Справа № 711/4495/20
Номер провадження 1-кп/711/159/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2021 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурорів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , представника потерпілого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 ,

провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси судовий розгляд кримінального провадження за звинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам`янка Черкаської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, одруженого, який має трьох неповнолітніх дітей, працюючого електрогазозварювальником в ПП «МПО-Газмонтаж», не судимого, мешканця АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч.1 ст. 125 та ст. 128 КК України,

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_7 біля 20 години 28 березня 2020 року, перебуваючи біля будинку № 39 по вул. Чехова в м. Черкаси, під час конфлікту, що виник раптово на ґрунті неприязних стосунків із потерпілим ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, умисно наніс потерпілому ОСОБА_5 два удари правим кулаком в праву частину голови і обличчя, заподіявши йому легкі тілесні ушкодження у вигляді забитої рани правої надбрівної дуги та крововиливу із саднами м`яких тканин обличчя, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 125 КК України умисне легке тілесне ушкодження.

При цьому від нанесених біля 20 години 28 березня 2020 року поблизу будинку № 39 по вул. Чехова в м. Черкаси обвинуваченим ОСОБА_7 ударів потерпілий ОСОБА_5 упав з положення стоячи з прискоренням на асфальтоване покриття дороги і ударився потиличною частиною голови об асфальт, внаслідок чого йому заподіяно тяжкі тілесні ушкодження як такі, що небезпечні для життя, у вигляді травми голови з лінійним переломом скроневої та потиличної кісток справа, що переходять на основу черепа, та із забоєм головного мозку. Діючи необережно, не передбачаючи можливості настання вказаних суспільно небезпечних наслідків, хоча повинен був та міг їх передбачити, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 128 КК України необережне тяжке тілесне ушкодження.

Вина обвинуваченого у вчиненні цих кримінальних правопорушень доведена наступними доказами.

Суду для дослідження надано докази у виді показань, висновків експертиз, документів, з яких встановлено наступне.

Обвинувачений ОСОБА_7 винним себе визнав частково та пояснив, що увечері 28.03.2020 перебував разом із сином поблизу будинку № 39 по вул. Чехова у м. Черкасах. Син катався на скейтборді і туди під`їхав автомобіль, заважаючи дітям кататись. Він висловив своє невдоволення, але із автомобіля вийшов його сусід ОСОБА_9 і пояснив, що автомобіль зараз від`їде. Після цього з автомобіля вийшов раніше незнайомий йому потерпілий ОСОБА_10 з ознаками алкогольного сп`яніння і наніс йому два удари руками в обличчя. Потерпілого відвів убік ОСОБА_9 , тому обвинувачений не продовжував конфлікт, але повідомив про цю події своїй дружині та сусідці ОСОБА_11 . Через деякий час почув крик ОСОБА_11 : за що? і побачив, що потерпілий наніс їй удар ногою і висловлювався грубо на її адресу. Не витримавши неправомірної поведінки потерпілого, він підійшов до нього та наніс два удари кулаками в обличчя, від чого потерпілий упав. Вважає, що від його ударів руками у потерпілого могли виникнути легкі тілесні ушкодження, але він діяв, захищаючи сусідку ОСОБА_11 . Допускає, що потерпілий міг отримати тяжкі тілесні ушкодження при падінні на асфальт, але він не мав наміру заподіяти йому таких тілесних ушкоджень.

Потерпілий ОСОБА_5 показав, що біля 20 год. 28.03.2020 р. його з дружиною і подружжям ОСОБА_9 привіз на автомобілі Варбанець до будинку АДРЕСА_2 і зупинився на проїзній частині. Хтось із сторонніх осіб влаштував конфлікт із його знайомими із-за того, що нібито автомобіль їм заважав. Він вийшов із автомобіля і відійшов убік, але до нього підбіг раніше невідомий йому обвинувачений ОСОБА_12 і наніс два удари руками в обличчя, від яких він упав і втратив свідомість.

