КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальне провадження стосовно -

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Сургутського р-ну РФ, громадянина Росії, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 12 березня 2019 року вироком Деснянського районного суду м. Києва за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України до 2-х років позбавлення волі, з іспитовим строком на 2 роки;
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 12 червня 2020 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком, ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК Українита йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців.
На підставі ст. 71 КК України до покарання призначеного за цим вироком частково приєднане невідбуте покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 12 березня 2019 року та призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Згідно вироку, суд визнав доведеним, що 04 березня 2020 року приблизно о 15 годині 30 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи у дворі будинків АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , з метою повторного заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, попросив малолітнього ОСОБА_8 надати йому мобільний телефон під вигаданим приводом здійснити телефонний дзвінок, не маючи наміру його повертати, на що останній погодився та передав йому мобільний телефон, після чого ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, тим самим повторно шляхом зловживання довірою заволодів чужим майном, яке належить ОСОБА_9 , а саме мобільним телефоном «MEIZYM2 Note» вартістю 1594,33 грн., з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Лайф», яка матеріальної цінності для потерпілого не становить, тобто своїми умисними діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України.

На вказаний вирок, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та кваліфікацію своїх дій, просить змінити оскаржуваний вирок Деснянського районного суду м. Києва від 12 червня 2020 року та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 190 КК України із застосуванням положень ст. 75 КК України або ст. 69 КК України.
При цьому, просить врахувати, що він повністю визнав свою вину, не уникав правосуддя та надавав правдиві показання щодо обставин вчинення ним кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 , на підтримку доводів апеляційної скарги обвинуваченого, пояснення прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги і просив вирок суду першої інстанції залишити без зміни, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами і в апеляційній скарзі не оскаржуються.

Переглядаючи відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів вважає її доводи щодо пом`якшення призначеного покарання безпідставними з огляду на наступне.
За загальними засадами призначення покарання, визначеними у ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ч.2 ст.50, ч. 2 ст. 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Вказані вимоги кримінального Закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі, а висновки суду належним чином мотивовані.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, вид та вартість майна, яким він заволодів, повернення майна потерпілому, дані про особу винного, який посередньо характеризується по місцю проживання, раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних злочинів проти власності, однак належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та знову вчинив злочин у період іспитового строку, встановленого вироком Деснянського районного суду м. Києва від 12 березня 2019 року, яким він був засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 2-х років позбавлення волі, з іспитовим строком на 2 роки, а також його вік, ставлення до вчиненого, ту обставину, що злочин вчинено щодо малолітнього, яку суд обгрунтовано визнав обтяжуючою покарання обставиною, та за відсутності обставин, що пом`якшують покарання, дійшов правильного висновку про неможливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_10 без ізоляції його від суспільства.

Обраний судом вид та розмір покарання в повній мірі відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_7 , який вчинив даний злочин під час іспитового строку, що виключає можливість як для призначення йому більш м`якого покарання ніж передбачено законом, так і для звільнення від відбування покарання з випробуванням, а тому колегія суддів не вбачає правових підстав для застосування положень ст. ст. 69, 75 КК України, про що ставиться питання в апеляційній скарзі обвинуваченого та вважає наведені в ній доводи безпідставними, які не грунтуються на вимогах Закону України про кримінальну відповідальність та спростовуються вищевикладеним.

Таким чином, колегія суддів вважає вирок суду законним та обгрунтованим, призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, і підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Києва від 12 червня 2020 року, у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3