Номер провадження: 11-кп/813/1041/21
Номер справи місцевого суду: 520/5195/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 29.12.2020 року у кримінальному проваджені № 0000069, внесеному до Єдиного реєстру досудового розслідування 16.03.2016 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця м. Білгород-Дністровський, Одеської області, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-
обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 27, ч. 3 ст. 15, п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, -

встановив:

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 29.12.2020 року, постановленою під час судового розгляду задоволено клопотання прокурора відділу Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 ,обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 27, ч. 3 ст. 15, п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України строком на 2 (два)місяці, тобто до 28.02.2021 року.

Рішення суду мотивовано тим, що з огляду на висунуте обвинувачення та тяжкість інкримінованого злочину, в результаті якого могла настати смерть особи, що тягне за собою несприятливі наслідки у вигляді позбавлення волі, наявний ризик можливого переховування від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України). Крім того, колегією суддів встановлено неналежну поведінку обвинуваченого, яка вбачалась в безпідставній неявці останнього у судові засідання. На думку судової колегії, застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого та не буде сприяти належному забезпеченню досягненню завдань такого кримінального провадження.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 , подав апеляційну скаргу, оскільки вважає ухвалу суду незаконною, необґрунтованою, ухваленою з грубими порушеннями вимог кримінального процесуального і матеріального права та такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування своїх доводів стверджує, що подане до суду клопотання прокурора є необґрунтованим та таким, що порушує вимоги чинного кримінального процесуального закону, оскільки в клопотанні не наведено жодних нових обставин, які б свідчили про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого та ці обставини не підтверджено належними і допустимими доказами.

Вказує, що висунуте обвинувачення ОСОБА_8 є необґрунтованим, оскільки докази, які досліджені у судових засіданнях дають підстави стверджувати про невинуватість ОСОБА_8 у даному кримінальному проваджені.

Зазначає, що заявлені в клопотанні ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України є безпідставними, та такими, що не підтверджуються жодними доказами.

Просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою залишити без задоволення клопотання прокурора та обрати стосовно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, врахувавши надані до суду стороною захисту документи, характеризуючі матеріали та медичні документи, що свідчать про перебування ОСОБА_8 на лікуванні та відсутності будь-яких ризиків його процесуальній поведінці.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисника:
представник потерпілого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 зазначив, що ухвала суду є законною та обгрунтованою, висунуте ОСОБА_8 обвинувачення підтверджується зібраними у ході досудового розслідування належними та допустимими доказами, а ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшились та не перестають існувати.

прокурор Одеської місцевої прокуратури ОСОБА_6 послався на прийняття судом першої інстанції законного та обґрунтованого рішення, яке відповідає вимогам кримінального процесуального закону та прийняте за встановлених в ході судового розгляду обставин причетності ОСОБА_8 до інкримінованого йому кримінального правопорушення та наявністю існування ризиків, передбачених п. 1, 3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України. На думку прокурора, застосування більш м`яких запобіжних заходів не можливо, оскільки за час перебування ОСОБА_8 із найбільш м`яким запобіжним заходом, останній ухилявся від явки у судові засідання та продовжив вчиняти інші кримінальні правопорушення, про що було внесено відомості до ЄРДР за фактом привласнення, розтрати майна, шляхом зловживання службовим становищем.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 висунуто обвинувачення у скоєні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 27, ч. 3 ст. 15, п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст.115 КК України, а саме в організації незакінченого замаху на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_10 , вчиненого з корисливих мотивів, на замовлення та за попередньою змовою групою осіб.

Заслухавши: суддю-доповідача; обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити; пояснення прокурора та представника потерпілого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими підчас судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно з ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Частиною 1 ст. 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно ч. 4 ст. 183 КПК слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини; щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Частиною 3 ст. 199 КПК України передбачено, що суд при продовженні строку тримання під вартою враховує обставини, які свідчать про те що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання під вартою.
Частиною другою ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Рішенням №4-р/2019 у справі за конституційною скаргою ОСОБА_12 від 13.06.2019 року Конституційний Суд України визнав неконституційним положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Згідно з ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Окрім цього, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

І. Щодо доводів апеляційної скарги про безпідставність висунутого обвинуваченому ОСОБА_8 обвинувачення у інкримінованих йому злочинах.
Захисник ОСОБА_9 у свої апеляційній скарзі посилається на невинуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчинені кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст. 27, ч. 3 ст. 15, п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України та фальсифікацію в інтересах потерпілого ОСОБА_10 доказів обвинувачення.
Що стосується можливості перевірки цих доводів апеляційним судом, то судова колегія виходить з наступного.
Приписами ст.23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.
Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку статтями 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, обрання запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст.331 КПК України.
Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також оскаржувану ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань і інших матеріалів клопотання, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких інших доказів.
При цьому апеляційний суд враховує, що відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_8 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли остання перебувала у процесуальному статусі підозрюваного.
Також апеляційний суд позбавлений можливості на даній стадії надати відповідну правову оцінку твердженням потерпілої сторони, яка під час розгляду апеляційної скарги наполягала на необхідності надання правової оцінки заявленим під час апеляційного розгляду матеріалам, які на думку потерпілої сторони є фактичним підтвердженням скоєння обвинуваченим ОСОБА_8 злочину, за висунутим йому обвинуваченням.
За таких обставин апеляційний суд не переглядає наявність обґрунтованості висунутому ОСОБА_8 обвинувачення у скоєні інкримінованого йому злочину, оскільки позбавлений можливості надати відповідний висновок щодо допустимості чи недопустимості заявлених сторонами кримінального провадження доказів.
Водночас, апеляційний суд вважає безпідставними доводи захисника щодо порушення вимог кримінального процесуального закону в частині не роз`яснення судом права заявлення відводу складу суду чи іншим учасникам судового розгляду з урахуванням відсутності даних щодо заявлення такого відводу у судовому засіданні за результатами якого постановлена ухвала суду та з огляду на те, що розгляд зазначеного питання повинен відбуватися на початку судового розгляду кримінального провадження.