Свідок ОСОБА_13 показав, що він автомобілі привіз подружжя ОСОБА_10 та ОСОБА_9 до будинку, в якому останні проживали. Обвинувачений ОСОБА_12 в грубій та образливій формі зробив їм зауваження, на що він відповів, що приїхав ненадовго, але обвинувачений не заспокоювався і між ним та потерпілим відбулась штовханина, в яку втрутилась якась жінка і відтягнула обвинуваченого. Потерпілий ОСОБА_10 відійшов, але обвинувачений підбіг до нього і двічі руками наніс йому удари в область голови, від чого ОСОБА_10 упав горілиць, ударившись головою об асфальт, після чого обвинувачений наніс йому ще удар ногою в голову.

Свідок ОСОБА_14 показав, що за вказаних обставин виник конфлікт між ним та ОСОБА_15 з одного боку та з обвинуваченим ОСОБА_12 з іншого із-за того, що обвинувачений висловив у грубій формі невдоволення тим, де вони зупинили автомобіль. До них підходив, а потім відійшов потерпілий ОСОБА_10 . У той час, коли свідок спілкувався ще з кимсь із осіб, які спостерігали за конфліктом, він побачив, що обвинувачений підбіг до ОСОБА_10 і той упав, після чого обвинувачений наніс йому удар ногою в область голови.

Із показань свідка ОСОБА_16 встановлено, що обвинувачений виражав своє невдоволення тим, де зупинився автомобіль, і не заспокоювався, незважаючи на те, що ОСОБА_17 пояснив, що він підвіз ОСОБА_9 і збирається від`їжджати. Між обвинуваченим та її чоловіком виникла словесна перепалка, в яку втрутились її сусідка ОСОБА_11 і потерпілий ОСОБА_10 . ОСОБА_11 намагалась відвести обвинуваченого, пояснюючи йому, що він не правий, але обвинувачений махав руками в бік потерпілого. Далі вона чула висловлювання ОСОБА_11 про те, що потерпілий її обізвав і вдарив, а потім побачила, що потерпілий лежить на асфальті, біля нього знаходились обвинувачений і ОСОБА_11 і наносили удари ногами, але не бачила, куди ці удари потрапляли.

Свідок ОСОБА_18 показала, що ОСОБА_17 на автомобілі, у якому знаходилась вона з чоловіком, підвіз подружжя ОСОБА_9 до будинку останніх і всі, крім неї, поступово вийшли із автомобіля. Почувши шум скандалу, вона вийшла із автомобіля і побачила свого чоловіка, який лежав на асфальті без свідомості і закривавлений.

Із показань свідка ОСОБА_19 встановлено, що дружина обвинуваченого ОСОБА_12 попросила її забрати обвинуваченого, у якого виник конфлікт із подружжям ОСОБА_9 та жінкою водієм. Підійшовши до ОСОБА_9 , вона вияснила, що конфлікт трапився із-за того, що якась жінка (яка не виходила із салону автомобіля) зупинила автомобіль на дорозі, по якій катались діти на самокатах. До них підійшов потерпілий ОСОБА_10 , який образив її, а потім ударив ногою і рукою. До них підійшов обвинувачений ОСОБА_12 і, захищаючи її, відштовхнув потерпілого ОСОБА_10 . Після цього вона тривалий час стояла разом із жінками і сварилась із ОСОБА_9 . В стороні від них перебували чоловіки: ОСОБА_9 , потерпілий та обвинувачений, але свідок за ними не спостерігала. Через 8-10 хвилин побачила, що потерпілий лежить.

Свідок ОСОБА_20 показала, що діти катались по дорозі на самокатах і вона з чоловіком (обвинуваченим) за ними спостерігали. До будинку під`їхав автомобіль, за кермом якого була жінка, і став поперек дороги, заважаючи дітям кататись, із-за чого її чоловік зробив зауваження. З автомобіля вийшов ОСОБА_9 і чоловік почав із ним сваритись. Вона відійшла і покликала на допомогу ОСОБА_11 , з якою прийшла до місця конфлікту. ОСОБА_11 розмовляла з подружжям ОСОБА_9 , а вона з чоловіком відійшла, але невдовзі повернулись. ОСОБА_11 виясняла, чому потерпілий її образив і вдарив. Чоловіки знаходились на відстані кількох метрів і вона помітила, що потерпілий ОСОБА_10 штовхнув її чоловіка, а потім побачила, що потерпілий лежить на асфальті.

