Справа № 585/2286/20
Номер провадження 1-кп/585/156/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2021 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

представника потерпілих ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ромни матеріали кримінального провадження № 0000384 від 05.06.2020 р. відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця с. Борозенка, Роменського району, Сумської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, військовозобов`язаного, розлученого, фізичної особи підприємця, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України,

безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив вирок про наступне:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного Судом доведеним.
1. 05 червня 2020 року близько 01 год. 45 хв. ОСОБА_9 , знаходячись за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 , зателефонував на мобільний телефон своєї дружини ОСОБА_6 , яка проживає в будинку своєї матері, - ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 , для з`ясування місця перебування дітей ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у зв`язку з виявленням їхньої відсутності вдома за адресою: АДРЕСА_3 .

Під час телефонної розмови ОСОБА_9 в грубій нецензурній формі, висловлюючи погрози, висунув дружині ОСОБА_6 претензії щодо перебування їхніх дітей по місцю її проживання за адресою: АДРЕСА_2 . На що ОСОБА_6 , пояснивши ОСОБА_9 , що діти перебувають з нею як матір`ю і не бажаючи продовження розмови, вимкнула телефон. Бажаючи забрати дітей у ОСОБА_6 , в цей день близько о 01 год. 50 хв. ОСОБА_9 приїхав на власному автомобілі за адресою: АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_4 , та в якому разом з останньою постійно проживає ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , з якою у ОСОБА_9 з квітня 2020 року існує конфлікт з приводу місця проживання дітей ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . У подальшому, діючи умисно, в порушення ст. 30 Конституції України, яка гарантує право на недоторканість житла, ОСОБА_9 пошкодив паркан, яким огороджене домоволодіння зі сторони дороги, та проник на територію домоволодіння за вищевказаною адресою, з метою подальшого проникнення до домоволодіння. Надалі, ОСОБА_9 направився до будинку, пошкодив вікно будинку, шляхом його розбиття та через вхідні двері, пошкодивши ривком запираючий пристрій, проник до житла, належного ОСОБА_4 , не маючи при цьому законних підстав на таке вторгнення, всупереч волі потерпілої, усвідомлюючи, що він порушує конституційне право на недоторканість житла.

Знаходячись в коридорі вищевказаного будинку, ОСОБА_9 побачив ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , які стояли на шляху до кімнати, де знаходились діти, - ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Маючи намір в будь-який спосіб забрати дітей у матері,- ОСОБА_6 , діючи з прямим умислом, направленим на застосування насильства та з погрозою застосування насильства, з метою подолання опору потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які намагались завадити ОСОБА_9 незаконно проникнути до кімнати, в якій перебували діти, останній погрожував ОСОБА_4 застосуванням фізичного насильства, які остання сприймала реально, та умисно схопив ОСОБА_5 за руки, при цьому міцно тримаючи та не відпускаючи його руки, почав перехиляти його на лівий бік використовуючи при цьому свої переваги в силі та габаритах, повалив ОСОБА_5 на підлогу. Після цього, не зупиняючись на вчиненому, ОСОБА_9 умисно схопив ОСОБА_6 , яка намагалася захистити ОСОБА_5 , та перегородити шлях ОСОБА_9 до дітей, тримаючи руки ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , із застосуванням сили, з метою подолання опору ОСОБА_6 , діючи з непрямим умислом, повалив останню на підлогу лівою поверхнею бічної сторони. Внаслідок таких дій ОСОБА_9 , потерпілий ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді синця на задній поверхні лівого плеча в нижній третині і поверхневе садно в проекції лівого колінного суглобу, а потерпіла ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді: синця на тильній поверхні лівої кисті, на передній поверхні лівого плеча в середній третині, на розгинальній поверхні лівого передпліччя в нижній третині і в проекції лівого колінного суглобу, які згідно п. 2.3.2 б Правил визначення тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом № 6 від 17.01.1995 МОЗ України «Про розвиток та вдосконалення судово медичної служби України» відносяться до легких тілесних пошкоджень.

Подолавши опір потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ОСОБА_9 взяв на руки сина ОСОБА_11 та, тримаючи його на руках, вийшов із домоволодіння та на власному автомобілі, забравши сина, поїхав у невідомому напрямку.

ІІ. Позиція обвинуваченого.
2. Обвинувачений ОСОБА_9 , допитаний у судовому засіданні, вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) не визнав. Пояснив, що 13 квітня 2020 року дружина ОСОБА_6 залишила будинок, в якому вони проживали разом, і пішла жити до батьків. Із того дня до 05 червня 2020 року він проживав із дітьми у власному будинку, дружина не брала участі у вихованні дітей. 04 червня 2020 року дружина приходила, відвідувала дітей. Того дня близько 23 год. він уклав дітей спати і поїхав у магазин за продуктами. Діти залишились самі. Він був відсутній одну годину. Коли повернувся додому, речі були розкидані. Він зателефонував дружині, це було близько 00 год. 30 хв., і дізнався, що діти у неї. Дружина приїхала вночі і забрала дітей. Дружина не повідомляла, що забере дітей. Йому це не сподобалось. Дружина по телефону заперечувала, щоб діти пішли до нього. Потім поїхав до дружини за адресою проживання батьків поговорити, і якщо діти будуть згодні, то забрати дітей назад додому. Дозвіл приїхати він не отримав, але сказав дружині, що приїде. Вирішив так діяти, бо хотів забрати дітей, які не хотіли жити з мамою. У двір зайшов через незамкнену хвіртку.У хаті горіло світло, він почав стукати у двері, стукав хвилин три, наполягав, щоб відкрили двері. Потім хтось відкрив двері, він зайшов до будинку, нікого не чіпав, пішов до дітей, вони не спали, були біля пакетів з речами. Запитав дружину, навіщо вона забрала у нього дітей. Була сварка з боку потерпілих. Позвав дітей їхати додому, нахилився забрати пакети, а тесть почав бити його кулаками. Він взяв на руки сина та вибіг на подвір`я. З боку на вулиці стояла теща і сказала, щоб ОСОБА_12 його не чіпала. Він забрав сина і поїхав додому. Донька з ним не поїхала, бо їй заборонили потерпілі. Донька жила у потерпілих два тижні, потім пішла жити до нього. Підтвердив, що будинок належить його тещі і що з нею разом живуть тесть - ОСОБА_5 та з 13.04.2020 року їх донька,- ОСОБА_6 . Заперечив, що застосовував до когось фізичну силу, зазначив, що застосовували до нього. Його бив, в основному, тесть, а також ОСОБА_13 . Вони повалили його на диван. Під час перебування у домоволодінні потерпілих він на вікна та паркан уваги не звертав, нічого не пошкоджував, нічого не бив. Чи є замок на хвіртці, він не бачив. Коли перед цим був у будинку батьків дружини, згадати не може. Вважає, що якби дружина без його згоди не забрала дітей, то цього конфлікту не було б. Вважає, що діяв правомірно, оскільки рятував дітей. Визнає, що діяв на емоціях, і якби зараз, то не пішов би забирати дітей серед ночі. Вважає, що дружина його навмисно спровокувала, бо вона увімкнула диктофон, а значить потерпілі його чекали. Звернув увагу суду, що з дослідженого аудіо запису не вбачається з його боку погроз нікому з потерпілих. Винним себе не вважає, шкоди нікому не завдавав, тому в задоволенні цивільного позову просить відмовити. Наголосив, він пропонував потерпілим компенсацію, аби примиритись і заради дітей не бути ворогами.

