Справа № 199/1948/18
ВИРОК
іменем України
22.09.2021 місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000368 від 07.02.2018 відносно:

ОСОБА_3 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпропетровська, громадянина України, освіта вища, одруженого, який має на утриманні: малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , малолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:

07.02.2018 приблизно о 08 годині 25 хвилин водій ОСОБА_3 (надалі ОСОБА_3 ), керуючи технічно справним автомобілем «CHEVROLET AVEO», р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 , рухався в Амур-Нижньодніпровському районі міста Дніпра по вул. Замполіта Бєляєва, з боку вул. Володимира Висоцького в напрямку вул. Таганрозької.
Під час руху водій ОСОБА_3 , грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, при виникненні небезпеки на смузі свого руху у вигляді пішохода ОСОБА_9 , який рухався зліва направо за напрямком його руху, завчасно не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу, в результаті чого в районі електроопори № 68 скоїв на нього наїзд.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: відкритого перелому правої великогомілкової кістки у середній третині зі зміщенням відламків, рани по внутрішній поверхні правої гомілки у середній третині; садна правої скроневої області, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя.
Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що водій ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом - автомобілем «CHEVROLET AVEO», р.н. НОМЕР_1 , порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, яким передбачено: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», невиконання якого перебуває у причинному зв`язку з наслідками, що настали.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, кваліфікуються за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, не визнав та показав, що 07.02.2018 він керував автомобілем «CHEVROLET AVEO», н.з. НОМЕР_1 , рухаючись в сторону школи № 142 по вул. Висоцького в місті Дніпрі. По ходу його руху був пішохідний перехід, він проїхав «лежачих поліцейських», рухався зі швидкістю середньо допустимою, потім відбувся удар, почув крик, відчинив двері та побачив хлопчика, який впав та кричав, що в нього болить нога. Був свідок, який пояснив, що хлопчик вибіг із-за машини, після чого підійшла жінка, яка назвалася матір`ю хлопчика. Вони разом із свідком перенесли хлопчика до автомобіля, а матір викликала швидку допомогу. Дорога, на якій відбулася подія ДТП, має ширину приблизно 5 метрів, школа розташована праворуч по ходу його руху, ліворуч пустир. В його автомобілі вантажу не було, проїжджа частина була сухою, тормозного шляху не було, оглядовість була вільна, попереду нього він бачив лише автомобіль «Жигулі» зеленого кольору з якого висадили дітей до школи та автомобіль продовжив рух. До моменту наїзду на дитину він не бачив автомобіль «Рено Трафік», з якого вийшов потерпілий. Сам момент наїзду на пішохода не бачив, а лише почув крик, після якого побачив пішохода, коли він впав безпосередньо за автомобілем «Рено Трафік». Під час досудового слідства він приймав участь в слідчому експерименті, проте вважає, що слідчий фактично вносив до протоколу відомості, не враховуючи його думку.
Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, суд, допитавши малолітнього потерпілого ОСОБА_9 , свідків, дослідивши письмові докази, дійшов висновку про винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому діяння при вищевикладених обставинах.
Так, малолітній потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні показав, що вранці 07.02.2018 він їхав зі своєю матір`ю в автомобілі «Рено Трафік» до школи. Мама зупинила автомобіль, він вийшов з нього та почав швидко переходити дорогу, яка знаходиться біля його школи. В цей момент його збив автомобіль, звуку руху якого він не чув. На ділянці дороги, де він переходив дорогу, є дорожній знак «Обережно діти». Автомобіль скоїв наїзд на його праву ногу, після чого автомобіль зупинився, водій вийшов з нього, підняв його та поклав в салон автомобіля, де він чекав швидку допомогу.
Будучи допитаною в судовому засіданні в якості свідка, ОСОБА_10 показала, що 07.02.2018 вона керувала автомобілем «Рено Трафік». Коли вона прибула до школи та зупинила автомобіль, з нього вийшов син ОСОБА_9 та пішов до школи. Далі вона почула якийсь звук, подивилася у дзеркало автомобіля та побачила сина, який лежав на проїзній частині. Сина перенесли до автомобіля водія, який його збив. В подальшому водій ОСОБА_3 приходив до них додому та відшкодував всю суму, яка була необхідна для лікування сина, у зв`язку з чим її родина на має жодних претензій до нього.
Відповідно до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди з фото-таблицею та схемою до нього від 07.02.2018 слідує, що наїзд на пішохода відбувся на вул. Замполіта Бєляєва в місті Дніпрі, огляд здійснювався слідчим в присутності двох понятих та водія ОСОБА_3 , від вул. Висоцького у напрямку вул. Таганрозької. Місце події розташоване на ділянці дороги, яка є проїзною частиною з асфальтно-бетонним покриттям, яке на момент огляду сухе та чисте, нерівності та пошкодження на ньому відсутні. Рух здійснюється в двох напрямках. Спосіб регулювання руху на ділянці дороги: ПДР, дорожні знаки 1.33, 3.29-«30». Оглядом встановлено, що загальна видимість та конкретна видимість з робочого місця водія не обмежена. Відсутні об`єкти, що могли б обмежувати оглядовість з робочого місця водія у напрямку руху, праворуч та ліворуч. Під час огляду на транспортному засобі «CHEVROLET AVEO», н.з. НОМЕР_1 , виявлено стертий пил на передньому капоті зліва та вм`ятина на передньому лівому крилі. Протокол та схема до нього підписані водієм ОСОБА_3 без заяв і зауважень.
Як слідує з висновку експерта за результатами проведення судової автотехнічної експертизи № 5/10.1/197 від 14.03.2018 в даній дорожній обстановці водій автомобіля «CHEVROLET AVEO» ОСОБА_3 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України. В умовах даної події водій автомобіля «CHEVROLET AVEO» ОСОБА_11 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода своєчасним застосуванням екстреного гальмування із зупинкою автомобіля до місця наїзду. При заданому механізмові події, дії водія автомобіля «CHEVROLET AVEO» ОСОБА_12 не відповідали вимогам п. 12.3 ПДР України, що, з технічної точки зору, знаходилось в причинному зв`язку з даною ДТП.
В судовому засіданні експерт ОСОБА_13 роз`яснив висновок експерта № 5/10.1/197 від 14.03.2018 та підтвердив, що водій автомобіля «CHEVROLET AVEO» ОСОБА_3 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України та мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода своєчасним застосуванням екстреного гальмування із зупинкою автомобіля до місця наїзду та дії водія знаходяться в причинному зв`язку з наїздом на потерпілого.
Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-медичної експертизи № 799е від 20.03.2018 у потерпілого ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: відкритого перелому правої великогомілкової кістки у середній третині зі зміщенням відламків, рани по внутрішній поверхні правої гомілки у середній третині; садна правої скроневої області. Ушкодження утворилися незадовго до надходження на стаціонарне лікування ДОДКЛ, тобто можливо і в термін на який вказує обстежений та слідчий у постанові. За своїм характером виявлені ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя, згідно п. 2.1.3м «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 № 6. Враховуючи характер та локалізацію виявлених тілесних ушкоджень, можливо вказати, що вони могли утворитися від дії тупого твердого предмету (предметів), або при ударі о такий (такі), якими могли бути і виступаючи частини автомобіля, який рухався, за умов дорожньо-транспортної пригоди.
У відповідності до протоколу проведення слідчого експерименту зі схемою, фото-таблицею та відеозаписом до нього від 20.02.2020 за участю малолітнього потерпілого ОСОБА_9 , законного представника ОСОБА_14 , спеціаліста ОСОБА_15 , педагога ОСОБА_16 встановлено, що малолітній потерпілий ОСОБА_9 відтворив обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 07.02.2018 по вул. Замполіта Бєляєва в районі е/о № 68 у місті Дніпрі. Малолітній потерпілий ОСОБА_9 пояснив, що 07.02.2018 він перетинав проїзну частину вул. Замполіта Бєляєва із-за задньої частини стоячого справа від нього автомобіля «Рено Трафік», який стояв на відстані 0,4 м. від правого краю проїзної частини за напрямком його руху та на відстані від задньої частини 3,1 м. Пройшовши 2,8 м., на нього скоїв наїзд автомобіль «CHEVROLET AVEO», який рухався по вул. Замполіта Бєляєва справа на ліво за напрямком його руху на відстані до правого бордюрного каміння 0,2 м. за напрямком руху автомобіля «CHEVROLET AVEO». Місце наїзду розташоване на відстані 2,8 м. до лівого краю проїзної частини за напрямком руху «CHEVROLET AVEO». Далі на ділянці 5 м. пішоходу (потерпілому) було запропоновано подолати дорогу в тому же темпі, на що він погодився та відтворив свій рук. Час склав: t1-8,0, t2-8,0, t3-8,0 секунд. Автомобіль «CHEVROLET AVEO» рухався зі швидкістю 15 км/год. Шляхом посекундного розсунення було встановлено, що автомобіль «CHEVROLET AVEO» знаходився на відстані 8,4 м., коли він об`єктивно мав можливість бачити пішохода, який подолав з моменту виходу на проїзну частину і до моменту його виявлення (видимості) 1,6 м.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 показав, що вранці 07.02.2018 він їхав на своєму автомобілі «Рено» в напрямку Кайдацького мосту з с. Кіровське. Перед ним за 3-4 метри біля школи зупинився мікроавтобус «Рено Трафік», з бокових пасажирських дверей якого вийшла дитина з рюкзаком, яка обійшла машину ззаду та почала перебігати дорогу. В цей час у зустрічному напрямку їхав автомобіль «Шевроле Авео», в якого була швидкість приблизно 10-15 км/год. і в цей момент сталося зіткнення лівим крилом. Обвинувачений проїхав два лежачих поліцейських. Наїзд стався приблизно посередині дороги на умовній роздільній полосі.
Як слідує з протоколу проведення слідчого експерименту з фото-таблицею, схемою та відеозаписом до нього від 19.11.2019 за участю свідка ОСОБА_17 встановлено, що останній відтворив обставини ДТП, що мала місце 07.02.2018 в районі е/о № 68 по вул. Замполіта Бєляєва у місті Дніпрі за участю автомобіля «CHEVROLET AVEO» під керуванням водія ОСОБА_3 та малолітнього пішохода ОСОБА_9 , вказавши, що автомобіль, за кермом якого він перебував, стояв на відстані 0,7 м. до правого краю проїзної частини за напрямком його руху. Попереду його автомобіля стояв припаркований автомобіль «Рено Трафік» на відстані від його автомобіля 5,5 м. та 0,5 м. до правого краю проїзної частини. Після чого він побачив, як на відстані від задньої частини автомобіля «Рено Трафік», яка склала 0,9 м. з`являється малолітній пішохід, в цей час по вул. Замполіта Бєляєва з боку вул. Висоцького в напрямку вул. Таганрозької на відстані 0,5 м. до правого краю проїзної частини рухається автомобіль «CHEVROLET AVEO» та скоює наїзд на малолітнього пішохода. Місце наїзду розташоване на відстані 3,2 м. до лівого краю проїзної частини за напрямком руху автомобіля «CHEVROLET AVEO». Пішохід подолав відрізок 5 м. за час t1-3,0 t2-3,2 t3-3,0. Свідок вказав, що швидкість руху автомобіля «CHEVROLET AVEO» склала 5 км/год. Зі слів свідка була встановлена швидкість пішохода. Далі було зроблено посекундне розсування автомобіля та пішохода від місця наїзду до моменту об`єктивної видимості з місця водія пішохода, яка склала 1,95 м.
Згідно висновку експертів Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 19/104-9/2/707 від 30.06.2020, за результатами проведення комісійної судової автотехнічної експертизи, встановлено, що по механізму пригоди, заданому прокурором згідно показів та слідчого експерименту за участю ОСОБА_9 слідує, що водій автомобіля «CHEVROLET AVEO» ОСОБА_3 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода своєчасним застосуванням екстреного гальмування, зупинивши автомобіль до місця наїзду. У даній дорожній обстановці водій автомобіля «CHEVROLET AVEO» ОСОБА_3 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху. По усім заданим механізмам пригоди дії водія автомобіля «CHEVROLET AVEO» ОСОБА_3 не відповідали вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху. По механізму пригоди, заданому прокурором згідно показів та слідчого експерименту за участю ОСОБА_9 , встановлені в діях водія ОСОБА_3 невідповідності вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху, з технічної точки зору, перебувають в причинному зв`язку з настанням даної ДТП.
