Номер провадження: 11-кп/813/1065/21
Номер справи місцевого суду: 508/1043/20 1-кп/504/674/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 10.02.2021 по кримінальному провадженню №0000030, якою відносно:
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Романівка, Миколаївського р-ну, Одеської обл., громадянина України, с середньою спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого, маючого на утриманні неповнолітнього сина 2005 р.н., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- обвинуваченого у вчинені злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 10.04.2021,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Зазначеною ухвалою суду першої інстанції було продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 на 60 днів, тобто до 10.04.2021.
Мотивуючи своє рішення, колегія суддів врахувала, що обґрунтованість підозри ОСОБА_8 підтверджується усією сукупністю наявних у кримінальному провадженні матеріалів, які дослідженні колегією суддів, змістом обвинувального акту, повнотою реєстру матеріалів досудового розслідування і цим обставинам надана оцінка ухвалою колегії суддів від 17.12.2020 про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Судом враховано, що обвинувачений не має тісних соціальних зав`язків, є непрацевлаштованим, натомість санкція ч. 4 ст. 187 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі строком до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна, санкція п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України передбачає призначення покарання у виді позбавлення волі строком до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі із конфіскацією майна, що в свою чергу може зумовити настання ризиків ухилення ОСОБА_8 від суду, оскільки саме по собі психічне ставлення та усвідомлення ОСОБА_8 суворості покарання може спровокувати поза процесуальну поведінку останнього. Інші дані особи ОСОБА_8 , з часу обрання запобіжного заходу не змінилися, а вказаний ризик на даний час не зменшився.
Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, є непідтвердженим, оскільки обвинувачений раніше не судимий, а доказів притягнення його до кримінальної відповідальності прокурором не надано.
Посилання сторони захисту з приводу хвороби обвинуваченого, добровільно з`явлення його до поліції на виклики, від органів слідства не переховувався, надавав зразки для експертного дослідження, то дані обставини є недостатніми для змін обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт. Стосовно погіршення стану здоров`я ОСОБА_8 неможливості його утримання в умовах ДУ «Одеський слідчий ізолятор», матеріалами справи не підтверджені.

Вимоги наведені в апеляційних скаргах та узагальнення доводів осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 вважає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи та ухвала постановлена з порушенням норм КПК України з таких підстав:

1)сторона обвинувачення не довела, чому мета застосування запобіжного заходу не може бути досягнута за умови застосування до ОСОБА_8 домашнього арешту;

2)пред`явлена ОСОБА_8 підозра не містить ознак обґрунтованості, а ґрунтується на припущенням, домислах, спотворених необ`єктивних даних з ознаками фальсифікації, оскільки жоден із наведених доказів не вказує що злочини були вчинені саме ОСОБА_8 , навіть висновок експерта №74 та №76, оскільки не встановлено механізм слідоутворення плям крові, які можуть походити від ОСОБА_8 ;

