Справа №463/598/13-к
Провадження №1-в/463/8/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2021 р. Личаківський районний суд м.Львова

в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

захисника ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

у м. Львові,

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши клопотання захисника ОСОБА_5 ОСОБА_3 про звільнення від призначеного судом покарання щодо засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

в с т а н о в и в :

захисник звернувся до суду із клопотанням про звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 22 квітня 2013 року у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Заяву мотивує тим, що з дня набрання чинності вироком пройшло більше 5 років. Проте засуджений не скоював нових правопорушень, після проголошення вироку не ухилявся від його виконання. У зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку, просить звільнити засудженого від призначеного судом покарання.

Засуджений в попередньому судовому засіданні заяву підтримав. Пояснив, що після проголошення вироку вирок не отримав, вважав, що йому призначене умовне покарання. Після проголошення вироку проживав за адресою, яка була відома міліції, одружився, здійснював заміну паспорта і йому не відомо, що його хтось розшукував. Лише в 2019 році до нього прийшли працівники поліції і пояснили, що він розшуковується у зв`язку із ухиленням від відбуття покарання. Пояснив, що від виконання покарання не ухилявся, ніхто його раніше не розшуковував, він вів звичайний спосіб життя і від покарання не ухилявся. В останнє судове засідання засуджений не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому порядку, подав заяв про завершення розгляду заяви у його відсутності.

Захисник засудженого в судовому засіданні заяву підтримав.

Прокурор проти заяви заперечив. Вважає, що засуджений сам мав цікавитися виконанням вироку і з`явитись для виконання вироку в поліцію, а тому він ухилявся від відбуття покарання.

Оглянувши матеріали справи та матеріали подання, суд приходить до наступного.

Вироком Личаківського районного суду м. Львова від 22 квітня 2013 року ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч.1 ст.187 КК України, обрано покарання у виді 3 років позбавлення волі з відбуттям покарання у кримінально-виконавчі установі. Відповідно до ст.ст.71, 81 КК України приєднано до обораного покарання частину невідбутого покарання за вироком Личаківського районного суду м.Львова від 29.07.2011року та остаточно призначено покарання ОСОБА_5 у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

Вирок суду набрав законної сили.

Як вбачається із матеріалів справи, вирок суду перебував на виконанні у Луцькому МВ УМВСУ у Волинській області, та після повернення у зв`язку із не проживанням у м. Луцьку, такий 07 червня 2013 року був скерований для виконання до Личаківського РВ ЛМУ ГМВСУ у Львівській області. Окрім того, 29.07.2013 року до Личаківського РВ ЛМУ ГМВСУ у Львівській області було скеровано розпорядження про набрання вироком законної сили.

Ці обставини безспірно встановлені в судовому засіданні і підтверджені журналом суду про скерування постанов та інших документів до Личаківського РВ ЛМУ ГМВСУ у Львівській області. Згідно оглянутого журналу встановлено, що 07 червня 2013 року працівник канцелярії Личаківського РВ ЛМУ ГМВСУ у Львівській області наручно від кур`єра суду отримав 4 копії вироку Личаківського районного суду м. Львова від 22.04.2013 року та поставив свій підпис і печатку канцелярії. Окрім того,згідно даних цього журналу 29.07.2013 року працівник канцелярії Личаківського РВ ЛМУ ГМВСУ у Львівській області отримав наручно від працівника суду розпорядження суду від 10.06.2013року про виконання вироку суду, про отримання поставив свій підпис та печатку.

З відповіді наданої на запит судді від 03.02.2021 року Львівське районне управління поліції, яке утворено шляхом об`єднання Личаківського та Галицького РВ ЛМУ ГМВСУ у Львівській області (а.с.16т.2) вбачається, що розшукова справа на ОСОБА_5 була заведена лише 23.08.2019 року № 4200190, але 28.11.2019 розшук припинений. В той же час встановити кому були передані на виконання 4 копії вироку суду та розпорядження про виконання вироку суду в 2013 році встановити не має можливості, оскільки термін зберігання журналу вхідної документації лише три роки.

Відповідно до положень ч.1 ст.80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано, зокрема, в строк п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин.

Частиною 3 та частиною 4 статті визначено, що перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Отже, стаття 80 КК передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе - це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання.

Водночас засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Окрім того, частиною третьою статті 80 КК передбачено положення щодо зупинення перебігу строку давності у разі, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання, а строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

У частині четвертій статті 80 КК також передбачено положення про те, що перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення строку давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину.

Вказані положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

За таких обставин застосування статті 80 КК передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.

В судовому засіданні встановлено, що з часу набранням вироку законної сили до оголошення засудженого у розшук 23.08.2019 року пройшло понад п`ять років, але вирок суду, яким засудженому обрано покарання у виді позбавлення волі, не виконано. Тому є доведено, що строки виконання вироку сплили.

Окрім того, в судовому засіданні встановлено, що засуджений не вчинив новий злочин і він не ухилявся від відбуття покарання, оскільки у розшук протягом 5 років, коли вирок мав бути виконаний він не був оголошений у розшук.

При цьому суд вважає, що ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку є особливим юридичним фактом, питання вирішення якого належить до компетенції суду, а отже, цей факт слід встановлювати з дотриманням вимог процесуальної форми.

Зокрема, редакція частини третьої статті 80 КК певним чином співвідноситься зі статтями 389 та 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у частині третій статті 80 Загальної частини КК, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини КК. Отже, роблячи висновок про ухилення особи від відбування покарання при застосуванні частини третьої статті 80 КК, суд тим самим фактично визнає її винною у вчиненні нового злочину. Таке правозастосування суперечить частині першій статті 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Однак в судовому засіданні встановлено, що будь-яке судове рішення, яким доведено вину засудженого в ухилення від відбуття покарання відсутнє, він не притягувався до кримінальної відповідальності. А тому є очевидним, що даних про те, що засуджений ухилявся від відбуття призначеного судом покарання не має і підстав вважати, що строк виконання вироку зупинявся з підстав передбачених ч.3 та ч.4 ст.80 КК України не має.

Така позиція суду відповідає правовій позиції висловленій Судовою палатою у кримінальних справах Верховного Суду України 24 грудня 2015 року у справі № 5-324кс15.

Тому доводи прокурора про те, що засуджений ухилявся від відбуття покарання не заслуговують на увагу.

Оскільки строки виконання обвинувального вироку закінчилися, тому у відповідності до вимог ч.1 ст.80 КК України, ОСОБА_5 слід звільнити від відбування покарання.

Керуючись положеннями ст. 372, 376, 537, 539 КПК України, суд -

у х в а л и в :

Заяву адвоката ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_5 задоволити.

Звільнити засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання призначеного за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 22 квітня 2013 року у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом семи діб з дня її винесення.

Суддя: ОСОБА_6