В судовому засіданні судові експерти ОСОБА_18 та ОСОБА_15 роз`яснили висновок експерта № 19/104-9/2/707 від 30.06.2020, підтвердивши, що водій автомобіля «CHEVROLET AVEO» ОСОБА_3 згідно показів та слідчого експерименту за участю малолітнього потерпілого ОСОБА_9 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху та дії водія по усім заданим механізмам пригоди не відповідали вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху, а згідно показів та слідчого експерименту за участю ОСОБА_9 , такі дії, з технічної точки зору, перебувають в причинному зв`язку з настанням даної ДТП.
Згідно висновку експертів Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України за № 21245 за результатами проведення комісійної судової автотехнічної експертизи, складеного 05.05.2021, встановлено, що в даній дорожній ситуації водій ОСОБА_3 повинен був діяти згідно вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України. Згідно обставин, зазначених прокурором та вказаних пішоходом ОСОБА_9 : «В даному варіанті розвитку дорожньої ситуації водій ОСОБА_3 мав технічну можливість своєчасним гальмуванням, тобто виконанням вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, уникнути наїзду на пішохода, а його дії не відповідали вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України і, з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв`язку з ДТП». Згідно обставин, зазначених прокурором та вказаних свідком ОСОБА_17 : «водій ОСОБА_3 мав технічну можливість шляхом виконання вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, уникнути наїзду на пішохода, а його дії не відповідали вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України і, з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв`язку з ДТП».
Суд враховує, що досліджений судом висновок експертів Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України за № 19/104-9/2/707 від 30.06.2020, за результатами проведення комісійної судової автотехнічної експертизи, в частині механізму пригоди, заданого захисником ОСОБА_7 та прокурором згідно показів та слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_17 , суперечить висновку експертів Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України за № 21245 від 05.05.2021, за результатами проведення комісійної судової автотехнічної експертизи, в частині механізму пригоду, заданого захисником ОСОБА_7 , а також зазначеного прокурором згідно показів свідка ОСОБА_17 .
Зокрема, згідно висновку експертів за № 19/104-9/2/707 від 30.06.2020 встановлено, що по механізму пригоди, заданому захисником ОСОБА_7 згідно показів та слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_17 , водій автомобіля «CHEVROLET AVEO» ОСОБА_3 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода своєчасним застосуванням екстреного гальмування із зупинкою автомобіля до місця наїзду; встановлені в діях водія ОСОБА_3 невідповідності вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху, з технічної точки зору, не перебувають в причинному зв`язку з настанням даної ДТП.
Проте, згідно висновку експертів за № 21245 від 05.05.2021 встановлено, що згідно варіанту обставин, зазначених захисником ОСОБА_7 питання про те, чи мав водій ОСОБА_3 технічну можливість уникнути наїзду на пішохода та чи малися в його діях невідповідності вимогам Правил дорожнього руху України, які б, з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв`язку з ДТП, не вирішувалися, а згідно обставин, зазначених прокурором та вказаних свідком ОСОБА_17 водій ОСОБА_3 мав технічну можливість шляхом виконання вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, уникнути наїзду на пішохода, а його дії не відповідали вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України і, з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв`язку з ДТП.
Надаючи оцінку вищевказаним розбіжностям та, усуваючи їх, суд виходить з того, що, складаючи висновок експертів за № 21245 від 05.05.2021, комісія експертів Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України зазначила про те, що згідно вихідних даних захисника слідує, що водій ОСОБА_19 , в момент, коли керований ним автомобіль знаходився на відстані 1,95 м від місця наїзду, не мав можливості бачити пішохода. При цьому, у вихідних даних захисника відсутні дані про те, на якій же відстані від місця наїзду знаходився автомобіль CHEVROLET в момент, коли водій ОСОБА_19 мав технічну можливість бачити появу пішохода із-за перешкоди. Крім того, в вихідних даних захисника ОСОБА_20 відсутні дані про те, яким чином відносно меж проїзної частини розташовувався автомобіль Рено Трафік та на якій відстані від правого краю проїзної частини рухався автомобіль CHEVROLET, для визначення експертним шляхом віддалення його від місця наїзду в момент появи пішохода в полі зору водія ОСОБА_19 із-за задньої частини автомобіля Рено. Відсутність вищевказаних даних в даному варіанті розвитку ДТП та неможливість їх встановити експертним шляхом не надали можливості вирішити питання про те, чи мав водій ОСОБА_19 технічну можливість уникнути наїзду на пішохода, та чи малися в його діях невідповідності вимогам Правил дорожнього руху України, які б, з технічної зору, знаходилися у причинному зв`язку з ДТП. Комісія експертів зазначила, що згідно показів свідка ОСОБА_17 автомобіль CHEVROLET рухався зі швидкістю 5 км/год. Згідно проведеного посекундного розтягування автомобіля і пішохода від місця зіткнення було встановлено, що коли водій ОСОБА_19 мав об`єктивну можливість бачити пішохода із-за габаритів автомобіля Рено Трафік, автомобіль CHEVROLET від місця наїзду на пішохода знаходився на відстані 1,95 м. Зупинковий шлях автомобіля CHEVROLET при швидкості 5 км/год складає близько 1,7 м. Порівнюючи зупинковий шлях автомобіля CHEVROLET при швидкості 5 км/год (1,7 м), з його віддаленням від місця наїзду на пішохода (1,95 м), комісія експертів дійшла висновку, що водій ОСОБА_19 в даному варіанті дорожньої ситуації мав технічну можливість своєчасним гальмуванням уникнути наїзду на пішохода, а його дії не відповідали вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України, що, з технічної точки зору, знаходилося у причинному зв`язку з ДТП. При цьому, якщо сповільнення автомобіля CHEVROLET мало максимальну величину (7,5 м/с2), то отриманий висновок буде тим більше справедливим, оскільки зупиночний шлях автомобіля CHEVROLET буде менший за розрахований.
Однак, комісія експертів Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, складаючи висновок експерта за № 19/104-9/2/707 від 30.06.2020, не врахувала неповноти вихідних даних, зазначених захисником ОСОБА_7 , та, досліджуючи механізм пригоди згідно показів свідка та слідчого експерименту за участю ОСОБА_17 не вірно порахувала зупиночний шлях автомобіля CHEVROLET при швидкості 5 км/год, який на думку даних експертів дорівнює 2,0 м., в той час, як повинен складати 1,7 м.