ІІІ. Позиція потерпілих
3. Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні повідомила, що потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є її батьками, а обвинувачений її чоловік. Їй було відомо, що їй чоловік зраджує. Чотири роки тому обвинувачений запропонував, щоб їх невістка дружина брата, поїхала з ним на море. Після цього почалися смс повідомлення, дзвінки. Після цього їх відносини з чоловіком були направлені на вирішення побутових питань. Обвинувачений матеріально забезпечував сім`ю. Перед народженням другої дитини, обвинувачений просив її забути давні непорозуміння, просив почати все спочатку. Їй хотілося, щоб він більше приділяв уваги дітям. Близько трьох з половиною років тому поскаржилася мамі на відносини чоловіка до неї. Мама з його батьками приїхали поговорити. ОСОБА_14 заперечував, що він зраджує. Восени 2019 року він пішов з дому до іншої жінки. Згодом почав возити туди дітей. Вона терпіла, бо хотіла, щоб у дітей була сім» я. Він у листопаді повернувся, звинувачував, що це вона його спровокувала, що він загуляв. Після повернення жив два тижні. Одного дня прийшов на підпитку і побив її. Вона втекла до батьків. Згодом вона повернулася. Обвинувачений запропонував, щоб він приходив у день, а вночі його вдома не буде. Вона не погодилася. Чоловік приходив до дітей. Вона старалася не бути вдома, щоб не було сварок. Діти знали, що він не живе з ними, і знали, де він живе. Спочатку все було спокійно. Потім чоловік почав приходити, коли попало, вчиняв сварки. Вона неодноразово йому казала, що таке життя їй не подобається. 14.04.2020 року мало бути судове засідання з приводу їх розлучення за заявою чоловіка. 13 квітня 2020 року вона йому сказала, що вони розлучаться і вона буде подавати на розподіл майна. Розпочалася сварка, чоловік вигнав її з дому. З цього дня вона проживає з батьками, у їх будинку. Вона хотіла в нормальній спокійній обстановці забрати дітей. Але обвинувачений повідомив їй, що вона не отримає дітей. З жовтня 2019 року до 13 квітня 2020 року чоловік забороняв ходити з дітьми до родичів. Після 13 квітня 2020 року ходила до дітей і бачилася із ними на вулиці. Чоловік почав перешкоджати в побаченні з дітьми. 28 травня 2020 року, коли була за місцем їх спільного проживання, обвинувачений її домагався. Вона відмовила йому. Він сказав їй, що дітей вона буде бачити «по - дзвінку». Після цього почалися напружені відносини. Через те, що дітей він залишав самих, вирішила забрати дітей, коли його не буде вдома. 04 червня 2020 року була у дітей, прийшла туди близько 18 год. Пішла близько 20 год., але стояла неподалік двору. Побачила, як обвинувачений поїхав з дому, постукала, донька відкрила. Донька знала, що вона їх забере. Син просився, щоб забрала їх ще раніше. Вона пояснювала сину, що не забирає їх, бо тато не дозволяє. Однак 04.06.2020 року вирішила дітей забрати. Бо дізналася, що обвинувачений їх по вечорам залишає вдома самих. Вона зателефонувала своєму батькові, щоб він забрав їх. На батьковому авто приїхали до батьків додому, лягли спати. Вона думала зателефонувати обвинуваченому одразу щоб повідомити про те, що діти в неї, але їй стало цікаво, коли обвинувачений приїде до дому, знаючи що діти самі. Десь о 2 год. ночі зателефонував чоловік, ображав її та погрожував, наказував щоб вона зібрала дітей і вивела на вулицю і все буде спокійно, або інакше вона його знає. Вона відповіла, що діти будуть із рідною матір`ю. Через кілька хвилин почули гуркіт. Обвинувачений забіг у двір, почав стукати у двері. Потім побіг до вікон, побив вікно. Потім вирвав двері, крикнув дітям підніматися. Діти в цей час спали. Вона та її батько,- ОСОБА_5 намагалися перешкодити йому, щоб він не забирав дітей. Стояли на його шляху. Але він відкинув спочатку батька, а потім її. Батько впав на стоячий поряд диван. Її обвинувачений відкинув тримаючи за руки. Обвинувачений відкидав їх декілька разів, прориваючись до дітей. Потім забрав сина на руки, вона намагалася зупинити обвинуваченого, але він не зупинявся і рука сина зачепилася за двері, то щоб не завдати ушкоджень сину вона відійшла. Обвинувачений вибіг з будинку із сином на руках, сів у своє авто та поїхав. Донька залишилась із нею. Обвинувачений телефонував, погрожуючи наказував щоб донька виходила на вулицю і він її забере, але вже приїхала поліція, по телефону з ним поговорили, то він припинив погрози. Через два тижні обвинувачений обманом переманив доньку до себе. Додала, що підтримує обвинувачення в попередній редакції і вважає, що обвинувачений умисно наніс їй легкі тілесні ушкодження, а тому має відповідати і за ч.1ст.125 КК України. Просила призначити найсуворіше покарання.

