Справа № 307/767/21
Провадження № 1-кс/307/219/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2021 року м.Тячів

Слідчий суддя Тячівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 розглянувши клопотання слідчого СВ Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 , погоджене прокурором Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000159 відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 10.03.2021 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 246 КК України

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області молодший лейтенант поліції ОСОБА_2 звернувся до слідчого судді з клопотання, погодженим прокурором Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000159 відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 10.03.2021 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 246 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що 9.03.2021 близько 18 год., в смт. Усть Чорна працівниками СРПП Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області, було зупинено автомобіль марки Камаз 5320, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , який перевозив деревину породи «Бук» в кількості дванадцять деревин, об`ємом близько одинадцять метрів кубічних.

В ході проведення огляду місця події від 9.03.2021 року за адресою с. Нересниця вул. Грушевського, неподалік будинку 160, Тячівського району Закарпатської області було вилучено п`ять деревин довжиною по шість метрів, дві деревини довжиною по два метри та п`ять деревин довжиною по чотири метри породи бук.

Вказана деревина була вилучена дізнавачем СД Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області майором поліції ОСОБА_5 , з метою виявлення і фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий вказує, що 10 березня 2021 року слідчим СВ Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області молодшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 вказана деревина та транспортний засіб марки «Камаз 5320» державний номерний знак НОМЕР_1 визнані речовими доказами.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 марки «Камаз 5320», державний номерний знак НОМЕР_1 , власником автомобіля являється ОСОБА_6 мешканець АДРЕСА_1 .

Слідчий зазначає, що в органу досудового слідства виникла необхідність у проведенні ряду експертиз та з метою забезпечення збереження речових доказів, а саме запобігання можливості приховання, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження, виникла необхідність у арешті майна та просить задовольнити клопотання та постановити ухвалу про накладення арешту на п`ять деревин довжиною по шість метрів, дві деревини довжиною по два метри та п`ять деревин довжиною по чотири метри породи бук та автомобіль марки «Камаз 5320», державний номерний знак НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_6 , мешканцю АДРЕСА_1 , а фактично перебував у користуванні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 із забороною розпорядження, користування та відчуження, з поміщенням на спеціальний майданчик тимчасового утримання транспортних засобів Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області. Дослідивши клопотання та додані до нього документи, приходжу до висновку про необхідність його повернення прокурору, який погоджував клопотання для усунення недоліків виходячи з наступного.

Згідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із таких заходів є арешт майна.

При цьому, за загальними правилами застосування заходів забезпечення кримінального провадження, визначеними ст. 132 КПК України, для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні, а застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

За приписами п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Стаття 98 КПК України визначає, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до абз. 2 ч.1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Як вбачається з клопотання про арешт майна, всі доводи в обґрунтування необхідності застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження зводяться до необхідності забезпечення збереження речових доказів та наявності ризиків, передбачених абз. 2 ч.1 ст. 170 КПК України, а саме: приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, чи відчуження автомобіля марки «Камаз 5320» державний номерний знак НОМЕР_1 та вилученої під час огляду місця події 9.03.2021 року деревини, які згідно викладених у клопотанні доводів постановою слідчого від 10.03.2021 року визнані речовими доказами.

Проте, в матеріалах клопотання відсутня постанова про визнання речовим доказом транспортного засобу марки «Камаз 5320», державний номерний знак НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_6 , мешканцю АДРЕСА_1 та який зігдно протоколу огляду від 9.03.2021 року не вилучався та деревину породи бук в кількості п`ять деревин довжиною шість метрів, дві деревини довжиною про два метри та п`ять деревин довжиною по чотири метри, які було вилучено під час огляду місця події від 9.03.2021 року.

Разом з цим, слідчий суддя зазначає, що з огляду на положення ст. 98 КПК України, слідчий, який вважає за потрібне звернутись до слідчого судді з клопотанням про арешт майна з метою забезпечити збереження речового доказу, першочергово має визнати майно, на яке він просить накласти арешт, речовим доказом у кримінальному провадженні шляхом винесення про це постанови, в якій зазначити підстави для визнання майна речовим доказом.

За таких обставин, враховуючи, що до клопотання про арешт майна стороною обвинувачення не додано постанови про визнання майна речовим доказам в рамках кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку про необґрунтованість слідчим зазначених у клопотанні доводів.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як зазначалося попри те, що слідчим в клопотанні міститься посилання на постанову про визнання речовим доказом від 10.03.2021 року, такої постанови в порушення абз. 2 ч.2 ст. 171 КПК України до матеріалів клопотання не додано. Вказаний недолік не надає можливості встановити відповідність майна, яке за твердженням слідчого належить арештувати критеріям ст. 98 КПК України.

Згідно статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Вимоги щодо змісту клопотання про арешт майна містяться у ст. 171 КПК України, яка серед іншого зобов`язує учасників кримінального провадження, які звернулися з відповідним клопотанням, не лише зазначити про мету застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, а і вказати на обставини, які дають підстави для застосування такого обмежувального заходу та надати докази на підтвердження своїх доводів.

Відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його слідчому, прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

За наведених обставин слідчий суддя вважає, що відповідно до наведених вимог кримінального процесуального закону клопотання про арешт майна підлягає поверненню прокурору , який його погодив, а для усунення недоліків клопотання слід встановити строк в сімдесят дві години, початок обчислення якого рахувати з моменту фактичного отримання вказаного клопотання прокурором.

Керуючись ст. ст. 98, 170-172 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання слідчого СВ Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 , погоджене прокурором Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000159 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 10.03.2021 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 246 КК України - повернути прокурору Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , для усунення недоліків.

Встановити строк в сімдесят дві години з моменту отримання копії ухвали для усунення зазначених у ній недоліків.

Роз`яснити, що повернення клопотання не є перешкодою для повторного звернення до слідчого судді з клопотанням про вжиття заходів кримінального провадження (арешт майна).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1