ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/1189/21 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції
засудженого - ОСОБА_7 ,
захисника - адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 17 листопада 2020 року у відношенні ОСОБА_7 про відмову в задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення,-

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно ухвали Дзержинського районного суду м.Харкова від 17 листопада 2020 року ОСОБА_7 засуджений вироком Київського районного суду м. Харкова за ч.3 ст. 185, ч. 1 ст.357, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі.
Строк відбуття покарання обчислюється з 20.04.2018 року, зараховано час перебування під вартою в час відбуття покарання.
Початок строку 20.04.2018 р., кінець строку 20.10.2021 р.
Представник ДУ «Олексіївська виправна колонія (№25)» звернувся до суду із поданням відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Ухвалою суду першої інстанції відмовлено в задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення у зв`язку із тим, що відомості зазначені в характеристиці не відповідають фактичним обставинам справи, з огляду на те, що з 30.08.2018 року по 17.11.2020 року, засуджений працював лише 7 місяців та 17 днів (3 26 місяців перебування під вартою). Фактично працювати почав наприкінці 2019 року та в першому півріччі 2020 року, хоча фактично відбуває покарання ще з 2018 року.
Засуджений, не погоджуючись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить застосувати до нього ст. 81 КК України. Зазначає, що судом необгрунтовано відмовлено в умовно-достроковому звільненні, не враховано, що він достроково погасив судові витрати. За час відбування покарання жодного разу не відмовлявся працювати, виконував добровільно неоплачувані роботи з благоустрою установи. Крім того, в клопотанні від 23.02.2021 року засуджений зазначає, що звертався до прокуратури щодо порушення трудового законодавства, оскільки в період з 15.09.2018 року по 01.09.2019 року йому не платили заробітну плату та не укладали з ним трудових договорів. Вказує, що з 15.09.2018 року по 15.11.2020 року працював на швейній дільниці. Додає відповідь Харківської місцевої прокуратури № 1.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого, який підтримав апеляційну скаргу, та його захисника, яка надала до апеляційного суду додаткові письмові пояснення, в яких звертається увага на порушення трудових прав засудженого, який працював в колонії майже з перших днів прибуття. За вказаним фактом матеріали перевірки передано до ТУ ДБР в м. Полтаві та відкрито кримінальне провадження; думку прокурора, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч.1.ч. 2 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Застосування до засудженого умовно - дострокового звільнення передбачено дискреційною нормою Кримінального Кодексу України, тобто, не є обов`язком суду, а є правом, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання. Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого останній відбуває покарання з 20.04.2018 року, має заохочення від 14.08.2019 року, 08.04.2020 року, 24.07.2020 року. Згідно довідки з матеріалів особової справи засуджений виводився на оплачувані роботи вересень-грудень 2019 року, січень-березень, травень, червень 2020 року. В липні 2020 року виводився на оплачувані роботи і працював на посаді «швач». Разом з тим, згідно матеріалів особової справи ОСОБА_7 21.11.2020 року був поміщений до дисциплінарного ізолятора на 14 діб. Згідно витягу з протоколу дисциплінарної комісії вказане стягнення було застосоване до засудженого у зв`язку із невиконанням останнім покладених обов`язків засудженого та порушення порядку відбування покарання, вчинивши дрібне хуліганство, спроби створення конфліктної ситуації, перешкоджав проведенню особистого обшуку, неввічливої поведінки до іншого засудженого та до представників адміністрації, зберігання заборонених предметів.
Відповідно до рапорту начальника відділення СПС від 22.11.2020 року засуджений відмовився від надання письмових пояснень, про що складено відповідний акт.
01.12.2020 року, відбуваючи дисциплінарне стягнення в камері ДІЗО засуджений порушив розпорядок дня. Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії від 02.12.2020 року засудженого ОСОБА_7 постановлено як схильного до членоушкодження. Рішенням дисциплінарної комісії від 08.12.2020 року вирішено обмежитися проведенням «профілактичної бесіди».
Враховуючи поведінку засудженого, зміст складених щодо нього рапортів та актів, психологічної характеристики від 22.11.2020 року, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення його апеляційних вимог, оскільки на даний час ОСОБА_7 не довів своє виправлення.
Поряд з зазначеним колегія суддів приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого, призначене засудженому покарання і особу засудженого в цілому. Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_7 неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, при цьому до нього було застосовано ст. 75 КК України, умовно-дострокове-звільнення, однак останній продовжував вчиняти кримінальні правопорушення. Факт залучення засудженого до праці не є самостійною підставою для прийняття рішення про його умовно-дострокове звільнення та безумовно не свідчить про те, що засуджений таким чином довів своє виправлення. Лише сумлінне ставлення до праці не є достатнім для застосування ст. 81 КК України. Та обставина, що з приводу порушення трудових прав засудженого було вжито заходів прокурорського реагування та за матеріалами відкрито кримінальне провадження в даному випадку не впливає на висновок суду щодо відсутності підстав для задоволення подання, оскільки подальша поведінка засудженого не свідчить про його виправлення.
З урахуванням наведеного апеляційний суд не вбачає достатніх підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання та скасування оскаржуваної ухвали.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 539 КПК України,колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 17 листопада 2020 року у відношенні ОСОБА_7 про відмову в задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: