В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2022 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участі:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
його захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 1-кп/308/1387/21 (справа № 308/1817/21), внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000236 від 23 грудня 2021 року, про обвинувачення, -

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Середнє, Ужгородського району Закарпатської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, неодруженого, військовослужбовця за контрактом військової частини НОМЕР_1 , працюючого на посаді номера обслуги гранатометного відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки, солдата, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

23.03.2021 року солдат ОСОБА_4 призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В подальшому наказом № 55 від 23.03.2021 року командира військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 , зараховано до списків військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення, та того ж дня, призначено на посаду номера обслуги гранатометного відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 .
Згідно Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 встановлено, що з моменту оголошення рішення про мобілізацію в Україні настає особливий період. Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий періодце період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій.
У відповідності до Указу Президента України від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014 року в Україні оголошено часткову мобілізацію, з огляду на що з 17.03.2014 року по теперішній час в Україні діють умови особливого періоду.
Вимоги ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують кожного військовослужбовця захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.
Під час проходження військової служби у відповідності до ст. ст. 9,11, 12, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ОСОБА_4 під час несення військової служби, зобов`язаний був свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати свій військовий обов`язок, не допускати негідних вчинків.
Натомість солдат ОСОБА_4 діючи всупереч інтересам служби та наведеним вимогам Статутів Збройних Сил України, став на шлях вчинення злочину проти встановленого порядку несення військової служби. Так, солдат ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) під час дії особливого періоду, у порушення вищевказаних нормативно-правових актів через особисту недисциплінованість, не бажаючи переносити труднощі військової служби, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, 12.07.2021 самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та був відсутній на військовій службі по 23.12.2021 проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи свою діяльність з проходженням військової служби.
Такими діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є: нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, але не більше місяця, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

У підготовчому судовому засіданні прокурор подав суду угоду про визнання винуватості від 09.02.2022 року.
У відповідності до ч. 3 ст. 474 КПК України якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.
Угода про визнання винуватості від 09.02.2022 року була укладена між прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_3 , обвинуваченим ОСОБА_4 , у присутності захисника - адвоката ОСОБА_5 .
Сторони виклали обставини вчинення кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 407 КК України так, як викладено вище.
ОСОБА_4 беззастережно та у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України в обсязі згідно обвинувального акту від 23 грудня 2021 року.
Враховуючи наявність обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину, зокрема щирого каяття, з`явлення із зізнанням, з урахуванням положень ст. ст. 50, 53, 65 КК України сторона обвинувачення, узгодила з підозрюваним покарання, яке слід призначити ОСОБА_4 за скоєнням кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України. Враховуючи співпрацю підозрюваного ОСОБА_4 зі стороною обвинувачення, з урахуванням положень ст. ст. 50, 51, 63, 65, 75 Кримінального кодексу України сторони узгодили покарання, яке слід призначити підозрюваному ОСОБА_4 за скоєння злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, враховуючи санкцію вказаної статті, у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки. На підставі ст. 75 КК України, сторони кримінального провадження просять суд звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробовуванням терміном іспитового строку на 1 (один) рік, з покладенням на останнього обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до відповідного уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
ОСОБА_4 згоден на призначення цього покарання.
Розглядаючи питання про затвердження угоди суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів.
Перед ухваленням рішення про затвердження угоди про визнання винуватості судом під час судового засідання у відповідності до ч. 4 ст. 474 КПК України було з`ясовано в обвинуваченого ОСОБА_4 , чи цілком він розуміє: що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; наслідки укладення та затвердження угод, передбачені статтею 473 цього Кодексу; характер кожного обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
На всі запитання ОСОБА_4 відповів «так».
Після роз`яснення ст. 63 Конституції та ст. 18 КПК України, судом встановлено, що ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 407 КК України за обставин викладених вище, цілком розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України та наслідки невиконання ним угоди, передбачені ст. 476 КПК України і наслідки умисного невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 389-1 КК України.
Судом встановлено, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального Кодексу та Кримінального Кодексу України, інтересам суспільства.
Потерпілі у кримінальному провадженні відсутні.
До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд відповідно до статті 66 КК України відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, з`явлення із зізнанням.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно статті 67 КК України, судом не встановлено.
У якості даних, які характеризують особу обвинуваченого суд приймає до уваги, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Середнє, Ужгородського району Закарпатської області, громадянин України, із середньою спеціальною освітою, неодружений, військовослужбовець за контрактом військової частини НОМЕР_1 , працює на посаді номера обслуги гранатометного відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки, солдат, має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на обліку у лікарів не перебуває.
Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.12.2021 року у справі № 308/16480/21 ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та призначено йому покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.
Вирок набув законної сили 06.01.2022 року.
Згідно ч. 3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.
Відтак суд не вбачає правових підстав задля призначення покарання ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень із кримінальним правопорушенням, яке було вчинене 19.11.2021 року, за яке він був засуджений за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.12.2021 року у справі № 308/16480/21 до основного покарання у вигляді штрафу, оскільки цей вирок згідно ч. 3 ст. 72 КК України виконується самостійно.
Прокурор просив затвердити угоду про визнання винуватості, оскільки вона відповідає вимогам закону.
Захисник обвинуваченого також наполягав на її затвердженні.
Обвинувачений ОСОБА_4 погодився на призначення узгодженої міри покарання та наполягав на затвердженні угоди судом.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості від 09.02.2022 року і призначення обвинуваченому узгодженої міри покарання.
На підставі ст. 75 КК України суд також дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, а тому слід звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання терміном на 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
У відповідності до п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України слід покласти на ОСОБА_4 обов`язок протягом іспитового строку: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
Згідно ч. 4 ст. 76 КК України нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого, а щодо засуджених військовослужбовців - командирами військових частин.
Клопотання про обрання запобіжного заходу щодо обвинуваченого до суду не надходило, тому суд не вбачає підстав для його обрання до набрання вироком законної сили.
Речові докази відсутні, арешт на майно не накладався.
Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ст. ст. 100, 373, 374, 475, 394 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Угоду про визнання винуватості від 09.02.2022 року укладену між прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_3 , обвинуваченим ОСОБА_4 , у присутності захисника - адвоката ОСОБА_5 , - затвердити.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
Згідно ч. 4 ст. 76 КК України нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого, а щодо засуджених військовослужбовців - командирами військових частин.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до відповідальності, встановленої законом.
Оскарження вироку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини не допускається.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити прокурору, обвинуваченому та його захиснику.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду
Закарпатської області ОСОБА_1