За наведених обставин, суд надає перевагу висновку експертів Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України за № 21245 за результатами проведення комісійної судової автотехнічної експертизи, складеного 05.05.2021, в частині визначення механізму пригоди, заданого захисником ОСОБА_7 та прокурором згідно показів та слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_17 та відхиляє в цій частині висновок експертів Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України за № 19/104-9/2/707 від 30.06.2020, за результатами проведення комісійної судової автотехнічної експертизи.
Статтею 370 КПК України передбачено, що обґрунтованим є таке рішення, що ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
В рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 Європейський суд з прав людини вказує, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Вважаючи достатньо забезпеченими в ході судового розгляду процесуальні права сторони захисту та сторони обвинувачення на надання ними доказів на підтвердження та спростування висунутого обвинувачення, суд виходить із принципів реалізації права особи на справедливий суд, яке закріплено в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за яким винуватість особи у вчиненні злочину має бути доведена поза розумним сумнівом.
Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, суд вважає, що докази, покладені в основу вироку, є належними, допустимими, достовірними, а в сукупності та їх взаємозв`язку достатніми для прийняття рішення про визнання обвинуваченого ОСОБА_3 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Суд вважає, що сторона захисту докази, які покладені судом в основу вироку, оцінює і тлумачать на свою користь та вибірково, відособлено від іншої сукупності доказів, ігноруючи те, що вищевказані та проаналізовані судом докази сторони обвинувачення, які покладені в основу вироку, логічно та системно доповнюють один одного, а в своїй сукупності поза всяким розумним сумнівом доводять факт порушення правил безпеки дорожнього руху водієм ОСОБА_3 , в результаті чого малолітньому потерпілому ОСОБА_9 було заподіяне тяжке тілесне ушкодження.
Зокрема, сторона захисту звертала увагу суду на те, що слідчий експеримент від 12.03.2018 за участю ОСОБА_3 , який мав статус свідка, проведено з порушенням порядку його проведення, визначеного ст. 240 КПК України, у зв`язку із фактичним нездійсненням відтворення дій, обстановки, обставин ДТП, необхідних дослідів чи випробувань для визначення, перевірки чи уточнення відомостей, які становили мету його проведення. У зв`язку з цим, в силу приписів ст. 84, ст. 85, ч. 1 ст. 86 КПК України, сторона захисту звертала увагу суду на те, що дані, формально зафіксовані у протоколі проведення слідчого експерименту від 12.03.2018, не можуть вважатись належними, достовірними та допустимими доказами, оскільки слідчий експеримент від 12.03.2018 проводився не в умовах, максимально наближених до умов дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 07.02.2018 за участю ОСОБА_3 та малолітнього потерпілого ОСОБА_9 .
Захисник вважав, що всі вихідні дані, на підставі яких було проведено автотехнічну експертизу № 5/10.1/197 від 14.03.2018, не відповідають критеріям допустимості внаслідок порушення визначеного ст. 240 КПК України порядку їх отримання, у зв`язку із тим, що такі дані фактично не встановлювались, не уточнювались та не перевірялись шляхом відтворення дій, обстановки, обставин ДТП, проведенням необхідних дослідів чи випробувань в умовах, наближених до умов ДТП. На підставі викладеного захисник вважав, що висновки автотехнічної експертизи № 5/10.1/197 від 14.03.2018 не можна вважати допустимими та достовірними доказами у кримінальному провадженні.
Захисник вважав, що дані, отримані та зафіксовані у протоколі слідчого експерименту від 20.02.2020 за участю малолітнього потерпілого ОСОБА_9 , не відповідають критерію достовірності у зв`язку із неузгодженістю з показами в суді самого потерпілого ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_17 щодо швидкого темпу руху пішохода.
На думку захисника, оскільки повідомлені малолітнім потерпілим ОСОБА_9 під час проведення з ним 20.02.2020 слідчого експерименту відомості є недостовірними, відповідно висновки автотехнічної експертизи № 19/104-9/2/707 від 30.06.2020 по механізму пригоди згідно показів та слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_9 не можна вважати допустимими та достовірними доказами.
Натомість, на думку захисника, висновки автотехнічної експертизи № 19/104-9/2/707 від 30.06.2020 по механізму пригоди згідно показів та слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_17 повністю узгоджуються з матеріалами кримінального провадження, оскільки відповідно до показів свідка ОСОБА_17 водій ОСОБА_21 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода своєчасним застосуванням екстреного гальмування із зупинкою автомобіля до місця наїзду та дії ОСОБА_21 щодо виконання п. 12.3 Правил дорожнього руху, з технічної точки зору, не перебувають у причинному зв`язку з настанням даної ДТП.
В той же час, захисник після дослідження в судовому засіданні висновку експертів Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України за № 21245 від 05.05.2021 за результатами проведення комісійної судової автотехнічної експертизи, просив суд визнати очевидно недопустимим доказом висновок комісійної судової експертизи № 21245 від 05.05.2021, оскільки, на думку захисника, при проведенні слідчого експерименту 19.11.2019 на підставі ухвали суду від 22.10.2019 за участю свідка ОСОБА_17 зроблені невірні заміри пішохода-статиста, оскільки слідчий показання секундоміра не фіксував за допомогою відеозапису, ці показання понятим не пред`являлись, жодному учаснику зазначеної слідчої дії не пропонувалось разом зі слідчим або окремо (самостійно) проводити вимірювання часу руху пішохода-статиста на мірній ділянці.
Тобто, за версією захисту, висновки автотехнічної експертизи № 19/104-9/2/707 від 30.06.2020 по механізму пригоди згідно показів та слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_17 , проведеного 19.11.2019 на підставі ухвали суду від 22.10.2019, повністю узгоджуються з матеріалами кримінального провадження і, навпаки, висновки експертів № 21245 від 05.05.2021 за результатами проведення комісійної судової автотехнічної експертизи по механізму пригоди згідно показів та слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_17 , проведеного 19.11.2019 на підставі ухвали суду від 22.10.2019, не узгоджуються з матеріалами кримінального провадження.
Надаючи оцінку доводам сторони захисту, суд виходить з наступного.
