КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участі прокурора ОСОБА_5

представника ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , подану в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 29 березня 2021 року у кримінальному провадженні № 0000583 від 13.03.2020 року ,-

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора відділу особливих доручень управління правової допомоги Департаменту міжнародно-правового співробітництва Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 та накладено арешт на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні № 0000583 «TOYOTARAV-4 HYBRID», номерний знак НОМЕР_1 , який зареєстрований за ОСОБА_8 та перебуває у користуванні підозрюваного ОСОБА_9 із забороною відчуження, розпорядження та користування.

Слідчий суддя керуючись вимогами ст. 170 КПК України та врахувавши наведені у клопотанні прокурора правові підстави для накладення арешту на вилучене під час обшуку майно, дійшов висновку про його задоволення оскільки останнє відповідає вимогам ст.98 КПК України.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання органу досудового розслідування. Водночас, адвокат посилається на те, що клопотання прокурора про арешт майна було розглянуто за відсутності власника майна та адвоката, стороні захисту стало відомо про оскаржувану ухвалу 05.05.2021 року під час ознайомлення із матеріалами справи, тому строк на апеляційне оскарження не є пропущеним.

На переконання сторони захисту, оскаржувана ухвала є незаконною та небгрунтованою, висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки ОСОБА_8 є законним власником майна. Крім цього, придбання даного транспортного засобу відбувалось до початку досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, а на момент укладення договору купівлі-продажу майна, ані ОСОБА_8 , ні ОСОБА_9 не мали жодного процесуального статусу. Апелянт вказує, що твердження прокурора, викладені в клопотанні є лише припущеннями, а вказаний автомобіль не підпадає під критерії, визначені ст. 98 КПК України та не може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Додає, що органом досудового розслідування не надано доказів на підтвердження того, що автомобіль став об`єктом незаконних дій.

Апелянт також у своїй апеляції посилається на Конвенцію про захист прав та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини та зазначає, що накладення арешту на майно ОСОБА_8 є повністю безпідставним та унеможливлює реалізацію у повному обсязі гарантованих їй прав на володіння, користування та розпорядження майном.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судової справи за клопотанням органу досудового розслідування, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000583 від 13.03.2020 року у якому 18.03.2021 року повідомлено про підозру ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч.1 ст.255 (в редакції до змін, внесених згідно із Законом України від 04.06.2020 № 671-ІХ), ч. 5 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190; ч.4 ст.28, ч.3 ст.209 (в редакції до змін, внесених згідно із Законом України від 16.12.2019 №361-ІХ) КК України. В межах зазначеного кримінального провадження орган досудового розслідування цілком слушно звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, яке було вилучено під час проведення обшуку 18.03.2021 року, а саме: транспортний засіб «TOYOTARAV-4 HYBRID», номерний знак НОМЕР_1 ,оскільки останнє відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України та є метою забезпечення збереження речових доказів.

Перевіривши доводи органу досудового розслідування з приводу необхідності накладення арешту, встановивши достатність даних, які містяться у доданих до клопотання матеріалах та які вказують на обґрунтованість доводів органу досудового розслідування щодо обставин вчинення злочину, врахувавши положення ст.ст. 98,170 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання органу досудового розслідування та накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000583.
Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді та вважає, що матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим і необхідним у даному кримінальному провадженні, оскільки сприятиме досягненню мети щодо всебічного, повного та неупередженого досудового розслідування, а також запобігатиме настанню будь-яких негативних наслідків

Відповідно до вимог ст.170 КПК України арешт допускається, зокрема з метою збереження речових доказів. Згідно ч.3 ст.170 КПК України арешт з метою збереження речових доказів може бути накладений на майно будь якої фізичної чи юридичної особи, якщо є достатні підстави вважати, що це майно відповідає критеріям, визначеним ст.. 98 КПК України.

Оскільки з долучених до клопотання органу досудового розслідування вбачається факт кримінальних правопорушень передбачених зач.1 ст.255, ч. 5 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190; ч.4 ст.28, ч.3 ст.209 КК України то будь які речі можуть бути речовими доказами у кримінальному провадженні.

Також колегія суддів зважує і на ту обставину, що постановою органу досудового розслідування від 18березня 2021року майно, визнано речовими доказами у зазначеному кримінальному провадженні.
Більш того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання відчуження, знищення чи пошкодження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Відповідно до ст.60 СК України майно набуте набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власностінезалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 73 Сімейного кодексу України стягнення може бути накладено на майно, набуте за час шлюбу. За таких обставин посилання апелянтів на те, що арешт на майно, яке зареєстровано за ОСОБА_8 - дружиною підозрюваного було накладено безпідставно, так як вона не є підозрюваною і даний автомобіль був придбаний до початку внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань у даному кримінальному проваджені колегією суддів не може прийматися до уваги.

Крім цього арештоване майно може бути конфісковане, оскільки ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за ч.4 ст.190 КК України і санкція статті передбачає додатковий вид покарання у разі визнання останнього винним.

Що стосується доводів апелянтів про те, що клопотання органу досудового розслідування про арешт майна розглянуто без додержання вимог і тимчасово вилучене майно підлягало поверненню, то колегія суддів не бере їх до уваги, так як слідчий суддя при розгляді клопотання органу досудового розслідування про накладення арешту з метою збереження речового доказу, дотрималась вимог ст. 170 КПК України, за якою арешт допускається, зокрема з метою збереження речових доказів.

Керуючись ст.ст. 98, 170, 171, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 29 березня 2021 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу особливих доручень управління правової допомоги Департаменту міжнародно-правового співробітництва Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 та накладено арешт на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні № 0000583 «TOYOTARAV-4 HYBRID», номерний знак НОМЕР_1 , який зареєстрований за ОСОБА_8 та перебуває у користуванні підозрюваного ОСОБА_9 із забороною відчуження, розпорядження та користування - залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , подану в інтересах ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала Київського апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/3264/2021 Доповідач: ОСОБА_1
Єдиний унікальний номер № 757/16090/21-к Слідчий суддя суду 1-ї інстанції ОСОБА_11