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні повідомила, що потерпіла ОСОБА_6 є її донькою, а обвинувачений її зять. Їй на праві власності належить будинок в АДРЕСА_2 . З 13 квітня 2020 року, через конфлікт із чоловіком, донька стала проживати у них. Її онуки, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , залишилися жити у ОСОБА_9 . Він заперечував, щоб діти проживали з ОСОБА_13 . Донька кожного дня ходила до дітей. 04 червня 2020 року донька пішла провідати дітей, вони були самі, вона попросила їх зібрати одяг, а сама у вечері поїхала по них із дідом. Це було десь о 21 год. 30 хв. ОСОБА_13 не попередила чоловіка, що забирає дітей, бо він був проти, щоб діти жили з нею. 05 червня 2020 року десь о 2 год. ночі вона почула, як хтось стукає у двері, потім хтось вибив вікно. У будинок увірвався чоловік доньки ОСОБА_9 , почав всіх бити. Дозволу на те, щоб він заходив у будинок вона не надавала. До цього вона з ним уже років чотири не спілкувалась, оскільки не сприймала його через те, що він ображав її доньку ОСОБА_13 . Двері були замкнені, обвинувачений їх вирвав. Замок відкрився, бо лопнула планка. Двері із присутніх обвинуваченому ніхто не відкривав, дозволу зайти не давав. Ворота і хвіртка теж були замкнені. Вони їх завжди замикають. А того дня цьому приділялась особлива увага. Коли приїхали потерпіла з дітьми, то заходили через хвіртку. Перед тим як приїхати, обвинувачений телефонував донці, він вже по телефону почав погрожувати. Коли обвинувачений проник у будинок, то вона, її чоловік,- ОСОБА_5 та їх донька,- ОСОБА_6 , були в коридорі. У коридорі обвинувачений почав кидати її, вона його сварила. ОСОБА_12 і дід побігли в зал. Потім вона теж побігла туди і викликала поліцію. На власні очі, як обвинувачений бив доньку того дня, не бачила. Діти попросиналися ще коли обвинувачений проривався у будинок,були налякані. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 намагалися йому завадити пройти до дітей. ОСОБА_9 проривався, відкидаючи їх. Потім обвинувачений ухопив сина і тримаючи його на руках вийшов з будинку. Онучка не поїхала з обвинуваченим, бо боялася. Пізніше обвинувачений обманом виманив дівчинку і більше їй не пустив до матері. Всі погрози, які чули від нього 05 червня 2020 року, вони сприймали реально. Цивільний позов підтримала. Вважає, що обвинувачений повинен відшкодувати їй нові двері, а старі забрати собі. А також поставити металопластикові вікна. Додала, що підтримує обвинувачення в попередній редакції і вважає, що обвинувачений умисно наніс її доньці та чоловіку легкі тілесні ушкодження, а тому має відповідати і за ч.1ст.125 КК України. Просила призначити найсуворіше покарання.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні повідомив, що потерпіла ОСОБА_6 являється його донькою, а обвинувачений зять. Відносини між зятем і донькою були напружені. 13 квітня 2020 року ОСОБА_13 втекла від чоловіка, стала проживати в них. Діти залишилися з ОСОБА_14 , донька ходила відвідувати дітей, коли зятя не було вдома, бо постійно були сварки з його боку. 04 червня 2020 року ОСОБА_13 пішла до дітей і зателефонувала, щоб він під`їхав і забрав її з речами, тому що діти були самі. Вона боялася обвинуваченого. Десь о 22 годині він поїхав із донькою забрати дітей. Під`їхавши під двір, він сидів у автомобілі, дитячі речі виносили донька та внучка. Перенесли речі, забрали дітей, діти не заперечували їхати з ними. Приїхавши додому, він поставив автомобіль і закрив ворота, всі полягали спати. У дворі світло горіло, у будинку - ні. Десь о 02 год. 05 червня 2020 року обвинувачений почав стукати у ворота, хвіртка була замкнена. Обвинувачений проник у їх двір через огорожу, зламавши металевий лист огорожі. Потім підійшов до коридору і почав бити вікна. Розбив вікно одне, друге. В той час він думав, що обвинувачений розіб`є всі вікна. Потім обвинувачений стукав у двері, смикав їх на себе, доки їх не виламав. На дверях залишився відбиток ноги ОСОБА_14 . Він особисто не казав, щоб відкрили двері обвинуваченому, і сам не відкривав. Зайшовши у коридор, обвинувачений почав штовхати ОСОБА_17 і ОСОБА_13 , а вже у хаті кидав їх. Кричав погані образливі слова. Він просив обвинуваченого нікого не чіпати, намагався його тримати, але не міг утримати. Обвинувачений рвався до дітей, ударив його об одвірок. Потім ще його відкидав, щоразу, як він піднімався і підходив до обвинуваченого. Діти плакали. Він намагався завадити обвинуваченому їх забрати. Від поштовху обвинуваченого він ударився об одвірок, потім встав . але обвинувачений його знову штовхнув на диван і він ногою ударився об диван. Від цих падінь у нього на плечі та під рукою були синці. Він обвинуваченого не бив, донька також не била. Обвинуваченому вдалося забрати сина, внучка залишилась. Додав, що йому не можна було робити різких рухів, бо у нього років два з половиною тому була операція. Зазначив, що тілесні ушкодження у нього виникли від поштовхів обвинуваченого. Прямих ударів обвинувачений йому не завдавав, але відкидав його з дороги. Доньці теж прямих ударів не було. Донька тримала обвинуваченого за руки, він її брав і кидав. Зараз онуки живуть з обвинуваченим, не ходять до них, а він не ходить в будинок, де вони живуть. Примиритися з обвинуваченим він не готовий. Надто образливо те, що зробив зять. З їх боку не було ніякої негативної поведінки. Натомість обвинувачений їх образив. Додав, що перед тим як приїхати обвинувачений телефонував доньці, ображав її, погрожував. Донька відповідала, що дітей забрала і що з ними все нормально. До себе вона його не запрошувала. Додав, що підтримує обвинувачення в попередній редакції і вважає, що обвинувачений умисно наніс йому та ОСОБА_6 легкі тілесні ушкодження, а тому має відповідати і за ч.1 ст.125 КК України. Просив призначити найсуворіше покарання.

