ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/2765/21 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/2215/21 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
з секретарем - ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_8 ,
розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 13 травня 2021 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_8 , В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 13 травня 2021 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк тримання під вартою до 09.07.2021 року, визначено розмір застави 50 прожиткових мінімумів доходів громадян, що становить 113 500 гривень.
Захисник обвинуваченого, не погоджуючись з ухвалою суду, подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні усного клопотання сторони обвинувачення.
В обгрунтування апеляційних вимог захисник вказує про неналежне повідомлення сторін про дату та час судового засідання, таким сином суд позбавляє сторону захисту права на належний захист, підготовку заперечень. Судом не досліджено доказів, обставин, які б вказували на наявність ризиків, відсутність соціальних зв`язків. Прокурор не надав навіть письмового клопотання. Розслідування завершено 29.04.2021 року, свідки допитані, деякі з них утримуються під вартою, тому ризики впливу на них взагалі відсутні. За час утримання на гаупвахті обвинувачений характеризується позитивно, його відвідувала його «цивільна дружина», яка офіційно працевлаштована, а тому у обвинуваченого є постійне фінансове джерело для забезпечення його на волі. Обвинувачений планує одружитися, раніше не судимий, немає підстав стверджувати, що існує ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Неправомірно визначено розмір застави без врахування його майнового стану.
Вислухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого, які просили задовольнити апеляційні вимоги, думку прокурора, яка заперечувала проти їх задоволення, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо наявності підстав для продовження строку тримання під вартою, встановив, що з часу обрання запобіжного заходу не змінилися підстави для такого запобіжного заходу. Такі висновки суду не є безпідставними з огляду на зміст обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_8 , який органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кількох кримінальних правопорушень, кваліфікованих за ч. 2 ст. 307 КК України, що є тяжкими злочинами, діяльність мала епізодичний характер.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Надаючи оцінку настання ризиків, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Крім того, згідно обвинувального акту вбачається, що злочини вчинялися за допомогою мережі Інтернет. Враховуючи встановлені обставини, посилання суду на можливість обвинуваченого вжити заходів до переховування, впливати на свідків чи вчинити інше кримінальне правопорушення є вмотивованими. Захисник вказує, що розслідування завершено 29.04.2021 року, свідки допитані, деякі з них утримуються під вартою, тому ризики впливу на них взагалі відсутні. Проте відповідно до ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. У зв`язку із чим перебування деяких свідків під вартою, їх допит під час досудового розслідування не впливає на наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Щодо соціальних зв`язків обвинуваченого, то стороною захисту надано апеляційному суду інформацію про те, що обвинувачений за час перебування на гаупвахті характеризується позитивно, має «цивільну дружину» ОСОБА_9 , з якою планує зареєструвати шлюб, яка має офіційне місце роботи.
Проте, слід зазначити, що наявність позитивної характеристики за місцем відбування запобіжного заходу не мінімізує встановлені ризики, не характеризує особу обвинуваченого до застосування до нього запобіжного заходу. Наявність у ОСОБА_10 місця роботи та її фінансове забезпечення не гарантують дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вказані захисником обставини характеризують саме ОСОБА_10 , як працевлаштовану особу, а не самого обвинуваченого. Доводи щодо неналежного повідомлення сторін про дату та час судового засідання, не надання прокурором навіть письмового клопотання заслуговують на увагу, проте не є визначальними при вирішення питання щодо наявності чи відсутності підстав для продовження запобіжного заходу.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
В судовому засіданні апеляційного суду захисником надані фотокопії журналу судового засідання від 13.05.2021 року, відповіді ДП «Інформаційні судові системи» щодо дати та часу створення електронних примірників судового рішення від 13.05.2021 року о 12.15 годині та о 12.08 годині. Встановлення вказаних обставин в даному випадку не впливає на законність та обгрунтованість прийнятого судом рішення, оскільки судом було складено резолютивну частину судового рішення та виготовлено повний текст ухвали, при цьому час створення їх електронних примірників в АСДС, який вказаний в листі, є часом після видалення суду до нарадчої кімнати. Об`єктивних порушень, які б впливали на законність судового рішення, не вбачається. Щодо розміру застави, то відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Судом визначено заставу в розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не є максимальним розміром, враховуючи тяжкість вчиненого. Крім того, згідно обвинувального акту ОСОБА_8 військовослужбовець військової служби за контрактом, був призначений на посаду старшого стрільця. З урахуванням обсягу пред`явленого обвинувачення, того, що ОСОБА_8 був військовослужбовцем за контрактом, визначений судом розмір застави є необхідним та достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим своїх обов`язків у випадку звільнення з-під варти за внесенням застави, підстав для його зменшення не вбачається.
Висловлені захисником зауваження до резолютивної частини ухвали щодо порядку оскарження судового рішення не спростовують висновків суду щодо необхідності продовження строку тримання під вартою та можуть бути усунені судом в порядку ст. 380 КПК України. Застосування більш м`яких запобіжних заходів в даному випадку не зможе гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого, у зв`язку із чим апеляційний суд не встановив підстав для задоволення апеляційних вимог.
Ухвала суду є вмотивованою та обгрунтованою.
Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 13 травня 2021 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуючий

Судді