Провадження № 1-кс/643/1078/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2021 року слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду скаргу ОСОБА_3 на рішення слідчого СВ Харківського РУП №2 (Московського ВП) ГУНП в Харківській області про закриття кримінального провадження,
ВСТАНОВИВ:
02.03.2021 до суду з Харківського апеляційного суду надійшли матеріали вищезазначеної скарги ОСОБА_3 на рішення слідчого про закриття кримінального провадження №0002381 від 11.05.2019 за ознаками ч.1 ст.125 КК України.
В обґрунтування скарги на рішення слідчого про закриття кримінального провадження остання зазначила, що оскаржувана постанова про закриття кримінального провадження №0002381 є необґрунтованою та невмотивованою, та такою, що не відповідає вимогам ст.110 КПК України, а тому підлягає скасуванню. Також вважає, що слідчим при прийнятті рішення про закриття кримінального провадження не вжито заходів для всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження. Просила постанову слідчого СВ Харківського РУП №2 (Московського ВП) ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження скасувати.
У судовому засіданні заявник доводи, викладені в скарзі підтримала повністю та просила скаргу задовольнити. Зазначила, що є потерпілою у кримінальному провадженні №0002516, досудове слідство у якому триває по теперішній час. Про наявність кримінального провадження №0002381 їй стало відомо з листа в.о. начальника Московського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 , який повідомив, що вказане кримінальне провадження 11.05.2019 виділено з кримінального провадження №0002516 та постановою слідчого 10.07.2019 закрито. Вважає, що автоматично є потерпілою у виділеному кримінальному провадженні, та також зазначила, що факт того, що слідчий направив їй постанову про закриття кримінального провадження №0002381 від 10.07.2019 є підтвердженням її процесуального права на оскарження вказаної постанови як потерпілої у кримінальному провадженні №0002516. Вказала, що ОСОБА_6 , яка була заявником та потерпілою у кримінальному провадженні №0002516, померла у жовтні 2018 року. Вважає постанову слідчого про закриття кримінального провадження №0002381 від 10.07.2019 незаконною та невмотивованою, у зв`язку з чим, просила скасувати.
Прокурор на судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення скарги заперечував.
Від слідчого до початку судового засідання надійшли матеріали кримінального провадження №0002381 від 11.05.2019 за ч.1 ст.125 КК України для огляду їх судом.
Відповідно до ч.2 ст.306 КПК України відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги, тому судовий розгляд скарги проводиться за їх відсутності.
Слідчий суддя, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступне.
Так, з наданих для огляду судом матеріалів кримінального провадження, опис та нумерація аркушів справи відсутні, вбачається, що згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальне провадження №0002381 виділено 11.05.2019 за ознаками ч.1 ст.125 КК України, ПІБ потерпілого, заявника ОСОБА_6 . Провадження з якого виділено матеріали: 0002516, підстава: одна особа підозрюється у вчиненні кількох кримінальних правопорушень.
Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне провадження №0002516 внесено до ЄРДР 08.05.2018 за ч.1 ст.125 КК України, ПІБ потерпілого, заявника ОСОБА_6 .
Постановою слідчого СВ Харківського РУП №2 (Московського ВП) ГУНП в Харківській області від 10.07.2019 кримінальне провадження №0002381 від 11.05.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України закрито на підставі ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з тим, що за фактом злочину по кримінальному провадженню внесного 11.05.2019 до ЄРДР за №0002381, раніше, а саме 08.05.2018 вже зареєстровано кримінальне провадження за №0002516 за ч.1 ст.125 КК України за аналогічним фактом.
Кримінальне провадження №0002381, відповідно до супровідного листа №31363/119-67 від 19.08.2019, направлялося прокурору для вивчення та перевірки обґрунтованості прийнятого рішення.
Про прийняте рішення письмово повідомлялась ОСОБА_3 , якій 27.11.2020 цінним листом із зворотнім повідомлення направлено повідомлення та копія оскаржуваної постанови.
Вивчивши постанову слідчого про закриття кримінального провадження №0002381 від 10.07.2019 слідчий суддя приходить до висновку, що ОСОБА_3 повідомлено про закриття цього кримінального провадження як потерпілу у кримінальному провадженні №0002516 від 08.05.2018, оскільки, як зазначено у цій постанові 08.05.2018 слідчий СВ Московського ВП ГУНП в Харківській області розпочато досудове розслідування, матеріали якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002516, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, п.12 ч.2 ст.115 КК України. 30.05.2018 СВ Московського ВП ГУНП в Харківській2 області прийнято рішення про зміну кваліфікації кримінального провадження №0002516 від 08.05.2018, внесеного до ЄРДР за ухвалою Московського районного суду м. Харкова №643/5299/18, 1-кс/643/1436/18 від 04.05.2018 з ч.3 ст.15, п.12 ч.2 ст.115 КК України на ч.1 ст.125 КК України. 11.05.2019 прокурором Харківської місцевої прокуратури №4 з кримінального провадження №0002516 від 08.05.2018 виділені матеріали у окреме провадження №0002381 від 11.05.2019, за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.