ІV. Досліджені в судовому засіданні докази.
4. В судовому засіданні свідок ОСОБА_18 суду повідомила, що близько тридцяти років вона живе по сусідству з потерпілими ОСОБА_19 . 05 червня 2020 року їх вдома не було. 08 червня 2020 року вона проходила повз двір ОСОБА_19 , побачила, що у них зламані ворота, паркан. Вона проживає за декілька будинків від потерпілих. Від людей у автобусі чула, що ОСОБА_9 зять потерпілих, коли приходив забирати дітей, то розбив у ОСОБА_19 вікна.

5.В судовому засіданні свідок ОСОБА_20 суду пояснила, що вона є сусідкою потерпілих ОСОБА_19 . Обвинуваченого знає, односельці з ним. Зі слів ОСОБА_4 їй відомо, що зять, тобто ОСОБА_9 , зламав їм паркан. Це сталося з 04 на 05 червня 2020 року. Паркан зігнутий так і залишився. ОСОБА_9 у ОСОБА_19 бачила рідко, дочка ОСОБА_13 з дітьми бувала там частіше. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 знає як спокійних людей.

6.В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 (у присутності педагога ОСОБА_21 ) суду пояснила, що вона є донькою обвинуваченого та потерпілої ОСОБА_6 з 13.04.2020 року вона та брат проживали з батьком, а мама пішла проживати до своїх батьків, а їх навідувала. 04 червня 2020 року у них була мама, потім пішла. Вона попросилася у батька погуляти до 10 год., бо до неї прийшли подруги. Погуляла, повернулася додому. Тато готував їсти на кухні, сказав помитися і лягати спати. Вона так із робила. Потім зайшла мама і забрала їх. Вона і ОСОБА_22 йти з мамою не хотіли, просили зателефонувати тату. Мама телефонувати відмовилася. Потім до будинку бабусі, куди їх відвезла мама, приїхав тато, він просив відкрити двері. Двері відкрив дідусь. Мама і дід били тата. Тато взяв Діму на руки і вийшов. Тата били кулаками в спину.

7.В судовому засіданні свідок ОСОБА_23 суду пояснив, що він є онуком потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , племінником потерпілої ОСОБА_6 . З обвинуваченим він не спілкується. Йому відомо, що з жовтня 2019 року ОСОБА_9 почав відкрито проживати з іншою жінкою, потім подав на розлучення. Навесні обвинувачений вигнав ОСОБА_24 з дому. Тітка ходила лише до дітей, і то, коли не було вдома обвинуваченого. Дідусь і бабуся живуть поруч. Він бачив, як о 02 год. ночі обвинувачений розбив вікно у будинку ОСОБА_19 , грюкав у паркан. Потім зателефонував стаціонарний телефон, дзвонила бабуся, почала кричати, щоб він біг до них. Коли вийшов із двору, то автомобіль обвинуваченого «Ауді» проїхав мимо нього. Він прийшов до дідуся і бабусі. Побачив, що дідусь був побитий, була кров. Потім викликав поліцію і «швидку допомогу». Присутнім при спілкуванні обвинуваченого із дружиною був не раз і бачив агресію обвинуваченого. Коли запитав тітку, чому вона не забрала дітей одразу як пішла, то вона пояснювала, що боялася. Пояснив, що після візиту обвинуваченого того дня, двері у веранду були виламані, засув, типу шпінгалет, теж відлетів. Ввечері напередодні він був у діда й баби, бачив, що було все нормально, паркан, вікна, двері не були пошкоджені. Інші двері були лопнуті. Коли двері виламувались, не бачив, але бачив потім пошкодження. Обвинувачений із дідусем та бабусею не спілкувався. Два останні роки його у дідуся і бабусі не бачив. Без запрошення обвинувачений не приходив у будинок до бабусі і дідуся. Бабуся не хотіла бачити зятя у себе у дворі. Дворище огороджене парканом із металопрофілю, ворота та хвіртка ковані, хвіртка замикається на замок. Два великі дерев`яні вікна із зала виходять до входу. Все було напередодні цілим. Коли прибіг до двору бабусі, то там був зламаний паркан, погнутий профнастил, два вікна були розбиті, була розбита одна шибка, дерев`яна перегородка і двері побиті. На других дверях, тих, що з ключовим замком, був відбиток від взуття. Дідусь та бабуся до події були у нормальному стані, тілесних ушкоджень у них не було. Вночі у дідуся боліла нога в тазобедренній ділянці. Дідусь пояснював, що це з ним від дій ОСОБА_14 , який його відштовхнув, коли дідусь перешкоджав заходити у будинок. На руках у дідуся були синці і подряпини, також була припухша рука в ділянці біля кисті. Наявність цих ушкоджень пояснювали, що в у ніч обвинувачений хватав дідуся і тітку, смикав, відкидав.

