Справа № 458/132/21
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2021 м. Турка

Турківський районний суд Львівської області
у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду судовий розгляд у кримінальному провадженні № 0000250 стосовно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, особою з інвалідністю другої групи з дитинства, раніше не судимого, -
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,
з участю прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
представника потерпілого ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и в:

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_3 29 жовтня 2020 року о 09 год. 00 хв., знаходячись на подвір`ї біля житлового будинку ОСОБА_5 у с. Радич, Турківського району, Львівської області, на грунті раптово виниклих неприязних відносин, в ході словесного конфлікту з ОСОБА_5 , умисно наніс останньому декілька ударів дерев`яною палицею по тулубу, чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 рвану рану лівої вушної раковини, закритий перелом середньої третини діафізу лівої ліктьової кістки, який відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я, а саме вчинив умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України.

Під час судового розгляду ОСОБА_3 винуватим себе визнав частково та показав, що конфлікт виник із-за того, що ОСОБА_5 не давав йому можливості пройти через стежку 29 жовтня 2020 року, біля 07 години, коли він, Яворський, ішов до співжительки ОСОБА_8 , яка проживає по сусідством із ОСОБА_5 . Останній уже стояв біля брами та кинув у нього, Яворського, дерев`яну палицю, але він відійшов. Тоді ОСОБА_5 взяв іншу дерев`яну палицю і намагався його вдарити, але він, Яворський, підняв палицю, що впала, і вдарив нею по палиці, яку тримав ОСОБА_5 , палиця ковзнула, й удар пішов по руці потерпілого. ОСОБА_5 піднімав палицю і впав та пошкодив собі таким чином вухо. Умислу на заподіяння ОСОБА_5 перелому руки в нього не було, так як він себе захищав.
Цивільний позов не визнав, мотивуючи тим, що потерпілому відшкодував 2 000 гривень.
Однак, винуватість ОСОБА_3 у заподіянні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, підтверджується такими доказами.
Так, потерпілий ОСОБА_5 показав, що 29 жовтня 2020 року біля 9 години він знаходився на своєму подвір`ї і в цей час побачив ОСОБА_3 , який, тримаючи в руках дерев`яну палицю, підійшов до нього, ОСОБА_9 , та вдарив його по лівому вусі і від даного удару він упав обличчям на землю, з вуха потекла кров, а обвинувачений продовжував його бити палицею по тулубу та руці, спричинивши перелом руки. Надійшла онука ОСОБА_10 , яка допомогла йому встати та завела до хати, помила, так як весь був у крові, а потім приїхала швидка медична допомога і його забрали в лікарню. Стверджує, що він із ОСОБА_3 не конфліктував, не бив його та не кидав у нього жодних предметів, бійка мала місце у нього, ОСОБА_9 , на подвір`ї, а не на стежці. Перед тим конфлікт був із ОСОБА_8 , яка є співжителькою ОСОБА_3 , із-за дерева, що впав на стежку. Обвинувачений відшкодував йому лише 2 000 гривень за лікування, а тому він, ОСОБА_9 , не підтримує клопотання щодо закриття кримінального провадження, яке він підписав 18.02.2021.

Цивільний позов підтримав повністю, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.
Свідок ОСОБА_10 показала, що 29 жовтня 2020 року біля 9 години вона йшла до свого діда ОСОБА_5 доїти корову. Почула крик баби і підійшовши ближче, побачила діда, який лежав на подвір`ї, обличчям до землі, спиною, більш на праву сторону, а ОСОБА_3 бив його дерев`яною палицею по руці. ОСОБА_8 у цей час стояла на своєму подвір`ї і дивилася. Вона, Радецька, почала кричати і обвинувачений припинив бити ОСОБА_5 , та, тримаючи в руках дерев`яну палицю, утік на подвір`я своєї співжительки ОСОБА_8 . При цьому ОСОБА_3 , коли втікав, то сказав: Я його у ящик кину. Підійшовши до ОСОБА_5 , побачила, що в нього з вуха тече кров, одяг та обличчя все було в крові. Вона допомогла йому встати та завела до хати, подзвонила до своєї мати й остання викликала швидку медичну допомогу, та діда забрали в лікарню. Стверджує, що після цієї бійки ОСОБА_5 став дуже немічним, недочуває, погано себе почуває.

