ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/755/22 Справа № 192/1647/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2021 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого про застосування до нього умовно-дострокового звільнення,
за участю:
прокурора ОСОБА_7
в режимі відеоконференції:
засудженого ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ :
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про застосування до нього ст. 81 КК України та звільнення останнього від відбування покарання умовно-дострокового.
Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції виходив з того, що засуджений за весь період відбування покарання має одне стягнення за порушення режиму утримання, застосоване 11 січня 2021 року. Згідно з наявними в особовій справі характеристиками засуджений за весь період відбування покарання характеризується, як посередньо, так і задовільно, не приймає участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, не приймає участь в роботі самодіяльних організацій, в реалізації програм диференційованого виховного впливу, в зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов висновку, що засуджений своєю поведінкою не довів своє виправлення.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що він хворіє на тяжку хворобу, має ІІІ групу інвалідності, а також матір, яка за станом здоров`я потребує його опіки, у зв`язку з перенесеним інсультом, а інших осіб, хто міг би їй допомогти немає.
Позиції учасників судового провадження.
Засуджений в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу і з підстав, викладених в скарзі, просив її задовольнити, ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою застосувати до нього положення ст. 81 КК України та звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважав її безпідставною, а ухвалу суду законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін, а скаргу без задоволення.
Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи засудженого про наявність підстав для застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, апеляційний суд вважає безпідставними.
Згідно з матеріалами провадження та технічної фіксації судового розгляду, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув матеріали подання, дослідив необхідні докази і дійшов обґрунтованих висновків, що засуджений не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений умовно-достроково.
Зі змісту частини другої статті 50 КК України слідує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Таким чином, з вищенаведеної статті вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці за весь час відбування покарання, а також досягнення цілей покарання.
Як слідує із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
З матеріалів провадження видно, що засуджений, який відбув 2/3 частини строку покарання, не працевлаштований в ДУ «Солонянська виправна колонія (№ 21)». Згідно довідки про заохочення та стягнення (а.с. 10), на даний період часу має лише одне заохочення, застосоване 19 жовтня 2021 року. Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання, засудженого таким, що належно ставиться до праці, оскільки наявне у засудженого заохочення має разовий, а не систематичний характер і є недостатнім для оцінки ставлення до праці засудженого, як належне.
Крім того, підстава для застосування ст. 81 КК України є те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
В матеріалах справи відсутні відомості, що ОСОБА_6 в силу свого стану здоров`я не може бути працевлаштованим в установі, у зв`язку відсутні підстави для застосування до нього умовно-дострокового звільнення.
Засуджений за весь період відбування покарання має одне стягнення за порушення режиму утримання, застосоване 11 січня 2021 року (а.с. 10). Згідно з матеріалами справи, засуджений за весь період відбування покарання характеризується як посередньо, так і задовільно, не приймає участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, не приймає участь в роботі самодіяльних організацій, в реалізації програм диференційованого виховного впливу, в зв`язку з чим, суд, не може визнати поведінку засудженого сумлінною.
При цьому, відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Відповідно до ч. 3 ст. 107 КВК України, засуджені зобов`язані: дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами; утримувати в чистоті і порядку приміщення, дбайливо ставитися до майна колонії і предметів, якими вони користуються при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд і використовувати їх тільки за призначенням; виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії; виконувати необхідні роботи по самообслуговуванню, благоустрою колонії; дотримуватися санітарно-гігієнічних норм; дотримуватися вимог пожежної безпеки і безпеки праці.
Суд першої інстанції правильно оцінив доводи засудженого про те, що оскільки засуджений хворіє на тяжку хворобу, він підлягає звільненню умовно-достроково, оскільки наявність тяжкої хвороби є підставою для звільнення від відбування покарання за хворобою на підставі ст. 84, а не на підставі ст. 81 КК України.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що засуджений не довів своє виправлення і умовно-дострокове звільнення засудженого буде суперечити меті покарання.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку, що твердження засудженого, що він заслуговує на умовно-дострокове звільнення у зв`язку із наявності у нього матері пенсійного віку, яка потребує його допомоги, суд апеляційної інстанції враховує, проте це не є самодостатньою підставою для застосування до нього умовно-дострокового звільнення.
Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_6 від подальшого відбування покарання умовно-достроково і вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, підстав для її зміни чи скасування апеляційним судом не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2021 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

_____________________ ______________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4