3)ризики, передбачені ст. 177 КПК України відсутні, адже ОСОБА_8 починаючи з 30.07.2020 систематично за першим викликом з`являвся до органів поліції, а також до медичного закладу, аж до обрання йому запобіжного заходу (18.08.2020). При цьому, потерпілу ОСОБА_9 було вбито 08.03.2020, а ОСОБА_8 протягом 5 місяців не вчиняв дій щодо впливу на свідків та не переховувався;
4) ОСОБА_8 має стійкі соціальні зв`язки, постійне місце проживання та реєстрації, має дружину та двох дітей, хронічне захворювання, добру репутацію та характеристику, працював, судимостей не має, позитивно характеризується за місцем проживання;
5)підстави для застосування запобіжного заходу з огляду на можливу наявність існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, значно зменшились у зв`язку зі значним погіршенням стану здоров`я ОСОБА_8 .
Посилаючись на такі доводи захисник ОСОБА_7 просив скасувати ухвалу суду першої інстанції від 10.02.2021 на постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно ОСОБА_8 запобіжних захід у вигляді домашнього арешту в певний час доби за адресою: АДРЕСА_1 з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_7 просив задовольнити вимоги апеляційної скарги.
В свою чергу прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою та такою, що не підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частиною першою статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Як вбачається з матеріалів провадження, а також копії обвинувального акту, на розгляді в Комінтернівському районному суді Одеської області перебуває кримінальне провадження №0000030 від 10.03.2020 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчинені злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України.
Під час судового засідання з розгляду вказаного кримінального провадження ухвалою колегії суддів від 10.02.2020 продовжено дію запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 строком до 10.04.2021.
Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
З матеріалів провадження вбачається, що прокурором ОСОБА_10 03.02.2021 складене клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках судового розгляду кримінального провадження №0000030 від 10.03.2020.
Зі змісту клопотання прокурором обґрунтовані підстави продовження найсуворішого запобіжного заходу з посиланням на наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 суд врахував обставини, передбачені ст. 177, 178 КПК України, відомості про особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків, те, що він обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винним, а також наявність обвинувального акту за скоєння кримінальних правопорушень, та того факту, що існують ризики заявлені прокурором, які з огляду на вище викладене на думку суду першої інстанції не знизились і не відпали, дійшов до переконання про неможливість застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів.
При цьому, суд апеляційної інстанції погоджується з мотивами суду першої інстанції, вважає, що доводи прокурора в суді першої інстанції знайшли своє підтвердження щодо продовження існування заявлених ризиків.
Доводи сторони захисту щодо необґрунтованості пред`явленої ОСОБА_8 підозри у вчиненні інкримінованих йому злочинів є голослівними, оскільки на даному етапі судового розгляду ОСОБА_8 , вже пред`явлене обвинувачення, яке відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а не підозрою, а наявність обвинувального акту вказує на те, що прокурором прийняте процесуальне рішення, яким він висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, тобто на думку прокурора, в ньому викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Водночас, питання щодо обґрунтованості пред`явлено прокурором ОСОБА_8 обвинувачення, будуть відображені у судовому рішенні відповідно до вимог ст. 374 КПК України, шляхом дослідження безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження доказів, зібраних органом досудового розслідування та за результатами перевірки в порядку ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.
Апеляційний суд, з огляду на матеріали провадження, які були надані судом першої інстанції, а також обставини, досліджені в апеляційному суді, враховує обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_8 злочинів, їх кількість та зухвалість, які вчиненні з прямим умислом, спрямовані на заволодіння чужим майном, поєднанні із застосуванням насильства небезпечного для життя і здоров`ю особи, один із злочинів направлений на протиправне заподіяння смерті іншій людині, та відповідно до обвинувального акту саме дії обвинуваченого ОСОБА_8 спричинили смерть потерпілої, а також можливої міри покарання, яка може йому бути призначена у разі визнання винним (у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років або довічне позбавлення волі), колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та прийнятим з урахуванням положень ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки, виходячи з вищевикладеного, є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжують існувати ризики переховування від суду, вчинення інших кримінальних правопорушень.
Зважаючи на вищевикладене, а також матеріали провадження апеляційний суд бере до уваги той факт, що ОСОБА_8 відповідно до обвинувального акту не одружений, має місце реєстрації та проживання в Одеській області, має на утриманні неповнолітню дитину 2005 р.н., не має місця офіційного працевлаштування та будь-які відомості щодо наявності жодного неофіційного заробітку, матеріали провадження та апеляційної скарги не містять, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків. При цьому, окрім вказівки на наявність офіційного шлюбу, доброї репутації та характеристики, місця роботи, що може вказувати на міцність соціальних зв`язків в апеляційній скарзі захисником жодним чином не підтверджено, тому даним обставинам не може бути надана оцінка судом апеляційної інстанції.
Окрім того, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, що були вчиненні з корисливих мотивів проти особи похилого віку, а посилання захисника щодо потреби батьків обвинуваченого в його догляді, які є також особами похилого віку, морально нівелює зазначені обставини, та жодним чином не можу вказувати на такі обставини як беззаперечні та ґрунтовні під час вирішення питання щодо можливості застосування відносно ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу.
При цьому, наявність, відповідно до апеляційної скарги, на його утриманні неповнолітньої дитини, дружини та батьків, жодним чином не було стримуючим моральним фактором, який міг вплинути на поведінку останнього та він обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів.
Зважаючи на що, судом апеляційної інстанції не встановлено обставин, які б могли бути взяті до уваги за основу безперечного свідчення того, що у разі звільнення з під варти та застосування відносно ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, не будуть існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 як судом першої інстанції так і апеляційним судом не встановлено.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру вчиненого злочину, судом першої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а відносно обвинуваченого ОСОБА_8 на даний час неможливо застосувати інший, більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновок суду про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу обвинуваченого у вчиненні ним особливо тяжких злочинів, дають підстави вважати, що на даний час існують зазначені районним судом ризики, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.
Що стосується доводів захисника про те, що обвинувачений хворіє, добровільно з`являвся до поліції на виклики, від органів слідства не переховувався, надавав зразки для експертного дослідження, то дані обставини були предметом розгляду судом першої інстанції, знайшли своє відображення в ухвалі від 10.02.2021 та на думку апеляційного суду мотиви суду є обґрунтованими, оскільки такі підстави є недостатніми для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який запобіжний захід. Стосовно погіршення стану здоров`я ОСОБА_8 та неможливості його утримання в умовах ДУ «Одеський слідчий ізолятор», то матеріалами апеляційної скарги зазначені обставини не містять.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, залишити вирок або ухвалу без змін.
Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 177, 178, 183, 194, 199, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 10.02.2021, якою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115КК України продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 10.04.2021 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4