Чинними нормами кримінального процесуального законодавства України не передбачено поняття та порядку процесуального правонаступництва статусу потерпілого та заміни потерпілого у кримінальному провадженні.
Так, відповідно до ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Момент набуття процесуального статусу потерпілого виникає в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ст.58 КПК України потерпілого у кримінальному провадженні може представляти представник - особа, яка у кримінальному провадженні має право бути захисником. Повноваження представника потерпілого на участь у кримінальному провадженні підтверджуються, серед іншого, документами, передбаченими статтею 50 цього Кодексу, - якщо представником потерпілого є особа, яка має право бути захисником у кримінальному провадженні, тобто згідно з вимогами ст.45 КПК адвокат, відомості про якого внесено до Єдиного реєстру адвокатів України.
Слідчий суддя зазначає, що аналізуючи наявні в матеріалах кримінального провадження процесуальні рішення неможливо зробити висновок щодо процесуального статусу ОСОБА_3 в рамках кримінального провадження №0002381 від 11.05.2019 як потерпілої або представника потерпілої, оскільки у витязі заначено ПІБ заявника, потерпілого ОСОБА_6 . Заяви ОСОБА_3 про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілої чи її письмової згоди на визнання потерпілою, у разі неподання нею заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або залучення її до провадження як потерпілої, матеріали кримінального провадження №0002381 від 11.05.2019 не містять. Інших доказів того, що потерпілою чи представником потерпілої у цьому кримінальному провадженні є ОСОБА_3 слідчим суддею в ході розгляду скарги не встановлено та самою заявницею у судовому засіданні суду не надано.
У відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Тобто, виходячи з положень ст.ст.22, 26 КПК України, на особу, яка подає скаргу покладається обов`язок доведення перед слідчим суддею того, що скаргу подала особа, яка має на це право; скарга підлягає розгляду в цьому суді; скарга подана у встановлений строк та на дію чи бездіяльність, що підлягають оскарженню до слідчого судді.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
При цьому, заявником є фізична особа, яка звернулась із заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування, і не є потерпілим (ст.60 КПК України).
Якщо потерпілим є неповнолітня особа або особа, визнана в установленому законом порядку недієздатною чи обмежено дієздатною, до участі в процесуальній дії разом з нею залучається її законний представник (ст.59 КПК України).
Таким чином, з огляду на зазначене ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0002381 від 11.05.2019 не є потерпілою у розумінні ст.55 КПК України, а також не є представником потерпілої в розумінні ст.58 КПК, а отже, згідно зі ст.303 КПК не наділена правом звертатись зі скаргою на рішення слідчого про закриття вказаного кримінального провадження.
Згідно з положеннями п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, ч. 5 ст. 21 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Способи такого контролю обмежені процедурою, визначеною кримінальним процесуальним законом.
Як зазначено у постанові Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04.04.2019 (справа N 370/2316/18, провадження N 51 - 9929 км 18), за змістом кримінального процесуального закону загальні засади кримінального провадження спрямовані на забезпечення законності кримінальної процесуальної діяльності та дотримання прав і законних інтересів осіб, що беруть участь у такому провадженні, та не суперечать вимозі імперативності.
Згідно із положеннями ч. 1 ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, задля чіткого та імперативного визначення процедур та запобігання свавільного використання владними органами своїх повноважень та забезпечення умов справедливого судочинства.
Оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 КПК України. Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, так само, як і коло осіб, які можуть оскаржити рішення, дії чи бездіяльність визначений ч.1 ст.303 цього Кодексу.
Крім того, з визначеної ст. 26 КПК України диспозитивності, як загальної засади кримінального провадження, слідує, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Аналогічна позиція викладена у рішеннях по справах "Верітас проти України" та "Сокуренко та Стригун проти України", суд не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції у разі перевищення ним своїх повноважень, визначених процесуальним законодавством.
Судом також враховано, що Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.
З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах " Осман проти Сполученого королівства " від 28 жовтня 1998 року та " Круз проти Польщі " від 19 червня 2001 року.
У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
У зв`язку з наведеним, вказані висновки суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.
За таких обставин, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 220, 290, 303-304, 306, 307, 309, 376, 395 КПК України, -
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Харківського РУП №2 (Московського ВП) ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 від 10.07.2019 про закриття кримінального провадження №0002381 від 11.05.2019 - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1