Справа № 509/1835/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2021 року смт. Овідіополь
Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000226 від 08.04.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Овідіополь Одеської області, українця за національністю, громадянина України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , із неповною середньою освітою, не одружений, офіційно не працює, утриманців не має, раніше судимий 17.03.2021 року Овідіопольським районним судом Одеської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, із застосуванням ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, судимість в установленому законом порядку не знята та не погашена-
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.3 ст.185 КК України,
ВСТАНОВИВ:
27.03.2021 року близько 01 години 30 хвилин, перебуваючи за місцем проживання в селі Доброолександрівка Одеського району Одеської області у обвинуваченого ОСОБА_4 виник злочинний намір направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна, а саме ноутбука марки «DELL» чорного кольору (про який йому напередодні розповів товариш), що належний господарці домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Реалізуючи свій умисел, 27.03.2021 року близько 02 години 00 хвилин, обвинувачений ОСОБА_4 прибув пішки до території вищевказаного домоволодіння, де перестрибнув через металеві ворота, з метою таємного викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, впевнившись, що його дії залишаються непоміченими для оточуючих, шляхом вільного доступу, відкрив двері будинку, які не були зачинені на замок та зайшов на територію вказаного домоволодіння.

Далі, обвинувачений ОСОБА_4 пройшов в приміщення кімнати домоволодіння АДРЕСА_3 , яке розташоване за вищевказаною адресою, через не замкнені двері будинку, та помітивши особисті речі потерпілої ОСОБА_6 , повторно, таємно викрав ноутбук марки «DELL» в корпусі чорного кольору , серійний номер 1482FN1, вартістю 3000 гривень, який знаходився на дерев`яному стільці біля ліжка, чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 матеріальні збитки на загальну суму 3000 гривень.

Виконавши вищевказані дії, обвинувачений ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення втік, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Крім цього, усвідомивши безкарність скоєного, обвинувачений ОСОБА_4 , повторно, з корисливих мотивів, 28.03.2021 року близько 13 години 00 хвилин, перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_7 , в селі Доброолексадрівка Одеського району Одеської області, в ході розпивання спиртних напоїв з останнім у обвинуваченого ОСОБА_4 виник злочинний намір направлений на повторне таємне викрадення чужого майна господаря домоволодіння.

Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_4 перебуваючи за вищевказаною адресою в приміщенні будинку ОСОБА_7 помітив мобільний телефон марки «Нокіа 1800» чорного кольору, який знаходився біля телевізору на столі, з метою таємного викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, впевнившись, що його дії залишаються непоміченими для оточуючих, повторно, таємно викрав зазначений мобільний телефон, вартістю 500 гривень, чим спричинив ОСОБА_7 матеріальний збиток на загальну суму 500 гривень.