Під час досудового слідства з ОСОБА_3 , який мав статус свідка, було проведено слідчий експеримент, про що складено відповідний протокол з планом-схемою та фото-таблицею до нього від 12.03.2018, під час якого ОСОБА_3 дав покази щодо обставин даної дорожньо-транспортної пригоди, а саме: 07.02.2018 о 08:25 годині він, керуючи технічно справним автомобілем «CHEVROLET AVEO», н.з. НОМЕР_1 , рухався по вул. Замполіта Бєляєва з боку вул. В.Висоцького в напрямку вул. Таганрозької зі швидкістю 5 км/год. Під час руху він бачив дорожній знак 1.33 «Діти» та 1.11 «Пагорб». Наблизившись до штучного приладу примусового зниження швидкості, він помітив, що за даним пристроєм біля лівого краю дороги без руху стоїть автомобіль «Рено Трафік» та з салону вказаного автомобілю вийшов хлопчик, який пішов в напрямку вул. Таганрозької до задньої частини автомобіля, при цьому відстань від передньої частини автомобіля «CHEVROLET AVEO» під його керуванням до задньої частини автомобіля «Рено Трафік» складала не менше 10 метрів. Після чого він продовжив рух, керуючи автомобілем «CHEVROLET AVEO», не змінюючи напрямок та швидкість свого руху. Наблизившись до автомобіля «Рено Трафік», помітив, як із задньої частини автомобіля «Рено Трафік» зліва направо за напрямком його руху вийшов пішохід. Побачивши пішохода, застосував заходи гальмування, але запобігти наїзду не вдалося. Надалі він встановив межі автомобіля відносно проїзної частини його руху. Проведеними замірами встановлено відстань від правого колеса автомобіля до правого бордюрного каменя, яка склала 0,1 м. Надалі він відтворив, як стояв автомобіль «Рено Трафік» відносно меж проїзної частини, а саме: автомобіль «Рено Трафік» стояв на відстані 0,1 м. від лівих коліс до лівого краю проїзної частини. Далі він вказав на проїзній частині місце наїзду на пішохода. Поведеними замірами встановлена відстань 1,7 м. до правого краю проїзної частини. Далі він вказав відстань, на якій рухався пішохід від задньої частини автомобіля «Рено Трафік», а саме: встановлена відстань 4,0 м. Після чого він вказав, яку відстань подолав пішохід в полі його зору з моменту виходу із-за задньої частини автомобіля «Рено Трафік» до моменту наїзду, у зв`язку з чим встановлено, що пішохід подолав 1,5 м. Надалі він вказав темп руху пішохода, який склав: t1 = 2,6 c; t2 = 2,2 c; t3 = 2,8 c.
Будучи допитаними в судовому засідання в якості свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_23 показали, що вони приймали участь в якості понятих при проведенні слідчого експерименту 12.03.2018 за участю ОСОБА_3 , який в їх присутності давав покази слідчому. Свідки підтвердили складання схеми до протоколу проведення слідчого експерименту та заміри, зроблені під час даної слідчої дії.
Допитаний в якості свідка слідчий ОСОБА_24 в судовому засіданні показав, що під час проведення слідчого експерименту за участю водія ОСОБА_3 вихідні дані були взяті саме зі слів водія. ОСОБА_3 було запропоновано розповісти, що сталось, після чого всі заміри були зроблені та внесені до протоколу з його слів, питань та доповнень від ОСОБА_3 не надходило. На фото було підтверджено всі дії, поняті все це бачили та розписувались після ознайомлення водія з протоколом.
На підставі викладеного суд вважає, що слідчий експеримент з ОСОБА_3 , який мав статус свідка, про що складено протокол від 12.03.2018, відповідає положенням ст. 240 КПК України, оскільки був проведений з метою відтворення обставин ДТП, а не одержання від свідка ОСОБА_3 викривальних показань. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_3 було допитано в якості свідка з дотриманням встановлених КПК України гарантій допиту свідка та він жодним чином не був обмежений в реалізації свого права оспорювати докази, отримані в результаті таких дій.
Така позиція суду узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 29.10.2018 у справі № 654/1573/14-к, згідно якого колегія суддів, вирішуючи касаційну скаргу захисника по кримінальному провадженню, де особа обвинувачувалася у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України, зазначила, що проведення слідчого експерименту з особою в якості свідка, яка в подальшому була визнана підозрюваною, не є порушенням ст. 87 КПК України, оскільки така слідча дія проводилася з метою відтворення обставин ДТП.
Таким чином, слідчий, призначаючи у кримінальному провадженні судову автотехнічну експертизу, за наслідками проведення якої складено висновок експерта № 5/10.1/197 від 14.03.2018, мав всі підстави надати експерту для проведення експертного дослідження як протокол допиту ОСОБА_3 в якості свідка, так і протокол проведення слідчого експерименту від 12.03.2018.
Враховуючи, що як до моменту складення висновку експерта № 5/10.1/197 від 14.03.2018, так і після оголошення підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та ознайомлення з матеріалами кримінального провадження в порядку ст. 290 КПК України, ОСОБА_3 не заявляв будь-яких скарг на дії слідчого, не звертався до слідчого або прокурора із клопотаннями з будь-яких питань досудового розслідування кримінального провадження, відповідно питання, які були поставлені слідчим на вирішення судової автотехнічної експертизи, про що складено висновок експерта № 5/10.1/197 від 14.03.2018 відповідав тому обсягу завдань досудового слідства, зокрема тим версіям дорожньо-транспортної пригоди, які вирішувалися слідчим.
З урахуванням викладеного суд посилається у даному вироку, як на один із доказів, який підтверджує вину обвинуваченого ОСОБА_3 , - на висновок експерта № 5/10.1/197 від 14.03.2018.
При цьому, надаючи під час судового провадження судові доручення про проведення слідчих експериментів за участю малолітнього потерпілого ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_17 та обвинуваченого ОСОБА_3 , суд в першу чергу виходив з позиції обвинуваченого ОСОБА_3 , який після надходження обвинувального акта до суду змінив своє відношення до вчиненого, тобто не визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
А тому, з урахуванням того, що слідчий експеримент за участю малолітнього потерпілого ОСОБА_9 під час досудового слідства не проводився, оскільки малолітній потерпілий був обмежений у пересуванні через травмування кінцівки та продовжував лікування навіть після надходження обвинувального акта до суду, через що заміри темпу його руху провести було неможливо; приймаючи до уваги те, що слідчий експеримент за участю свідка ОСОБА_17 під час досудового слідства не проводився, оскільки ОСОБА_3 , будучи підозрюваним, заявляв про свою згоду з пред`явленою йому підозрою, тобто в цьому не було необхідності, відповідно висновки експерта № 5/10.1/197 від 14.03.2018 за результатами проведення первісної судової автотехнічної експертизи з урахуванням відношення ОСОБА_3 в суді до пред`явленого обвинувачення не відповідали на всі питання, які постали на стадії судового розгляду, а тому судом з метою повного та неупередженого судового розгляду кримінального провадження версія обвинуваченого ОСОБА_3 щодо відсутності в його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, перевірялася шляхом проведення окремих слідчих дій, для чого надавалися судові доручення на проведення слідчих експериментів та проводилися додаткові комісійні експертні дослідження.
