Справа № 748/1497/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/420/21
Категорія - ч.2 ст.186 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження

№0000490 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 17 березня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , не одружений, освіта професійно-технічна, не працює, в силу ст.89 КК України раніше не судимий,

засуджений за ч.1 ст.186 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин.

Питання про речові докази вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 19 травня 2020 року, близько 17.00 години, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, перебуваючи у будинку АДРЕСА_2 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, штовхнув двічі лівою рукою в область правого плеча потерпілу ОСОБА_9 , після чого вийняв лівою рукою з правої кишені спортивних штанів потерпілої грошові кошти в сумі 2400 грн., чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.

Суд зазначив, що в судовому засіданні доводи сторони обвинувачення про вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 грабежу, поєднаного з насильством, не знайшли свого підтвердження, а тому дії останнього перекваліфіковано з ч.2 ст.186 КК України на ч.1 ст.186 КК України. Крім того, під час судового розгляду встановлено відсутність у діях ОСОБА_7 кваліфікуючої ознаки повторність.

Не погодившись із рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок місцевого суду та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_7 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України. Вказав, що місцевий суд безпідставно вийшов за межі пред`явленого обвинувачення та перекваліфікував дії обвинуваченого з ч.2 ст.186 КК України на ч.1 ст.186 КК України. Послався на те, що отримання тілесних ушкоджень не є обов`язковою умовою для кваліфікації дій особи за ч.2 ст.186 КК України. Крім того, допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 підтвердив, що двічі штовхнув лівою рукою потерпілу в область правого плеча. І хоча потерпіла не отримала тілесних ушкоджень, однак зазнала фізичного насильства.

Заслухавши доповідь судді; думку прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених вище підстав; обвинуваченого ОСОБА_7 , який погодився з апеляційною скаргою; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно з вимогами ст.420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок першої інстанції і ухвалює свій вирок, у разі необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення.

Положеннями ст.370 КПК України передбачено, що вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Відповідно до ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точи зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно роз`яснень, які містяться у пункті 17 постанови Пленуму ВСУ від 29.06.1990 року № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», при постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності і достатності. Висновки суду щодо оцінки доказів слід викладати у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу.

З матеріалів кримінального провадження і вироку суду першої інстанції вбачається, що зазначених вимог кримінального процесуального закону під час судового розгляду і перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 з ч.2 ст.186 КК України на ч.1 ст.186 КК ОСОБА_10 місцевим судом не дотримано, а викладені у вироку висновки про відсутність доказів вчинення ОСОБА_7 грабежу, саме поєднаного із насильством, не відповідають встановленим фактичним обставинам справи і зібраним доказам в їх сукупності.

Як встановлено апеляційним судом, 19 травня 2020 року, близько 17.00 години, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, перебуваючи у будинку АДРЕСА_2 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, штовхнув двічі лівою рукою в область правого плеча потерпілу ОСОБА_9 , після чого вийняв лівою рукою з правої кишені спортивних штанів потерпілої грошові кошти в сумі 2400 грн., чим спричинив останній матеріальну шкоду на вказану суму.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_7 свою вину в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, визнав повністю, в скоєному щиро розкаявся, просив суворо його не карати.

Крім повного визнання обвинуваченим своєї вини, його винуватість також знайшла своє підтвердження в судовому засіданні апеляційного суду, вона відображена низкою доказів, яким надано належної оцінки.

Згідно із заявою потерпілої ОСОБА_9 від 19.05.2020 на ім`я начальника Чернігівського районного відділу поліції, остання просила притягнути до кримінальної відповідальності її онука - ОСОБА_7 , який 19.05.2020, близько 17.00 години, в СТ "Рижики" заволодів її грошовими коштами в сумі 2400 грн.

Як слідує із заяви від 19.05.2020, ОСОБА_7 добровільно видав викрадені у бабусі ОСОБА_9 гроші в сумі 2400 грн.