Виконавши вищевказані дії, ОСОБА_4 з місця скоєння кримінального правопорушення втік, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, а також за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчинені кримінальних правопорушень, за обставин викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, надавши показання, що вчинив кримінальні правопорушення при викладених вище обставинах, докази, що маються в матеріалах кримінального провадження не оспорює, як і не оспорює фактичні обставини вчинених ним кримінальних правопорушень.
У вчиненому щиро розкаявся, просив суворо не карати, збитки відшкодував повністю.
Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилися, подали до суду окремі заяви про проведення усіх судових засідань та судових дебатів без їх участі у зв`язку із станом здоров`я, обставини справи та докази, які в ній є, ними не оспорюються, не заперечують та визнають не доцільним досліджувати докази по справі. Також в заяві потерпілих зазначено, що вони розуміють, що на випадок визнання судом не доцільності дослідження доказів, вони будуть позбавлені можливості оскаржувати вказані обставини в апеляційному суді. Цивільні позови потерпілими не подано.
За згодою учасників судового провадження, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, з врахуванням свідчень обвинуваченого, судом було визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому, суд впевнився у правильності розуміння обвинуваченим ОСОБА_4 та іншими учасниками судового провадження змісту цих обставин, відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, а також судом було роз`яснено обвинуваченому, учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Заслухавши обвинуваченого, дослідивши письмові докази в частині характеризуючих матеріалів, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень є встановленою і доведеною належними і допустимими доказами, а його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, та за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які згідно із ст. 12 КК України, є нетяжким злочином (ч.2 ст.185 КК України) та тяжким злочином (ч.3 ст.185 КК України), особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обвинувачений ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується посередньо, не одружений, офіційно не працює, утриманців не має, раніше судимий 17.03.2021 року Овідіопольським районним судом Одеської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, із застосуванням ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, судимість у встановленому законом порядку не знята та не погашена.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття, добровільне відшкодування завданої шкоди.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнає вчинення кримінального правопорушення за епізодом від 28.03.2021 року у стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Зваживши у сукупності викладені обставини, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вчинення обвинуваченим умисного нетяжкого злочину та умисного тяжкого злочину, позицію потерпілих, якими не заявлено цивільних позовів, що свідчить про відсутність матеріальних претензій до обвинуваченого, особу винного, який за місцем проживання характеризується посередньо, офіційно не працює, його сімейний стан, зокрема не одружений, утриманців не має, наявність обставин, що пом`якшують покарання та обставину, що обтяжує покарання, суд приходить до висновку про те, що покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за ч.2 ст.185 та ч.3 ст.185 КК України слід призначити у виді позбавлення волі в межах санкцій даних статей, та відповідно до ч.1 ст. 70 КК України визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Встановлено, що кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст. 185 та ч.2 ст.185 КК України, обвинувачений вчинив 27.03.2021 року та 28.03.2021 року, відповідно, тобто після постановлення вироку Овідіопольським районним судом Одеської області від 17.03.2021 року згідно з яким ОСОБА_4 засуджено за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, із застосуванням ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців. Вирок суду набрав законної сили 17.04.2021 року. Тобто кримінальне правопорушення було вчинено в період іспитового строку, так як іспитовий строк рахується з моменту проголошення вироку.
Виходячи з наведеного, а також зі змісту ч. 3 ст. 78 КК України та роз`яснень, що містяться у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину, це слід розцінювати як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначити покарання за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК України.
Таким чином, призначаючи покарання обвинуваченому, суд дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів. З огляду на характер, кількість та систематичність кримінальних правопорушень, вчинених обвинуваченим, суд приходить до переконання, що його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів є неможливими без ізоляції від суспільства.
Таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим.
Строк відбування покараня обвинуваченого ОСОБА_4 за цим вироком рахувати з 15.04.2021 року, зарахувавши в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення відповідно до ч.5 ст. 72 КК України, з розрахунку день за день.
Процесуальні витрати на залучення експертів відсутні.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.
Цивільний позов по справі не заявлено.
Запобіжний захід, обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_4 на підставі ухвали слідчого судді від 15.04.2021 року у вигляді - тримання під вартою, до набрання вироком законної сили, необхідно залишити без змін, так як суд прийшов до висновку про призначення покарання у виді позбавлення волі.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України та ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання:
- за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
- за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання більш суворого покарання менш суворим, призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання за дійсним вироком, шляхом часткового складання покарання за вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 17.03.2021 року остаточно призначити покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 3 (три) місяці.
Запобіжний захід обраний відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили, залишити без змін.
Строк відбування покараня обвинуваченого ОСОБА_4 за цим вироком рахувати з 15.04.2021 року, зарахувавши в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення відповідно до ч.5 ст. 72 КК України, з розрахунку день за день.
Речові докази після набрання вироком суду законної сили:
- ноутбук марки «DELL» чорного кольору, який передано на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_8 - повернути потерпілій ОСОБА_8
- мобільний телефон марки «Нокіа 1800», який передано на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_7 - повернути потерпілому ОСОБА_7 .
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий: ОСОБА_1