Версія сторони захисту, яка базувалась на показаннях їхніх свідків ОСОБА_20 і ОСОБА_19 , про те, що на місці події не могли перебувати свідки сторони обвинувачення ОСОБА_18 і ОСОБА_13 , була перевірена у порядку, передбаченому ч.3 ст. 333 КПК України, і не підтвердилась. В ході виконання судового доручення встановлено, що володільці телефонів, якими користувались зазначені свідки, перебували поблизу місця події, а з телефону свідка ОСОБА_10 (дружини потерпілого) здійснювались виклики на номери НОМЕР_1 і 103.

За висновками судово-медичної експертизи № 02-01/420 у потерпілого ОСОБА_5 виявлено травму голови з лінійним переломом скроневої та потиличної кісток праворуч, що переходить на основу черепа, та забоєм головного мозку, забита рана правої надбрівної дуги, крововиливи і садна м`яких тканин обличчя. Ці тілесні ушкодження виникли від дії тупих предметів і відносяться до категорії тяжких як такі, що небезпечні для життя як в момент їх заподіяння, так і у своєму клінічному протіканні (а.с.65).

Під час досудового розслідування проведено слідчі експерименти із свідком ОСОБА_15 і потерпілим (а.с.80, 89), де вони відтворили обставини, за яких обвинувачений наніс потерпілому два удари руками в область голови, від яких потерпілий упав горілиць.

Після цього з метою вияснення питань щодо того, чи могли виникнути виявлені у потерпілого тілесні ушкодження за обставин, зазначених у протоколах цих слідчих дій, а також щодо розмежування тілесних ушкоджень за механізмом їх заподіяння та їх тяжкості проведено ще дві судово-медичні експертизи.

За висновками судово-медичних експертиз № 02-01/421 і № 02-01/510 тілесні ушкодження у вигляді забитої рани правої надбрівної дуги та крововиливу із саднами м`яких тканин обличчя відносяться до легких тілесних ушкоджень і могли виникнути від ударів руками. Тілесні ушкодження у вигляді травми голови з лінійним переломом скроневої та потиличної кісток справа, що переходять на основу черепа, та із забоєм головного мозку відносяться до тяжких тілесних ушкоджень як таких, що небезпечні для життя, і могли виникнути внаслідок удару правою потилично-скроневою ділянкою голови об переважаючу поверхню у вигляді асфальтового покриття після падіння на задню поверхню тіла з прискоренням з вертикального положення (а.с.105, 113).

Проаналізувавши надані докази, суд із показань потерпілого, свідків та обвинуваченого встановив, що між обвинуваченим і потерпілим виникли особисті неприязні відносини із-за конфлікту на побутовому ґрунті. Під час цього конфлікту обвинувачений наніс потерпілому два удари правим кулаком в праву частину голови і обличчя, заподіявши легкі тілесні ушкодження. При цьому обвинувачений діяв умисне, тобто усвідомлював (не міг не усвідомлювати), що від ударів в голову та обличчя у потерпілого виникнуть тілесні ушкодження будь-якої тяжкості. У зв`язку з тим, що від умисних дій обвинуваченого ОСОБА_12 (двох ударів руками в область голови) потерпілому ОСОБА_10 завдано легкі тілесні ушкодження, його вказані дії слід кваліфікувати за ч.1 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження.

В той же час судом із показань потерпілого, свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_14 встановлено, що від ударів обвинуваченого потерпілий упав на асфальтне покриття і ударився потиличною частиною голови об асфальт. За висновками судово-медичної експертизи потерпілий міг отримати тяжкі тілесні ушкодження за таких обставин, тобто при падінні на задню поверхню тіла з прискоренням з вертикального положення та ударом правою потилично-скроневою ділянкою голови об асфальтове покриття.

За нормативним визначенням необережне тяжке тілесне ушкодження характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідками, а за суб`єктивною стороною проявляється в необережній формі вини у вигляді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості, визначення якої надано у ст. 25 КК України.

ОСОБА_21 тілесні ушкодження у вигляді травми голови з лінійним переломом скроневої та потиличної кісток справа, що переходять на основу черепа, та із забоєм головного мозку, потерпілий ОСОБА_10 міг отримати від падіння та подальшого удару об пласке тверде покриття.

Таким чином, тяжкі тілесні ушкодження були не безпосереднім наслідком заподіяних обвинуваченим двох ударів у голову потерпілого, а результатом падіння останнього й удару головою об тверду поверхню, чого обвинувачений хоч і не передбачав, але повинен був і міг передбачити.

Такий же висновок міститься в ухвалі Верховного Суду від 12 лютого 2019 року у справі № 1-100/11.

Отже, в цьому конкретному випадку мало місце необережне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, у зв`язку з чим вказані дії обвинуваченого ОСОБА_12 слід кваліфікувати за ст. 128 КК України.

Судом отримано показання свідків ОСОБА_9 і ОСОБА_15 про те, що обвинувачений нібито наніс потерпілому, коли той лежав, удари ногою.

Разом із тим, суд враховує положення ч.1 ст. 337 КПК України про те, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Згідно із приписами ст.ст. 90, 91 вказаного Кодексу у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Незгода потерпілого із кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_12 , в діянні якого він убачає більш тяжке кримінальне правопорушення, не береться судом до уваги, тому що ОСОБА_12 не висунуто обвинувачення ні в нанесенні потерпілому ОСОБА_10 ударів ногою в голову, ні в умисному заподіянні йому тяжких тілесних ушкоджень. Крім того, суд вбачає суперечність між інформацією, яка міститься в показаннях свідка ОСОБА_15 під час судового розгляду, про те, що обвинувачений нібито наніс потерпілому удар ногою в голову, та інформацією, яка міститься в протоколі слідчого експерименту за його участю, коли свідок зазначив, що обвинувачений замахнувся ногою на потерпілого, який лежав, але не міг ствердити, чи наніс він удар ногою, чи ні.

У зв`язку з викладеним суд змушений здійснювати судовий розгляд з дотриманням положень ч.1 ст. 337 КПК України.

Суд не вважає, що обвинувачений ОСОБА_12 діяв у стані необхідної оборони або з її перевищенням. Показання обвинуваченого про те, що потерпілий наніс йому удари в обличчя і заподіяв тілесні ушкодження у вигляді крововиливу, очевидцем чого був ОСОБА_9 , нічим не підтверджені. Свідок ОСОБА_9 спростував цю інформацію. Тілесні ушкодження, на які посилається обвинувачений, не зафіксовані. Навіть якщо припустити, що такий факт мав місце, то це підтверджує тільки конфлікт між обвинуваченим і потерпілим. Із показань обвинуваченого встановлено, що потерпілий нібито наніс йому два удари руками в обличчя, після чого потерпілого відвів убік свідок ОСОБА_9 , тобто ймовірний напад потерпілого скінчився і обвинувачений не оборонявся.

Версія обвинуваченого про те, що він захищав свідка ОСОБА_11 , перевірена судом і не підтвердилась, що випливає із аналізу показань очевидців події.

Потерпілий, свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_9 і ОСОБА_9 заперечують те, що потерпілий ОСОБА_10 наносив удари свідку ОСОБА_11 . Обвинувачений описує своє бачення розвитку подій: він почув крик свідка ОСОБА_11 і побачив, що потерпілий наносить їй удар ногою, після чого зразу підбіг до потерпілого і наніс йому удари по голові. Свідок ОСОБА_12 показала, що від ОСОБА_11 дізналась, нібито потерпілий образив її та вдарив. Неподалік перебував потерпілий, який штовхнув її чоловіка (обвинуваченого), після чого побачила, що потерпілий упав. Свідок ОСОБА_11 також дала показання про те, що потерпілий ОСОБА_10 нібито образив її, а потім ударив ногою і рукою. До них підійшов обвинувачений ОСОБА_12 і, захищаючи її, відштовхнув потерпілого ОСОБА_10 . Після цього вона тривалий час стояла разом із жінками і сварилась із ОСОБА_9 . В стороні від них перебували чоловіки: ОСОБА_9 , потерпілий та обвинувачений, але свідок за ними не спостерігала. Через 8-10 хвилин побачила, що потерпілий лежить.

Аналіз показань обвинуваченого та свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_11 свідчить про те, що вони суттєво відрізняються між собою: за версією обвинуваченого подія відбувалась без значного розриву у часі потерпілий наніс свідку ОСОБА_11 удар, тому він негайно втрутився і захистив її; за версією вказаних свідків між цими подіями пройшло 8-10 хвилин, тобто значний час.