Незважаючи на те, що слідчий експеримент за участю ОСОБА_3 від 12.03.2018 було проведено не в умовах, максимально наближених до умов дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 07.02.2018, приймаючи до уваги те, що судом було забезпечено всі умови для перевірки показів ОСОБА_3 , які останній надав суду, шляхом проведення слідчого експерименту за участю захисника в максимально наближених умовах до даної дорожньо-транспортної пригоди, слід констатувати, що у відповідності до протоколу проведення слідчого експерименту зі схемою та відеозаписом до нього від 02.07.2019 слідчий в присутності понятих, за участю обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника адвоката ОСОБА_7 відтворив обставини ДТП, що мала місце 07.02.2018 по вул. Замполіта Бєляєва, 2 у місті Дніпрі наступним чином: «обвинувачений ОСОБА_3 пояснив, що на момент ДТП він керував автомобілем «CHEVROLET AVEO», рухаючись з боку вул. Висоцького в напрямку вул. Таганрозької зі швидкістю приблизно 10 км/год. Під час руху він переїхав одного «лежачого поліцейського», потім другого та, рухаючись далі, відчув звук удару в передній лівий боковій частині автомобіля, зупинився, відкрив двері та побачив, що трапився наїзд на дитину. ОСОБА_3 було запропоновано встановити автомобіль «CHEVROLET AVEO» так, як він рухався на момент ДТП, на що він погодився та встановив. Замірами була встановлена відстань від переднього правого габариту до правого краю проїзної частини 0,6 м. Потім ОСОБА_3 було запропоновано вказати, де саме відбулось контактування пішохода на проїзній частині, він погодився та вказав. Замірами була встановлена відстань 2,8 м. до лівого краю проїзної частини та на автомобілі місце контактування на відстані 1,0 м. від передньої частини. ОСОБА_3 вказав, що під час руху з лівого краю дороги стояв припаркований автомобіль по типу мікроавтобуса та встановив його. Замірами була встановлена відстань від переднього лівого габариту автомобіля по типу мікроавтобуса до лівого краю 2,0 м. Як рухався пішохід на момент ДТП ОСОБА_3 вказати не зміг, так як не бачив темп його руху, відкіля він вийшов та на якій відстані від припаркованого мікроавтобуса. Темп руху пішохода ОСОБА_3 вказати не зміг, будь-які інші дані руху пішохода йому не відомі».
Таким чином, незважаючи на забезпечення судом всіх умов для перевірки версії обвинуваченого ОСОБА_3 , останній на слідчому експерименті не дав показів щодо темпу руху пішохода, як і будь-яких інших даних щодо руху пішохода, внаслідок чого експертним шляхом перевірити покази ОСОБА_3 не надалось можливим.
Такий висновок суду ґрунтується на тому, що комісія експертів Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, складаючи висновок експерта за № 19/104-9/2/707 від 30.06.2020, зазначила, що по механізму пригоди, заданому прокурором згідно показів та слідчого експерименту за участю водія ОСОБА_3 , визначити технічну можливість для водія автомобіля «CHEVROLET AVEO» уникнути наїзду не надається можливим, у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 на слідчому експерименті не зміг вказати параметри руху пішохода.
При цьому, комісія експертів Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України, складаючи висновок експертів за № 21245 від 05.05.2021, зазначила наступне: «Згідно обставин, зазначених прокурором та вказаних водієм ОСОБА_3 : питання про те, чи мав водій ОСОБА_3 технічну можливість уникнути наїзду на пішохода, та чи малися в його діях невідповідності вимогам Правил дорожнього руху України, які б, з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв`язку з ДТП, не вирішувалися». Такий висновок комісія експертів обґрунтувала тим, що згідно показань водія ОСОБА_19 він не зміг вказати як рухався пішохід відносно меж проїзної частини, його темп руху та на якій відстані від задньої частини автомобіля Рено Трафік пішохід перетинав проїзну частину, оскільки до наїзду водій ОСОБА_19 пішохода не бачив. У зв`язку з цим не було встановлено віддалення автомобіля CHEVROLET від місця наїзду в момент, коли водій ОСОБА_19 мав об`єктивну можливість бачити появу пішохода із-за габаритів автомобіля Рено Трафік. Відсутність вказаних параметрів в показаннях водія ОСОБА_19 також не дала можливості експертним шляхом встановити віддалення автомобіля CHEVROLET від місця наїзду в момент появи пішохода із-за габаритів автомобіля Рено Трафік в полі зору водія ОСОБА_19 . Відсутність в показаннях водія ОСОБА_19 даних про віддалення автомобіля CHEVROLET від місця наїзду на пішохода в момент появи його із-за габаритів автомобіля Рено Трафік, неможливість його встановлення експертним шляхом, не дала можливості вирішити питання про те, чи мав водій ОСОБА_19 технічну можливість уникнути наїзду на пішохода та чи малися в його діях невідповідності вимогам Правил дорожнього руху України, які б, з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв`язку з ДТП.
Викладене свідчить про те, що зміна обвинуваченим ОСОБА_3 своїх показів в суді, в порівнянні з тими показами, які останній надав слідчому, в тому числі в статусі свідка під час слідчого експерименту, відтворення обвинуваченим ОСОБА_3 обставин ДТП за такою версією, в тому числі і на слідчому експерименті в максимально наближених умовах до самої ДТП, проведеному за дорученням суду, не спростувало версію сторони обвинувачення щодо невідповідності дій ОСОБА_3 вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху та знаходження таких дій ОСОБА_3 у причинному зв`язку з ДТП.
Не погоджуючись із висновками експертів за № 21245 від 05.05.2021, яких дійшла комісія експертів Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України, захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні поставив під сумнів правильність замірів пішохода-статиста, зазначених у протоколі проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_17 від 19.11.2019, оскільки, на думку захисника, слідчий показання секундоміра не фіксував за допомогою відеозапису, ці показання понятим не пред`являлись, жодному учаснику зазначеної слідчої дії не пропонувалось разом зі слідчим або окремо (самостійно) проводити вимірювання часу руху пішохода-статиста на мірній ділянці.
