «FERM» модель «FKB-850/2», вартість якої становить 385грн., та 3 банки з консервацією, які не становлять матеріальної цінності, однак був помічений в цей момент власником гаража, ОСОБА_10 , після чого намагався втекти з місця вчинення злочину, таким чином не довів свої злочинні дії до кінця з причин, що не залежали від його волі.
В апеляційній скарзі захисник просить оскаржуваний вирок змінити в частині призначеного покарання шляхом його пом`якшення та призначити ОСОБА_8 покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки та покласти на нього обов`язки, передбаченні ст. 76 КК України.
В обґрунтування посилається на визнання вини, щиросердне каяття, сприяння в розкритті злочину, відсутність цивільного позову та претензій зі сторони потерпілого, відсутність обтяжуючих обставин, не офіційне працевлаштування. Також зазначає на те, що обвинувачений має матір, інваліда 3 групи, та має на утриманні доньку 2017 року народження. Перебуває на обліку у лікаря психіатра з діагнозом легка розумова відсталість з поведінковими порушеннями.
Вважає, що враховуючи обставини справи, позицію потерпілого, який просив суворо не карати ОСОБА_8 , суму крадіжки 385 грн., наявність пом`якшуючих обставин, достатнім було б призначення покарання у виді 3 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив вирок суду залишити без змін з підстав його законності та обґрунтованості, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла наступного.
Дії обвинуваченого кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряє.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу ОСОБА_8 та обставини, що пом`якшують покарання, а також відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
При призначенні покарання ОСОБА_8 суд діяв з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України, а саме.

Суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який не одружений, зі слів має на утриманні дитину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , працює неофіційно підсобником, з середньою освітою, фактично проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем мешкання характеризується негативно, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, перебуває з 1999 року на обліку у лікаря психіатра з діагнозом легка розумова відсталість з поведінковими порушеннями, останнє звернення до диспансеру у 2016 році, згідно висновку судово- психіатричної експертизи № 633 від 22.12.2020 року є осудним, в період часу якому відповідає правопорушення перебував у стані вищевказаного хронічного психічного захворювання, поза тимчасового розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, на теперішній час відповідно до свого психічного стану застосування примусових заходів медичного характеру не потребує, останній раз засуджений: 02.06.2016 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 71 КК України засуджений до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 10.08.2020 року по відбуттю строку покарання.
Відповідно до ст.ст. 66, 67 КК України судом встановлено наявність обставини, що пом`якшує покарання, у виді щирого каяття та відсутність обтяжуючих обставин.
Також районним судом було враховано досудову доповідь органу пробації відповідно до якої оцінка ризику вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як висока та оцінка небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб має середній рівень. Орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 без позбавлення волі може становити небезпеку для суспільства. На думку органу пробації, виконання покарання у громаді можливо лише у винятковому порядку.
Вказані обставини чітко, логічно та мотивовано вказані у мотивувальній частині вироку при обґрунтуванні судом певного виду та міри покарання, що належить призначити обвинуваченому ОСОБА_8 .
З урахуванням зазначеного, на думку колегії суддів, суд призначив обвинуваченому покарання в межах санкції ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України та з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України, яке є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_8 та запобігання скоєння ним нових злочинів.

Підстав вважати призначене судом першої інстанції покарання явно несправедливим, у зв`язку з його суворістю, колегія суддів не вбачає. Доводи захисника ОСОБА_7 про необхідність звільнення його від відбування покарання з випробуванням, з урахуванням фактичних обставини кримінального провадження, ступеня тяжкості вчиненого злочину та даних про його особу, який неодноразово засуджувався, належних висновків для себе не зробив, продовжив свою злочинну діяльність та знову вчинив тяжкий, умисний злочин, на думку колегії суддів є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_8 є суспільно-небезпечною особою і своєю поведінкою не доводить свого виправлення.

Колегія суддів також критично оцінює доводи апелянта щодо необхідності застосування до нього положень ст.75 КК України з підстав того, що після відбуття покарання за вироком Жовтневого районного суду міста Харкова від 02.06.2016 року через незначний час (2 місяці) вчинив новий тяжкий злочин проти власності за цим кримінальним провадженням, за місцем проживання характеризується негативно, зловживає спиртними напоями, підтримує відносини з особами, які ведуть антигромадський спосіб життя, що об`єктивно свідчить про небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення.
Захисником не наведено в своїй апеляційній скарзі інших обставин, які не враховані судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому та могли свідчити про явну суворість призначеного покарання за ч.3 ст. 15 ч.3 ст.185 КК України, а також необхідності його звільнення від відбування покарання з випробуванням. Цих обставин також не надано стороною захисту і під час апеляційного розгляду.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку, не вбачається.
Враховуючи вищезазначене, колегією суддів не встановлено правових підстав для зміни оскаржуваного вироку.
Керуючись ст.ст.405,407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Червонозаводського районного суду м.Харкова від 26 квітня 2021 рокуу відношенні ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий :

Судді :