ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/429/21 Справа № 205/9055/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000733 за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2020 року щодо ОСОБА_7 , -
ВСТАНОВИЛА:
цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Дніпро, громадянку України, з середньою освітою, не одружену, маючу на утриманні малолітню доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працевлаштовану, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судиму,
визнано винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 1 рік.
На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти його про зміну місця проживання.

Вирішено долю судових витрат та речових доказів.
Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні наступного.

Приблизно о 12:36 год. 14.03.2020 року, ОСОБА_7 прибула до магазину «АТБ-маркет», що знаходиться за адресою: м. Дніпро, пос. Таромське, вул. Старий шлях, буд. 6, де реалізуючи свій кримінально-протиправний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, підійшла до полиць з продукцією, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, та вони є таємними для оточуючих, керуючись корисливим мотивом, особистою зацікавленістю, взяла почергово одну пачку Тазостегнової частини «Мясна весна» свиняча, охолоджена вагою 0,961 г, вартістю 98 гривень 15 копійок, одну пачку Шийної частини «Глобино» свиняча, охолоджена вагою 0,899 г, вартістю 111 гривень 82 копійки, плямовивідник 200 г Oxy Line tag1 вартістю 12 гривень 48 копійок, мило господарче 125 г Maestro Intenssive вартістю 07 гривень 13 копійок, крем-мило 100 г Johnsons тверде NaturalCalm дитяче вартістю 14 гривень 52 копійки, та поклала їх до кишені капюшона дитячої коляски.
Після чого, утримуючи вищевказане майно, ОСОБА_7 направилась до касової зони магазину, де здійснила розрахунок за товари, які остання клала до корзини коляски, проігнорувавши необхідність розрахунку за товари, які клала до карману капюшону коляски, пройшла касову зону зазначеного вище магазину, намагаючись спричинити матеріальну шкоду ТОВ «АТБ-Маркет» на загальну суму 244,10 грн.

Кримінально-протиправний намір ОСОБА_7 не був доведений до кінця з причин, що не залежали від її волі, оскільки після проходження касової зони магазину, останню було зупинено працівниками охорони ТОВ «АТБ-Маркет», які помітили крадіжку товару.

Кримінальне провадження було розглянуто в порядку ст. ст. 381, 382 КПК України.
В апеляційній скарзі з доповненнями:
- прокурор просить вказаний вирок, в частині призначеного покарання, скасувати. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.
В іншій частині вирок просить залишити без змін.

Прокурор зазначає, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 КК України, покарання у виді обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.
На думку апелянта, судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу сторони обвинувачення та просила її задовольнити, обвинувачену, яка не заперечувала проти задоволення вимог апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Колегія суддів не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження і кваліфікації дій обвинуваченої за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України, оскільки кримінальне провадження було розглянуто в порядку ст. ст. 381, 382 КПК України, порядок застосування яких не був порушеним.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає їх слушними та зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 КК України, покарання у виді обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження та оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 має на утриманні малолітню дитину, а саме - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Проте суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України, зазначені обставини не врахував, призначивши їй покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, порушивши таким чином вимоги ч. 3 ст. 61 КК України.

Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Згідно вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції, є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є, зокрема, неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок щодо ОСОБА_7 , на підставі ст. 409 КПК України, в частині призначеного покарання, скасуванню, з ухваленням судом апеляційної інстанції на підставі ч. 1 ст. 421 КПК України нового вироку.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , у відповідності до статей 65-67 КК України, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків, дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, на обліках у лікаря-нарколога і лікаря-психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченій, колегія суддів враховує щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченій, колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів також враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини, де в справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, Високий суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Тому, колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 слід призначити покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України у виді штрафу, як просить прокурор, у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.
На думку колегії суддів, саме такий вид та розмір покарання, буде необхідним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

В решті вирок суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 421 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_8 , - задовольнити.
Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2020 року щодо ОСОБА_7 , в частині призначеного покарання, скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.
В решті вирок суду залишити без змін.
Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення. На вирок апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4