Суд, надаючи оцінку такій позиції захисника, виходить з того, що протокол слідчого експерименту від 19.11.2019 за участю свідка ОСОБА_17 з відеозаписом до нього було досліджено в судовому засіданні, яке відбулося 27.01.2020, під час якого сторона захисту зауважень щодо змісту вказаного протоколу або відомостей, зафіксованих на відеозапису до нього, не заявляла. Більше того, 28.05.2020 при вирішенні в судовому засіданні клопотання захисника про призначення судової автотехнічної експертизи, саме захисник ОСОБА_7 просив провести автотехнічну експертизу за вихідними даними, в тому числі отриманими під час проведення слідчого експерименту 19.11.2019 за участю свідка ОСОБА_17 , зазначивши наступне: «за наслідками зазначеного слідчого експерименту отримано нові, порівняно з отриманими під час досудового розслідування, дані про параметри і стан дорожньої обстановки, та обставини щодо дій учасників дорожньо-транспортної пригоди; вважаю, що автотехнічна експертиза має бути проведена за наступними вихідними даними, отриманими, зокрема, при проведенні слідчого експерименту 19.11.2019 на підставі ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 22.10.2019 у справі № 199/1948/18 СВ ДВП ГУНП в Дніпропетровській області з метою перевірки і уточнення відомостей, повідомлених свідком ОСОБА_17 за його участі шляхом відтворення обставин події дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 07.02.2018 приблизно о 08:25 годині за адресою: місто Дніпро, вул. Замполіта Бєляєва, в районі е/о № 68: швидкість руху пішохода складає 1,67 м/с; 1,52 м/с; 1,67 м/с та встановлена на мірній ділянці 5 м., яку подолано статистом за 3,0 с; 3,2 с; 3,0 с».
Після дослідження в судовому засіданні висновку експертів № 21245 за результатами проведення комісійної автотехнічної експертизи від 05.05.2021, не погодившись з її висновками, захисник ОСОБА_7 кардинально змінив свою думку щодо вихідних даних, зафіксованих слідчим в протоколі слідчого експерименту від 19.11.2019 за участю свідка ОСОБА_17 , зазначивши про те, що: «достовірність зафіксованого в протоколі проведення цього слідчого експерименту часу руху пішохода-статиста на мірній ділянці 5 м. є сумнівною».
При цьому, суд виходить з того, що 10.12.2020 при вирішення питання щодо призначення по справі комісійної судової автотехнічної експертизи, захисник ОСОБА_7 зазначив, що підстав для її призначення не вбачається, оскільки вихідні дані для первісної автотехнічної експертизи від 14.03.2018 та додаткової комісійної автотехнічної експертизи від 30.06.2020 були різними, тому і різняться їх висновки. Тобто захисник не тільки не ставив під сумнів вихідні дані, отримані 19.11.2019 під час проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_17 , але і обґрунтовував ними відсутність підстав для нових експертних досліджень.
Таким чином, захисник не надав суду таких даних, які б ставили під сумнів вихідні дані, отримані 19.11.2019 під час проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_17 , через що доводи захисника щодо неповноти або неправильності проведення слідчого експерименту 19.11.2019 судом відхиляються.
Крім того, судом відхиляються і доводи захисника ОСОБА_7 щодо визнання очевидно недопустимим доказом висновку комісійної судової експертизи № 21245 від 05.05.2021, проведеної на підставі ухвали суду від 10.12.2020, постановленої після відновлення з`ясування обставин у справі та перевірки їх доказами, з посиланням на п.п. 35, 40 постанови Великої палати Верховного суду від 03.07.2019 у справі № 288/1158/16-к, оскільки Велика палата Верховного суду в даній постанові зазначила про те, що нормами КПК України не передбачено права суду після видалення до нарадчої кімнати відновити будь-яку з попередніх стадій провадження з метою уточнення процесуальних позицій сторін, в той час, як суд по даному кримінальному провадженню відновив з`ясування обставин у справі та перевірки їх доказами з іншою метою додатково дослідити висновок первісної судової автотехнічної експертизи та висновок комісійної судової автотехнічної експертизи, про що постановив ухвалу від 01.12.2020.
Внаслідок додаткового дослідження вказаних висновків експертів суд, відповідно до ухвали від 10.12.2020, дійшов висновку, що суду було надано кілька висновків експертів, які суперечать один одному, а допит експертів не дав змоги усунути виявлені суперечності, з метою з`ясування питання щодо наявності у водія ОСОБА_3 технічної можливості запобігти пригоді з моменту виникнення небезпеки, відповідності, з технічної точки зору, дій водія ОСОБА_3 вимогам Правил дорожнього руху, а також встановлення причинно-наслідкового зв`язку між діями водія ОСОБА_3 та дорожньо-транспортною пригодою, з урахуванням того, що висновок експерта за результатами проведення автотехнічної експертизи № 5/10.1/197 від 14.03.2018 та висновок експерта за результатами проведення додатквої комісійної судової автотехнічної експертизи № 19/104-9/2/707 від 30.06.2020 суперечать один одному, а тому суд вважав необхідним призначити у даному кримінальному провадженні комісійну судову автотехнічну експертизу, до проведення якої залучити комісію експертів Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України, на вирішення якої поставити питання, які були предметом проведення додаткової комісійної судової автотехнічної експертизи з урахуванням вихідних даних та відомостей про механізм пригоди, зазначених захисником та прокурором. Таким чином, суд діяв виключно з метою вирішення завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України та у відповідності до приписів п. 1 ч. 2 ст. 332 КПК України, що не мало своїм наслідком будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону.
Суд критично оцінює інші доводи захисника, в тому числі про те, що покази малолітнього потерпілого ОСОБА_9 не узгоджуються з письмовими доказами, та вважає ці доводи безпідставними, оскільки надані під час судового розгляду покази малолітнього потерпілого ОСОБА_9 були перевірені під час проведення слідчого експерименту та знайшли своє підтвердження експертним шляхом, про що свідчать висновки комісійних судових автотехнічних експертиз за № 19/104-9/2/707 від 30.06.2020 та за № 21245 від 05.05.2021.