8. З Протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 05.06.2020 р. вбачається, що Роменським ВП ГУНП в Сумській області прийнято усну заяву від ОСОБА_4 про те, що 05.06.2020 р. близько 02 год. за місцем її проживання прийшов її зять ОСОБА_9 , який пошкодив вікно в будинку, двері вхідні та погрожував її донці ОСОБА_6 (а. с. 73).
9. Із заяви від 05.06.2020 р. вбачається, що ОСОБА_4 05.06.2020 року звернулася до Роменського ВП ГУНП в Сумській області із письмовою заявою про кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 126-1 КК України, в якій зазначила, що 05.06.2020 р. її зять ОСОБА_9 зламав металевий паркан, яким огороджене її домоволодіння, проник на територію двору, розбив два вікна, зламав вхідні двері та без дозволу незаконно проник до її житла, де вчинив сварку, в ході якої наніс тілесні ушкодження доньці ОСОБА_6 та чоловіку - ОСОБА_5 , у звязку з чим вважає, що в діях ОСОБА_9 міститься склад злочину за ч.1ст.162 КК.(а.с. 74,75,76).
10. Із заяви від 05.06.2020 р. вбачається, що ОСОБА_6 05.06.2020 року звернулася до Роменського ВП ГУНП в Сумській області із письмовою заявою про кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 126-1 КК України, в якій зазначила, що 05.06.2020 р. її чоловік ОСОБА_9 зламав металевий паркан, яким огороджене домоволодіння її батьків, проник на територію двору, розбив два вікна, зламав вхідні двері та без дозволу незаконно проник до її житла, де вчинив сварку, в ході якої наніс тілесні ушкодження їй та її батьку - ОСОБА_5 , намагався забрати дітей (а. с. 77).
11. Із заяви від 05.06.2020 р. вбачається, що ОСОБА_5 05.06.2020 року звернувся до Роменського ВП ГУНП в Сумській області із письмовою заявою про кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК України, в якій зазначив, що 05.06.2020 р. чоловік доньки ОСОБА_9 зламав паркан, проник на територію двору, розбив вікна, зламав вхідні двері, та вчинив сімейну сварку, в ході якої наніс йому тілесні ушкодження у вигляді підшкірних гематом в області верхніх і нижніх кінцівок (а. с.79).
12. З акту судовомедичного обстеження №167 від 06 липня 2020 року вбачається, що ОСОБА_5 , 1949 р.н., обстежений 05.06.2020 р. і 09.06.2020 р.; на момент огляду 05.06.2020 р. тілесних ушкоджень не виявлено; рекомендовано повторний огляд 09.06.2020 р.; при огляді 09.06.2020 р.: на задній поверхні лівого плеча в нижній третині синець коричневого кольору розмірами 4Х2 сантиметри. В проекції лівого колінного суглобу поверхневе садно червонуватого кольору розмірами 2Х 1, 5 сантиметр з крапковими коричнюватими кірками вище рівня шкіри (майже загоїлось) (а.с.80).
13.З акту судово медичного обстеження №166 від 06 липня 2020 року вбачається, що ОСОБА_6 , 1982 р.н., обстежена 05.06.2020 р. і 08.06.2020 р.; на тильній поверхні лівої кисті біля основи 2 і 3 пальців синець червоного кольору розмірами 4 Х 2, 5 сантиметри. На передній поверхні лівого плеча в середній третині синець блідо синього кольору овальної форми розмірами 2Х1 сантиметр. У проекції передньої поверхні лівого колінного суглобу синець блідо синього кольору з червонуватим відтінком діаметром 2 сантиметри. Інші пошкодження не пред`являлися; рекомендовано повторний огляд 08.06.2020 р.; при огляді 08.06.2020 р.: на розгинальній поверхні лівого передпліччя в нижній третині синець блідо коричневого кольору розмірами 6, 5 Х 4, 5 сантиметри; інші ушкодження не пред`являлись (а. с. 81).
14.Відповідно до висновку експерта № 224 від 27.07.2020 р. при судово медичному обстеженні 05.06.2020 р. та 08.06.2020 р. у ОСОБА_6 , 1982 р.н., були виявлені: синці на тильній поверхні лівої кісті, на передній поверхні лівого плеча в середній третині, на розгинальній поверхні лівого передпліччя в нижній третині і в проекції лівого колінного суглобу. Колір синців вказує на те, що вони можуть відповідати терміну 05.06.2020 р. Характер пошкоджень вказує на те, що вони могли утворитися від дії тупих предметів (предмета) з обмеженою контактуючою поверхнею (а. с. 82-83).

15.Відповідно до висновку експерта № 225 від 27.07.2020 р. при судово медичному обстеженні 05.06.2020 р. та 09.06.2020 р. у ОСОБА_5 , 1949 р.н., були виявлені: синець на задній поверхні лівого плеча в нижній третині і поверхневе садно в проекції лівого колінного суглобу. Колір синця та стан садна вказує на те, що вони можуть відповідати терміну 05.06.2020 р. Характер пошкоджень вказує на те, що вони могли утворитися від дії тупих предметів (предмета) з обмеженою контактуючою поверхнею. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_9 , ОСОБА_6 заподіяно тілесні ушкодження, які зафіксовані у висновку експерта № 224 від 27.07.2020 р. (а. с. 84-85).

16.З протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_6 від 23.07.2020 року, з фототаблицею до нього, вбачається, що потерпіла ОСОБА_6 під час слідчого експерименту показала, як ОСОБА_9 схопив руками за руки ОСОБА_6 в районі середньої частини рук, почав викручувати руки ОСОБА_6 ; потім, викручуючи руки ОСОБА_6 , почав схиляти останню на лівий бік; як ОСОБА_9 повалив на землю ОСОБА_6 ; та як ОСОБА_6 знаходилася на підлозі лівою поверхнею бічної сторони (а. с. 86-88).

17. З висновку експерта №278 від 04 вересня 2020 року вбачається, що характер і локалізація тілесних ушкоджень у гр. ОСОБА_6 у вигляді синців на верхніх кінцівках і в проекції лівого колінного суглобу, не виключає можливості утворення їх при обставинах, продемонстрованих потерпілою під час проведення слідчого експерименту (а. с. 90).

18.З протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_5 від 23.07.2020 року, з фототаблицею до нього, вбачається, що потерпілий ОСОБА_5 під час слідчого експерименту показав, як ОСОБА_9 схопив руками за руки ОСОБА_5 , тримаючи за руки ОСОБА_5 , почав перехиляти його на лівий бік; як ОСОБА_9 звалив на землю ОСОБА_5 ; ОСОБА_5 впав на землю своєю лівою бічною поверхнею; ОСОБА_5 знаходиться на землі у горизонтальному положенні на лівій бічній поверхні (а. с. 93-95).

19. З висновку експерта № 277 від 04 вересня 2020 року вбачається, що характер і локалізація тілесних ушкоджень у гр. ОСОБА_5 у вигляді синця по задній поверхні лівого плеча в нижній третині і садна в проекції лівого колінного суглобу, не виключає можливості утворення їх при обставинах продемонстрованих потерпілим під час слідчого експерименту (а. с. 97).

20. Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_25 суду пояснив, що в цьому кримінальному провадженні проводив експертизу двом особам: ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . Під час візиту до нього, вони розказували про обставини за яких у них виникли тілесні ушкодження, вказували на місця їх нанесення. Оглядав 05.06.2020 року первинно. Нічого помітно не було, тому запропонував прийти через пару днів. Коли прийшли на повторний огляд, то були зафіксовані тілесні ушкодження, які вже проявились. Тілесні ушкодження були зафіксовані в акті. Проводився слідчий експеримент на якому він присутній не був. Потім проводив додаткову експертизу використовуючи також дані отримані під час слідчого експерименту. Тілесні ушкодження на верхніх кінцівках могли утворитись у потерпілої ОСОБА_6 від хапання за руки. Тілесні ушкодження у ОСОБА_5 могли утворитись від падіння. Отримання тілесних ушкоджень у ОСОБА_5 в ділянці суголоба, за обставин продемонстрованих при слідчому експерименті, сумнівне.

21. З протоколу огляду предмету від 25.06.2020 року вбачається, що оглянуто: оптичний диск під назвою «Verbatim», типу CD-R, об`ємом 700 МВ, 80 min, Х52; при запуску його на ноутбуці «Lenovo G580», на екрані відображено два файли, а саме: файл типу «М4А», назвою «AUD-05062020.cut», тривалістю 2 хв. 44 с., розміром 2, 59 МВ; файл типу «М4А», назвою «AUD-05062020», тривалістю 19 хв. 03 с., розміром 17,7 МВ (а. с. 90). З аудіозапису, розміщеного на цьому диску, який досліджено в судовому засіданні, вбачається, що на диску зафіксовано діалог та події, які відбулися в ніч на 05.06.2020 року. Прослуханий аудіозапис, суд сприймає наступним чином:

ОСОБА_5 : откривай, откривай!

ОСОБА_4 : не откривай!

Чути стукіт, шорох, потасовку

ОСОБА_5 : шо ти дєлаєш? Шо ти дєлаєш?

(чути потасовку)

ОСОБА_9 : дай сюда дітей!

ОСОБА_6 : нєт! Я не отдам тобі дітей! Я тобі дітей не дам, я сказала.

(в цей час чути «потасовку»)

ОСОБА_5 : (нецензурна лексика), отака…

ОСОБА_6 : я тобі дітей не дам. Я сказала, не лізь!!! (кричить) Не толкай мені!!! (потасовка).

ОСОБА_6 : нєт! Ааа!!! (крик) Не лізь! Не лізь, я сказала!

ОСОБА_9 : діти, домой! Настя, бистро домой!

ОСОБА_5 : шо ти, дурний такий …

ОСОБА_9 : бистро домой! Одівайся і в машину

ОСОБА_6 : не трогай її

ОСОБА_5 : Зачем ти жінку й дітей покинув?

ОСОБА_9 : ти куда пішла?

ОСОБА_6 : не трогай мене.

ОСОБА_9 : бігом, домой. Поїдем домой і все буде харашо, я тобі обіщаю…

ОСОБА_5 : де харашо?! Ти шо натворив оце?!

ОСОБА_9 : одівайся!

ОСОБА_5 : шо ти натворив?

ОСОБА_9 : бистро, Настя! Ви шо, (нецензурна лексика)?

ОСОБА_5 : шо ти сам?

ОСОБА_6 : ти чого дітей кинув?

ОСОБА_5 :

ОСОБА_26 : ти чого кидаєш на півночі дітей?

ОСОБА_9 : Настя, бистро!

ОСОБА_6 : нєт!

ОСОБА_9 : ти чого мені не подзвонила?

Чути шурхіт

ОСОБА_9 : бігом, бистрєй

ОСОБА_6 : нєт!!

ОСОБА_5 : шо ти оце надєлав, шо? Усе поламав

ОСОБА_9 : ОСОБА_22 , Настя, домой, я сказав!

ОСОБА_4 : совісті в тебе немає

ОСОБА_9 : Настя, ти чуєш, шо я тобі сказав

ОСОБА_6 : ОСОБА_27 …

ОСОБА_9 : Ти подивись на дітей! Шо ти з ними оце твориш?

ОСОБА_6 : Це ти шо твориш?! Два часа ночі!

ОСОБА_9 : бігом давай! Одівайсь давай, йди бігом до мене

ОСОБА_6 : Настя, ні!!! (чути шурхіт…)

ОСОБА_6 : нєт, я сказала! Через мій труп

ОСОБА_5 : чуєш, буде харашо…

ОСОБА_9 : ви шо, (нецензурна лексика) (чути потасовку)

ОСОБА_6 : хвате, нєт!!!!!! (кричить, чути плач дітей, потасовка)

ОСОБА_6 : успокойся!!!

ОСОБА_5 : уб`ю!

ОСОБА_9 : давай сюда!

ОСОБА_6 : нєт!!! (плач дітей, шурхіт)

ОСОБА_5 : безсовісний ти! Безстидний ти…

ОСОБА_4 : що ти з дітьми робиш?

(плач дітей)

ОСОБА_9 : це ви робите, (нецензурна лексика)

(шурхіт)

ОСОБА_9 : бігом домой! Настя, бистро домой

ОСОБА_6 : не пугай дітей

ОСОБА_5 : шо ти робиш?

ОСОБА_9 : та це ти їх сама напугала! Я спокойний

(плач дітей)

ОСОБА_6 : нєт!!! Нєт!!! Він хотів до мене !!!! (плач дитини) нєт!! Пожалуйста, хвате! Нєт, я сказала!

ОСОБА_9 : не трогай дитину руками

(шурхіт)

ОСОБА_10 : пожалуйста, хвате.

ОСОБА_6 : пап, не трогай, всьо. Не трогай його!

ОСОБА_5 : та перелякаєш дитину!!! (а. с. 106).

22. З Витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000042 від 17.06.2020 р. вбачається, що 17 червня 2020 року внесено відомості до реєстру за ч. 2 ст. 162 КК України (в редакції чинної до 01.07.2020 року); обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення: 05.06.2020 року ОСОБА_9 незаконно, із застосуванням насильства, проник до житла ОСОБА_4 по АДРЕСА_2 (а. с. 104).