Свідок ОСОБА_12 є дружиною обвинуваченого і, безперечно, зацікавлена у результатах кримінального провадження. Вказані свідки і обвинувачений заперечували присутність на місці події свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_15 , хоча це спростовано матеріалами судового доручення.

Інформація про те, що потерпілий ОСОБА_10 перебував у стані алкогольного сп`яніння, яка міститься у висновку судово-медичної експертизи № 02-01/420, не впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого.

Потерпілий не відмовляється від приватного обвинувачення за ч.1 ст. 125 КК України.

Призначаючи покарання у межах, встановлених у санкції статті (частини статті), що передбачає відповідальність за вчинені кримінальні правопорушення, суд враховує обставини їх вчинення та ступінь тяжкості, особу винного і обставину, що пом`якшує його покарання.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому суд враховує те, що він вчинив кримінальні правопорушення, які віднесені до кримінальних проступків з урахуванням ст. 128 КК України до змін, внесених згідно із Законом № 2617 VIII від 22.11.2018, тому застосовує положення ч.2 ст. 5 КК України про те, що закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

ОСОБА_7 не судимий, працює, має сім`ю з неповнолітніми дітьми. Пом`якшує його покарання наявність на утриманні трьох неповнолітніх дітей, обтяжуючих його покарання обставин не встановлено.

Обвинувачений частково визнав вину, не відшкодував заподіяну потерпілому шкоду, від його дій потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження, тому суд за сукупністю кримінальних правопорушень призначає обвинуваченому покарання у виді обмеження волі, а не більш м`яке покарання.

Разом з тим, суд враховує відсутність обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_12 , і наявність у нього постійного місця проживання і роботи, де він характеризується позитивно. Він не судимий, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей. У зв`язку із цим суд приходить до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання і приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Підстав для обрання запобіжного заходу не встановлено. Речові докази і витрати на залучення експерта відсутні.

Потерпілим пред`явлено цивільний позов про відшкодування витрат на лікування у розмірі 50 000 грн. і про відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000 грн. (а.с.43). Жодного доказу понесення витрат на лікування обвинувачений не надав, тому суд відмовляє у задоволенні цієї частини позову. Суд вважає встановленим, що потерпілому діями обвинуваченого завдано моральної шкоди: він отримав тілесні ушкодження, відчував фізичний біль та переживання за своє життя і здоров`я з огляду на тяжкість і характер цих ушкоджень, які виразились у травмі голови з лінійним переломом скроневої та потиличної кісток, що переходить на основу черепа, та забої головного мозку. У зв`язку з цим потерпілий потребував лікування, а його звичний спосіб життя був порушений. Суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди не є завищеним і відповідає принципам розумності і виваженості, тому цю частину цивільного позову задовольняє.

Згідно з положеннями ст. 118 КПК України витрати на правову допомогу і витрати, пов`язані із залученням спеціалістів чи експертів, відносяться до процесуальних витрат, які розподіляються за правилами, встановленими ст. 124 вказаного Кодексу, а не в рамках вирішення цивільного позову. Потерпілим зазначено у позовній заяві попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правову допомогу, який складає 17 289 грн. У п. 3 договору № 763 про надання правової допомоги потерпілий і його представнике зазначили, що розмір плати за надання такої допомоги визначається у додатковій угоді. Суду не надано документального підтвердження понесених потерпілим процесуальних витрат, тому ці витрати не стягуються.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

Визнати ОСОБА_7 винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125 і ст. 128 КК України (в редакції до 22.11.2018 р.), і призначити йому покарання:

-за ч.1 ст. 125 КК України - у виді громадських робіт на строк двохсот годин;

-за ст. 128 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від покарання у виді обмеження волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно з положеннями п.п. 1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_7 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_5 на відшкодування моральної шкоди 50 000 грн., у задоволенні решти позовних вимог та у стягненні витрат на правову допомогу відмовити.

Копію вироку вручити прокурору і обвинуваченому негайно після проголошення. На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси в установленому законодавством порядку протягом 30 днів з дня проголошення вироку.

Головуючий: ОСОБА_1