На підставі викладеного суд вважає, що покази обвинуваченого ОСОБА_3 об`єктивно спростовані показами малолітнього потерпілого ОСОБА_9 , висновками судових автотехнічних експертиз.
Суд критично відноситься до показів обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що він не мав можливості уникнути наїзду на пішохода, оскільки експертним шляхом встановлено, з чим повністю погоджується суд, що ОСОБА_3 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода своєчасним застосуванням екстреного гальмування, зупинивши автомобіль до місця наїзду.
Сторона захисту звертала увагу суду на те, що наїзд на малолітнього потерпілого відбувся під час швидкого перетину останнім проїзної частини у невстановленому для цього місці, тобто, поза межами пішохідного переходу, зазначивши, що відповідно до п. 1.4 Правил дорожнього руху кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила, а пунктами 4.7, 4.10 Правил дорожнього руху передбачено, що пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності - на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч. Перед виходом на проїзну частину з-за транспортних засобів, що стоять, та будь-яких об`єктів, що обмежують оглядовість, пішоходи повинні впевнитись у відсутності транспортних засобів, що наближаються; приймаючи до уваги, що відповідно до п. 4.14 Правил дорожнього руху пішоходам, зокрема, забороняється: а) виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху; б) раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід; в) допускати самостійний, без нагляду дорослих, вихід дітей дошкільного віку на проїзну частину.
Отже, захисник ОСОБА_7 стверджував, що ОСОБА_3 мав право розраховувати, що перетин проїзної частини буде здійснюватись потерпілим з дотриманням вищезазначених правил.
Надаючи оцінку таким доводам захисту, суд їх відхиляє, оскільки, незалежно від причин виникнення небезпеки для руху або перешкоди, водій ОСОБА_3 зобов`язаний був виконати вимогу пункту 12.3 Правил дорожнього руху і негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, приймаючи до уваги і те, що на ділянці проїзної частини, де відбувся наїзд на дитину, розташований дорожній знак 1.33 «Діти», який визначає ділянку дороги, на якій можлива поява дітей з території дитячого закладу (дошкільний заклад, школа, оздоровчий табір тощо), що прилягає безпосередньо до дороги, тобто є попереджувальним знаком, який зобов`язував водія ОСОБА_3 бути більш уважним на дорозі, приймаючи до уваги, що малолітній потерпілий ОСОБА_9 , будучи учнем 4-го класу, о 08 годині 25 хвилин прямував через дану ділянку дороги до середньої школи № 142. Відповідно, навіть прискорений рух пішохода по проїзній частині дороги, не звільняв водія від виконання вимог зазначеного пункту Правил дорожнього руху.
Таким чином, фактичними обставинами кримінального провадження встановлено, що суспільно небезпечний наслідок у вигляді заподіяння малолітньому потерпілому тяжких тілесних ушкоджень був породжений конкретними діями обвинуваченого, який порушив Правила дорожнього руху, що, всупереч викладеним доводами захисника, свідчить про наявність однієї з обов`язкових ознак об`єктивної сторони складу злочину - причинного зв`язку між порушенням правил безпеки дорожнього руху і зазначеними наслідками.
Призначаючи вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд виходить з вимог ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК України; відповідно до положень Загальної частини КК України.
У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд також враховує позиції Європейського суду з прав людини, викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008) Суд вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Так, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 вперше вчинив необережне кримінальне правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів.

Обвинувачений ОСОБА_3 одружений, має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , офіційно не працевлаштований, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Відповідно до характеристики з місця проживання, ОСОБА_3 характеризується як комунікабельна, ввічлива, відповідальна та уважна особа. Скарг від сусідів на ОСОБА_3 не надходило, відвідує всі збори, активно приймає участь в суспільній діяльності мешканців будинку.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд визнає повне відшкодування завданих збитків родині малолітнього потерпілого, про що надали в суді свої покази свідок ОСОБА_10 та законний представник ОСОБА_14 .
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , судом не встановлено.
Приймаючи до уваги обставини вчинення ОСОБА_3 необережного тяжкого злочину, дані про його особу та відсутність обставини, що обтяжують йому покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому основне покарання у виді позбавлення волі, строк якого можливо визначити в межах мінімального розміру, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.
Зважаючи на те, що злочин, вчинений обвинуваченим, є необережним тяжким, враховуючи, що обвинуваченому ОСОБА_3 призначається основне покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи відомості про особу обвинуваченого, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, має на утриманні двох малолітніх дітей, приймаючи до уваги його позитивну характеристику, суд вважає можливим виправлення ОСОБА_3 без реального відбування основного покарання у виді позбавлення волі із встановленням обвинуваченому на підставі ст. 75 КК України іспитового строку, з покладанням обов`язків, передбачених п.п. 1), 2) ч. 1, п. 2) ч. 3 ст. 76 КК України.
Приймаючи до уваги зміст санкції ч. 2 ст. 286 КК України щодо можливості призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 , який має посвідчення на право керування транспортними засобами, можливо без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки ОСОБА_3 ще на стадії досудового розслідування в повному обсязі усунув заподіяні збитки батькам малолітнього потерпілого внаслідок його лікування, неодноразово в судовому засіданні висловив жаль з приводу вчиненого та через наявність на утриманні двох малолітніх дітей має потребу в управлінні транспортними засобами.
Таким чином, покарання у виді позбавлення волі з випробуванням без позбавлення права керувати транспортними засобами, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Згідно ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
Враховуючи те, що цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся, підстав для застосування спеціальної конфіскації не має, є всі підстави для скасування арешту з транспортного засобу «CHEVROLET AVEO», н.з. НОМЕР_1 .
Питання про відшкодування витрат на залучення експертів суд вирішує у відповідності до приписів ст.ст. 122, 124 КПК України.
Питання про долю речових доказів суд вирішує у відповідності до приписів ч. 9 ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 369, 371-374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши обвинуваченому іспитовий строк на один рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п.п. 1), 2) ч. 1, п. 2) ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз, на загальну суму 7599 (сім тисяч п`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень 30 (тридцять) копійок.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 12.02.2018, на транспортний засіб «CHEVROLET AVEO», н.з. НОМЕР_1 , номер шасі (кузова) НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 належить ОСОБА_8 , скасувати.

Речовий доказ: автомобіль «CHEVROLET AVEO», н.з. НОМЕР_1 , - повернути ОСОБА_8 .

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1