23. З протоколу огляду від 03.07.2020 року (з фототаблицею до нього) вбачається, що місцем огляду являється господарство, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , що зі сторони дороги по даній вулиці огороджене парканом із металопрофілю зеленого кольору (зі сторони дороги) та сірого кольору зі сторони подвір`я. На час огляду зліва від воріт паркану мається деформація, є зігнутим на висоті 105 см від рівня землі паралельно їй, протяжністю 1, 43 м. (фото№1,2,3). На території господарства розташований серед інших споруд, будівель, одноповерховий житловий цегляний будинок, в ході огляду якого виявлено: пошкодження скла (розбиття) правої і лівої нижньої шибок вікна, що розташоване справа (ближче до воріт) по відношенню (зі сторони) асфальтованого майданчика, що проходить від воріт паркану до вхідних дверей будинку. Проведеними обмірами встановлено розміри скла, розбитого у шибках 52х45; внутрішнього і зовнішнього (зліва) зовнішнє справа пошкодження (розбиття) скла верхньої шибки вікна, слідуючого за вищеописаним у напрямку вхідних дверей будинку. Проведеними обмірами встановлено розмір розбитого скла у даній шибці 870Х340 мм. Скло у цих двох шибках з наскрізними тріщинами, без частин. (фото№5,6,7,8)Вхідні двері будинку, з двору господарства двостулкові дерев`яні, через які вільно здійснюється прохід до коридору (фото№5), з якого прямо двостулкові дерев`яні двері, що з сторони даного коридору оббиті шкірозамінником чорного кольору. На час огляду у правій стулці вказаних дверей наявний врізний замок із циліндровим механізмом. Виявлено: на правій бічній грані дверей мається пошкодження у вигляді прямолінійного розлому (фото№13) (а. с. 117-121).

24. З довідки №01-14/275 від 14.06.2021р. та копій технічної документації на домоволодіння, вбачається, що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 належить ОСОБА_4 , рік побудови -1982 (а.с.---).

Відповідно до статті 84 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) зазначені вище докази містить фактичні дані на підставі яких можливо встановити наявність фактів, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, а тому визнаються судом належними та допустимими, які суд кладе в основу вироку.

V. Оцінка Суду.
25. Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази, Суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого у скоєному доведена у повному обсязі та кваліфікує дії ОСОБА_9 за частиною другою статті 162 КК України, як незаконне проникнення до житла із погрозою застосування насильства відносно потерпілої ОСОБА_4 та застосуванням насильства відносно потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
26. З твердженням потерпілих та їх представника, щодо кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.125 та ч.2 ст.162 КК України, суд не погоджується з огляду на наступне. Так, обстановка й обставини подій, динаміка їх розвитку й об`єктивні ознаки насильницької поведінки обвинуваченого свідчать про те, що вона була зумовлена бажанням проникнути у приміщення і забрати дітей у матері. З дослідженого аудіо запису вбачається, що таке бажання виникло раптово у відповідь на дії потерпілої ОСОБА_6 , яка забрала дітей, не узгодивши з обвинуваченим. З аудіозапису та пояснень сторін не вбачається, що обвинуваченому було відомо, що діти та потерпіла ОСОБА_6 в ніч з 04 на 05.06.2020 року перебувають саме за адресою: АДРЕСА_2 . З огляду на це суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого були спрямовані прагненням проникнути у будинок, виявити дітей та забрати їх. Проникши у перше приміщення будинку, отримавши опір від потерпілих, обвинувачений продовжив проникнення в інші кімнати будинку, застосовуючи при цьому погрози насильства ОСОБА_4 та застосовуючи насильство відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Відтак, дії обвинуваченого не були спрямовані бажанням нанести тілесні ушкодження ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . Зазначене дає підстави для висновку про відсутність у діях ОСОБА_9 умислу на спричинення легких тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що є обов`язковою юридичною ознакою проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК.

27.Дії ОСОБА_9 , на думку суду, зумовлені наміром незаконно проникнути у приміщення з метою забрати дітей і безпосередньо спрямовані на досягнення цього результату, а тому містять об`єктивні та суб`єктивні ознаки злочину проти права особи на недоторканість житла і підлягають кваліфікації за спрямованістю умислу та наслідками, що настали, як незаконне проникнення до житла із погрозою застосування насильства відносно потерпілої ОСОБА_4 та застосуванням насильства відносно потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , за ч.2 ст.162 КК України.
28.Відповідно до ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

29.Враховуючи, що прокурор змінила обвинувачення в суді і кваліфікувала дії обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.2 ст.162 КК України, і не погодилась з думкою потерпілих стосовно підтримання ними обвинувачення за ч.1 ст.125 та ч.2 ст.162 КК України, то виходячи з приписів ст.337 КПК України, суд не вбачає підстав для прийняття окремого рішення за ч.1 ст.125 КК України і вирішує питання виключно у межах зміненого обвинувального акту.

30. Позицію обвинуваченого та його захисника в частині того, що дії обвинуваченого були спровоковані потерпілою ОСОБА_6 та що в приміщення він не проникав і при цьому нікому не погрожував та не застосовував насильство, а тому відсутній склад кримінального правопорушення, суд оцінює критично, оскільки такі суперечать зібраним по справі доказам. Така позиція обвинуваченого, на думку суду, є ні чим іншим як способом захисту та направлена домогтися уникнення відповідальності.
31.Стороною обвинувачення в підтвердження вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною другою статті 162 КК, Суду надано докази, які були дослідженні в судовому засіданні (див. Пункти 3-26).

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, в даній конкретній ситуації знаходить, що стороною обвинувачення доведена вина ОСОБА_9 за ч.2 ст.162 КК України.

V. Призначення покарання.
32. В обвинувальному акті обставин, які пом`якшують та обтяжують відповідальність ОСОБА_9 органами досудового слідства не встановлено. Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є особами похилого віку, ОСОБА_6 є колишньою дружиною обвинуваченого, та свідком подій була донька обвинуваченого - ОСОБА_10 , якій 13 років. З огляду на це, обставинами, які обтяжують покарання ОСОБА_9 відповідно до статті 67 КК України суд визнає: вчинення кримінального правопорушення щодо осіб похилого віку, щодо колишнього подружжя та у присутності дитини.

33. Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_9 , відповідно до статті 66 КК, не встановлено.

34. Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_9 , Суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання і відповідно до статті 65 КК враховує:

34.1. ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до статті 12 КК є нетяжким злочином;

34.2. наслідки та обставини вчиненого, а саме: вчинення ОСОБА_9 умисного злочину, способом, який завдав легких тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та з пошкодженням майна потерпілої ОСОБА_4 .

34.3. особу винного, а саме: те що він до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, працює, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно (а.с.107-112);

34.4. обставини, які обтяжують покарання, за відсутності обставин, які пом`якшують таке;

35. Враховуючи викладене, Суд доходить висновку, що ОСОБА_9 необхідно призначити покарання, в межах санкції ч.2 ст.162 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

36. Разом з тим, враховуючи, що за змістом досудової доповіді уповноваженого органу з питань пробації, яка надана з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, останній може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням (а.с.53-57), Суд вважає, що виправлення ОСОБА_9 можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час іспитового строку, тобто його припустимо звільнити від відбуття покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК, що є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

При цьому, Суд, окрім наведених вище мотивів в даному конкретному випадку враховує індивідуальні особливості вчиненого діяння, тривалість протиправної поведінки та її наслідків, те що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених (частина друга статті 50 КК).

37. У зв`язку зі звільненням ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, необхідно покласти на нього обов`язки, передбачені статтею 76 КК. А саме: крім обов`язків періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, враховуючи, що злочин було вчинено у зв`язку з небажанням обвинуваченого, щоб їх спільний з потерпілою ОСОБА_6 син ОСОБА_15 жив з матір`ю, враховуючи, що під час вчинення злочину обвинувачений забрав у ОСОБА_6 їх спільного сина, а рішенням суду, яке міститься в реєстрі судових рішень, визначено проживання останнього з матір`ю (справа №585/2120/20 (провадження № 2/585/59/21)), то суд вважає за необхідне, керуючись п.6 ч.3 ст.76 КПК України, покласти на обвинуваченого ОСОБА_9 додатковий обов`язок негайно передати сина ОСОБА_11 його матері ОСОБА_6 для їх спільного проживання, що буде відповідати справедливому співвідношенню між вчиненим злочином та заходами, які застосовуються до винного і зумовлені метою кримінального покарання, є необхідними і не надмірними.

VІ. Інші рішення, щодо питань, які вирішуються Судом при ухваленні вироку.
38. Потерпілою ОСОБА_4 заявлено цивільний позов про стягнення матеріальної шкоди в сумі 15240,93 грн. та моральної шкоди в сумі 50000,00 грн.

За ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільні позови по кримінальному провадженню розглядаються відповідно до вимог цивільного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди (пункт 8-9 частини другої статті 16 ЦК України). Особа має право на відшкодування майнової шкоди, в межах завданих збитків та моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

За змістом ст.. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода у тому числі полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові від 31.03.1995 року за № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» п.3 роз`яснив, що: під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачем, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно даних протоколу огляду місця події, потерпілій ОСОБА_4 завдано матеріальної шкоди у вигляді пошкодження її майна.

Вирішуючи цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди, суд вважає доведеним, що потерпілій завдана моральна шкода, оскільки обвинувачений порушив її право на недоторканість житла, що призвело до пошкодження майна та душевного хвилювання.

Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню частково і стягненню з ОСОБА_9 підлягає моральна шкода в розмірі 25000,00 грн., що на думку суду є належним відшкодуванням у цьому випадку.

Вирішуючи цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди, суд вважає доведеним матеріалами кримінального провадження факт пошкодження майна, у зв`язку з чим потерпілій ОСОБА_4 завдано матеріальної шкоди. Однак, матеріали кримінального провадження, а саме: протоколом огляду місця події зафіксовано, що майно пошкоджено, а потерпілою надано розрахунок про встановлення нових вікон і дверей, без жодного обґрунтування неможливості відновлення пошкоджених речей, що не відповідає вимогам ст.1166 ЦК України, оскільки особа має право на відшкодування в межах завданої шкоди. З огляду на це, суд приходить до висновку, що розмір завданої шкоди є необґрунтованим та непідтвердженим належними та допустимим доказами, у зв`язку з чим в задоволенні цивільного позову ОСОБА_4 в частині стягнення майнової шкоди необхідно відмовити.

39. Речові докази по справі вирішити в порядку ст.100 КПК України, а саме: оптичний диск під назвою «Verbatim», типу CD-R, об`ємом 700 МВ, 80 min, Х52, приєднаний до матеріалів кримінального провадження, - залишити в матеріалах цієї справи.

40. Клопотань про стягнення судових витрат сторони не заявляли.

41. Запобіжний захід ОСОБА_9 на момент ухвалення вироку не обраний і підстав для його обрання Суд не вбачає.

З цих підстав,
керуючись статтями 368, 370-371, 373-374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, Суд, -

У Х В А Л И В :
1. ОСОБА_9 , 1982 р.н., визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною другою статті 162 Кримінального кодексу України і призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

2.На підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_9 від відбуття призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 2 (два) роки не вчинить нового злочину.

3. Відповідно до статті 76 Кримінального кодексу України зобов`язати ОСОБА_9 :
3.1. періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

3.2. повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

3.3. після набрання вироком законної сили, негайно передати сина ОСОБА_11 матері ОСОБА_6 для їх спільного проживання.

4. Початок іспитового строку ОСОБА_9 слід рахувати з моменту проголошення вироку.

5. Запобіжний захід ОСОБА_9 не обирати.

6. Цивільний позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_4 - 25000 (двадцять п`ять тисяч) гривень моральної шкоди.

У решті цивільного позову ОСОБА_4 ,- відмовити.

7. Речові докази: оптичний диск під назвою «Verbatim», типу CD-R, об`ємом 700 МВ, 80 min, Х52, приєднаний до матеріалів кримінального провадження,- залишити в матеріалах цього кримінального провадження.

Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок можуть бути подані апеляції до Сумського апеляційного суду через Роменський міськрайонний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_1