ІІ. Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність ризиків заявлених у клопотанні прокурора.
За результатами розгляду клопотання прокурора, оскаржуваним рішенням встановлено існування єдиного ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливого ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_8 від суду.
Стороною обвинувачення зазначене судове рішення не оскаржувалося, а тому у відповідності до положень ч. 1 та 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та встановлених судом обставин, які викладені у цьому рішенні, тобто надає відповідну правову оцінку встановленого судом ризику та необхідності продовження строку дії запобіжного заходу.
У судовому засіданні захисник підтримав доводи апеляційної скарги та обмежився викладенням обставин щодо заявленого стороною обвинувачення ризику можливого перешкоджання кримінальному провадженню шляхом переховування ОСОБА_8 від суду та вказав, що до клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурором на підтвердження своїх доводів не надано жодних доказів на підтвердження існування заявленого ризику, а доводи про його існування є безпідставними. Неявка обвинуваченого ОСОБА_8 на судові засідання була пов`язана з перебуванням останнього на стаціонарному лікуванні у медичному закладі, що підтверджуються наданими виписками та отриманою після прийняття оскаржуваної ухвали відповіді з медичної установи.
Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні апеляційного суду підтримав апеляційну скарга захисника та вказав, що його неявка у судові засідання була пов`язана з перебуванням у лікарні на стаціонарному лікуванні.
Прокурор заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги зазначив, що обвинувачений ОСОБА_8 перешкоджав розгляду кримінальному провадженню в зв`язку з неодноразовою неявкою у судові засідання, а заявлені стороною захисту докази хвороби обвинуваченого, наданими МЦ ТОВ «КардікаАсістанс» є сумнівними, суперечливими та спростовуються встановленими судовою колегією обставинами перешкоджання ОСОБА_8 кримінальному провадженню.
Представник потерпілого підтримав позицію прокурора та категорично заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника зазначивши, що тривалість кримінального провадження, яке перебуває на розгляді в суді першої інстанції з 2017 року пов`язана саме з затягуванням такого розгляду з боку сторони захисту, неявками як захисників, так і обвинувачених в судові засідання, ігнорування останніми вимог закону. Надані стороною захисту матеріали на підтвердження перебування обвинуваченого ОСОБА_8 на стаціонарному лікуванні та неможливість його участі в судових засіданнях вважає припущенням лікарів, що не могло вказувати на поважність підстав неявки обвинуваченого в судові засідання. Вважає поведінку обвинуваченого такою, що свідчить про невиконання останнім вимог закону та ігнорування явки до суду, що фактично унеможливлювало розгляд кримінального провадження, наполягаючи при цьому на законності прийнятого рішення судової колегії в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який на думку потерпілої сторони у цьому кримінальному провадженні є належним та достатнім для забезпечення виконання завдань кримінального провадження.
Оцінюючи доведеність наявності у кримінальному провадженні ризику можливого переховування обвинуваченого ОСОБА_8 від суду, апеляційний суд враховує такі обставини.
З матеріалів кримінального провадження наданого апеляційному суду вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі з конфіскацією майна, а тому будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованих йому злочинів та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, існує ризик того, що останній може здійснити спроби переховування від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому злочин.
Існування зазначеного ризику підтверджується встановленою у судовому засіданні неналежною процесуальною поведінкою обвинуваченого, а саме неодноразової неявки останнього в судові засідання районного суду, що мало наслідком прийняття судом першої інстанції рішення про примусовий привід обвинуваченого та в подальшому оголошення його у розшук та надання дозволу на його затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою.
Апеляційний суд вважає обгрунтованими заявлені стороною обвинувачення твердження про сумнівність та суперечливість наявних у матеріалах клопотання медичних довідок № 964 від 07.10.2020 року, № 968 від 08.10.2020 року, оскільки в зазначених довідках дані про можливість чи неможливість прийняття обвинуваченим участі в судових засіданнях не були конкретизовані та фактично носили загальний характер.
Так, незрозумілим на думку апеляційного суду є той факт, що заявляючи у медичній довідці № 964 від 07.10.2020 року наявний факт захворювання у обвинуваченого ОСОБА_8 та можливість його участі в судових засіданнях, яке в тому числі, у разі перебування його поза межами лікувального закладу без догляду медичних працівників може призвести до погіршення його стану здоров`я, у цей же день, зазначена медична установа приймає рішення про виписку обвинуваченого ОСОБА_8 за власним бажанням (довідка № 968 від 08.10.2020 року).
Більш того, апеляційним судом враховані заявлені в апеляційній скарзі дані про участь обвинуваченого у день проведення судового засідання 05.10.2020 року в закритій сесії Затоківської селищної ради, що на думку судової колегії вказує на можливість участі обвинуваченого в судовому засіданні у зазначений день та фактично підтверджують факт ігнорування обвинуваченим явки у судове засідання.
Встановлені обставини перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під час стаціонарного лікування поза межами медичної установи та прийняття останнім участі у проведенні сесії Затоківської селищної ради, в тому числі поза межами медичної установи, на думку апеляційного суду беззаперечно свідчать про можливість його участі в судових засіданнях суду першої інстанції, що спростовує доводи захисників у цій частині.
Разом з тим апеляційний суд приймає до уваги відповідь ТОВ «КардікаАсістанс» на адвокатський запит щодо надання інформації про стан пацієнта ОСОБА_8 відповідно до якої лікувальний заклад у разі необхідності забезпечив би прибуття на судові засідання пацієнта ОСОБА_8 під наглядом лікарів, що також підтверджує можливість його прибуття у судові засідання.
Крім того апеляційним судом приймається до уваги відповідна позиція сторони захисту, яка будучи обізнаною про те, що судом приймаються заходи щодо забезпечення явки до суду ОСОБА_8 та відносно обвинуваченого ОСОБА_8 судом була постановлена ухвала про його привід, будь-яких відомостей про місцеперебування обвинуваченого, в тому числі після виписки останнього 28.10.2020 року з ТОВ «Клініка Оксфорд Медікал» під нагляд лікарів за місцем проживання, суд першої інстанції не повідомили, що стало наслідком його подальшого розшуку.
Також апеляційний суд враховує ту обставину, що обвинувачений після оголошення його в розшук був затриманий не за місцем проживання, а за іншою адресою, що додатково свідчить про вчинення ним дій, які можуть вказувати на переховування його від суду.
Водночас апеляційний суд не може прийняти до уваги як об`єктивні заявлені стороною захисту доводи щодо неприбуття обвинуваченого у судові засідання, призначені на 05.10.2020, 07.10.2020, 08.10.2020 та 09.10.2020 року, в зв`язку з неможливістю явки у ці судові засідання його захисників, оскільки на підтвердження зазначених обставин щодо неможливості їх явки, стороною захисту апеляційному суду не надано належних та достовірних доказів.
На думку апеляційного суду, заявлені захисником в апеляційній скарзі доводи щодо поважності причини неявки до суду захисників, навіть за наявності їх підтвердження, не вказували на можливість порушення обвинуваченим покладених на нього обов`язків, ігнорування ним судових викликів та неприбуття на них до суду, а навпаки зобов`язували останнього повідомляти суд про неможливість явки, що останнім виконано не було.
Безпідставними є також твердження сторони захисту про розгляд клопотання про надання дозволу на затримання з метою приводу обвинуваченого ОСОБА_8 у закритому судовому засіданні та за відсутності учасників кримінального провадження, в тому числі сторони захисту, оскільки положеннями ч. 3 ст. 189 КПК України, визначена можливість такого розгляду лише за участі прокурора.
Встановлені в своїй сукупності обставини, беззаперечно вказують про порушення під час судового розгляду обвинуваченим ОСОБА_8 визначених законом та покладених на нього процесуальних обов`язків та вчинення останнім дій, направлених на переховування від суду.
Апеляційним судом також врахована та обставина, що відповідний аналіз існування зазначеному ризику та необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою був наданий апеляційним судом під час перегляду в апеляційному порядку ухвали суду від 07.11.2020 року про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу, за результатами якого 22.12.2020 року апеляційним судом була постановлена відповідна ухвала, якою рішення про застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_8 було залишено без змін.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про здійснення обвинуваченим дій, направлених на переховування від суду, що в сукупності з урахуванням висунутого ОСОБА_8 обвинувачення у скоєні особливо-тяжкого злочину та можливих наслідків його вчинення, на даній стадії судового розгляду свідчило про необхідність продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід не зміг забезпечити його належну процесуальну поведінку та не сприяв належному виконанню завдань кримінального провадження.
При цьому апеляційний суд враховує сформовану практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Обираючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного/обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Таким чином з урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, існування реального ризику можливого переховування обвинуваченого від суду, беручи до уваги обставини вчинення інкримінованого обвинуваченого ОСОБА_8 злочину, апеляційний суд вважає доводи захисника в частині можливості застосування відносно ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу необґрунтованими, оскільки на даний час тримання під вартою обвинуваченого є виправданим, у зв`язку з наявністю публічного інтересу, який переважає над повагою до особистої свободи.
Водночас апеляційний суд погоджується з рішенням районного суду в частині не визначення розміру застави з огляду на твердження органу досудового розслідування щодо організації зазначеного злочину який був направлений на позбавлення життя людини саме обвинуваченим ОСОБА_8 , що не суперечить положенням ч. 4 ст. 183 КПК України.
На думку апеляційного суду, наявність у обвинуваченого ОСОБА_8 ряду хронічних хвороб, на підтвердження яких сторонами кримінального провадження надана медична документація, з огляду на відсутність даних щодо неможливості утримання останнього під вартою, не можуть беззаперечно слугувати підставою для обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Висновки апеляційного суду.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має в тому числі право:1) залишити ухвалу без змін; 2) змінити ухвалу; 3) скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу або закрити кримінальне провадження; 4) скасувати ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновки суду, щодо необхідності продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідають вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтуються на матеріалах справи, а дані про особу обвинуваченого у вчиненні ним особливо тяжких злочинів групою осіб, дають підстави вважати, що на даний час існує зазначений районним судом ризик можливого переховування від суду, який виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою. Застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки такий запобіжний захід не здатний запобігти наявному у кримінальному провадженні ризику, забезпечити належну поведінку обвинуваченого та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.
Апеляційним судом не встановлено обставин, які могли би бути підставою для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення.
Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 ,-залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 07.11.2020 року у кримінальному проваджені № 0000069, внесеному до Єдиного реєстру досудового розслідування 16.03.2016 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 15, п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України до 28.02.2021 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4