Відповідно до протоколу огляду від 19.05.2020, за участю потерпілої ОСОБА_9 , у присутності двох понятих, було оглянуто добровільно видані ОСОБА_7 грошові кошти номіналом по 200 грн., зафіксовано їх серію та номер, і вилучено.

З протоколу проведення слідчого експерименту від 22.05.2020 за участю потерпілої ОСОБА_9 слідує, що під час проведення вказаної слідчої дії потерпіла на місці показала як ОСОБА_7 штовхнув її два рази рукою в плече, після чого заволодів її грошовими коштами, при цьому зазначила, що онук штовхнув її несильно.

Згідно з протоколом проведення слідчого експерименту від 10.06.2020 за участю обвинуваченого ОСОБА_7 , останній детально та послідовно розповів на місці про обставини відкритого викрадення майна потерпілої ОСОБА_9 .

З виписки №887 від 19.05.2020 КНП "ЧОПНЛ" слідує, що ОСОБА_7 перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Висновки суду про незгоду з кваліфікацією дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України, посилаючись на те, що в його діях наявний склад кримінального правопорушення, передбачений ч.1 ст.186 КК України, є непереконливими, з огляду на таке.

Зокрема, грабіж це відкрите викрадення чужого майна.

З об`єктивної сторони грабіж характеризується відкритим способом викрадення чужого майна.

Відкритим визнається викрадення, що здійснюється у присутності інших осіб, які розуміють протиправний характер дій винного, а він, у свою чергу, усвідомлює цю обставину.

З об`єктивної сторони вчинення грабежу можливе у формі:

1) відкритого викрадення чужого майна без застосування насильства або погрози його застосування (ненасильницький грабіж);

2) відкритого викрадення чужого майна із застосуванням насильства або погрози його застосування (насильницький грабіж).

При ненасильницькому грабежі винний при вилученні майна не звертається до застосування насильства або погрози до потерпілого чи інших осіб (не здійснює цілеспрямованої дії на їх психіку чи тілесну недоторканість), а обмежується прикладенням певних зусиль лише безпосередньо для вилучення майна. Типовим проявом простого грабежу є так званий "ривок", коли грабіжник несподівано для потерпілого чи інших осіб захоплює майно (вихоплює із рук сумку, зриває з голови шапку тощо).

При насильницькому грабежі винний не тільки прикладає певні зусилля для того, щоб безпосередньо вилучити чуже майно, а ще і вдається до насильницького впливу на потерпілого чи інших осіб. При цьому насильство застосовується як засіб протиправного вилучення або утримання такого майна.

Отже, під насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, слід розуміти не лише заподіяння легкого тілесного ушкодження, що не призвело до короткочасного розладу здоров`я або короткочасної втрати працездатності, а також вчинення інших насильницьких дій (нанесення ударів, побоїв, обмеження чи незаконне позбавлення волі за умови, що вони не були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння).

З огляду на наведене, оцінюючи безпосередньо досліджені у даному кримінальному провадженні докази в їх сукупності, колегія судів приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_7 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, повністю доведена, а його дії правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.2 ст.186 КК України

Відповідно до ст.65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , колегія визнає - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставинами, які обтяжують покарання ОСОБА_7 , колегія суддів визнає - вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння та вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

А тому, призначаючи покарання ОСОБА_7 , відповідно до вимог ст.65 КК України, колегія суддів бере до уваги ступінь суспільної небезпеки скоєного, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, його відношення до скоєного; дані про особу обвинуваченого, який в силу ст..89 КК України раніше не судимий, притягувався до адміністративної відповідальності, не працює, не перебуває на обліку у лікаря-психіатра, однак доставлявся з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю з приводу чого і проходив лікування; обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, та вважає за можливе призначити йому покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ч.2 ст.186 КК України, звільнивши від його відбування з випробуванням з іспитовим строком, на підставі ст.75 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.

Відтак, вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню в частині кваліфікації його дій та призначеного покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 17 березня 2021 року щодо ОСОБА_7 скасувати, в частині кваліфікації його дій і призначеного покарання, та ухвалити новий вирок.

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

Відповідно до ч.1 ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, робити або навчання.

У решті цей же вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4