Показаннями свідка ОСОБА_8 про те, що 29 жовтня 2020 року конфлікт ОСОБА_3 із ОСОБА_5 був на подвір`ї останнього. Потерпілий лежав обличчям до землі.
Свідок ОСОБА_11 показав, що 28 жовтня 2020 року біля 18 години він ішов у магазин за хлібом і в цей час до нього підійшов ОСОБА_5 та попросив перерізати дерево породи ясен, що й він і зробив. Стверджує, що потерпілий у цей час був здоровий, без будь-яких тілесних ушкоджень. На другий чи третій день після того, побачив, що в ОСОБА_5 рука у гіпсі. Потерпілий йому сказав, що його побив ОСОБА_3 , спричинивши перелом руки.
Від допиту свідка ОСОБА_12 прокурор відмовився із тих мотивів, що відомості, які йому відомі, не мають визначального значення для кримінального провадження.
Письмовою заявою про вчинення кримінального правопорушення від 29 жовтня 2020 року, з якої відомо, що ОСОБА_5 звернувся до Турківського ВП Самбірського ВП ГУНП у Львівській області з приводу прийняття заходів до ОСОБА_3 , який 29 жовтня 2020 року, приблизно о 09 год. 00 хв. побив його палицею, внаслідок чого спричинив тілесні ушкодження (арк. справи 78).
Висновком судово-медичної експертизи № 106/2020 від 11.11.2020, з якого видно, що у ОСОБА_5 є наступні тілесні ушкодження:
-закритий перелом середньої третини діафізу лівої ліктьової кістки, який за давністю утворень може відповідати 29 жовтня 2020 року і відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Механізм утворення перелому: дія тупого твердого предмету з обмеженою травмуючою поверхнею на ділянку середньої третини зовнішнього краю ліктьової кістки (прямий перелом, тобто такий, який утворився в місці безпосередньої дії сили). Згаданий перелом не характерний для падіння з висоти власного зросту і міг утворитися від удару дерев`яною палицею;
- рвана рана лівої вушної раковини, яка утворилась від дії тупого твердого предмету, за давністю утворень може відповідати 29 жовтня 2020 року і відноситься до легких тілесних ушкоджень (арк. справи 79-80 ).
Протоколом проведення слідчого експерименту від 15 грудня 2020 року, проведеного з участю потерпілого ОСОБА_5 , відеозапис якого був відтворений під час судового розгляду, у ході якого той, розповідаючи, показав та продемонстрував, що 29 жовтня 2020 року біля 09 години між ним і ОСОБА_3 виник словесний конфлікт, під час якого останній підійшов до нього та наніс удар дерев`яною палицею в ділянку лівого вуха, від якого він, Кузьмич, упав на землю, а ОСОБА_3 наносив йому удари палицею по тулубу та лівій руці , заподіявши йому перелом руки (арк. справи 106-109).
Протоколом проведення слідчого експерименту від 15 грудня 2020 року, проведеного з участю свідка ОСОБА_10 , відеозапис якого був відтворений під час судового розгляду, у ході якого вона, розповідаючи, показала та продемонструвала, що 29 жовтня 2020 року біля 09 години йшла до свого діда ОСОБА_5 доїти корову. Почула крик баби і підійшовши ближче, побачила діда, який лежав на подвір`ї, обличчям до землі, спиною, більш на праву сторону, а ОСОБА_3 бив його дерев`яною палицею по руці. Вона, Радецька, почала кричати і ОСОБА_3 утік на подвір`я ОСОБА_8 (арк. справи 96-99).
Протоколом проведення слідчого експерименту від 15 грудня 2020 року, проведеного з участю свідка ОСОБА_13 , відеозапис якого був відтворений під час судового розгляду, у ході якого вона, розповідаючи, показала та продемонструвала, що 29 жовтня 2020 року біля 09 години вийшла на вулицю і побачила ОСОБА_5 , який лежав на подвір`ї, обличчям до землі, спиною, більш на праву сторону, а ОСОБА_3 бив його дерев`яною палицею по тулубу (арк. справи 101-104).
Висновком судово-медичної експертизи № 129/2020 від 23.12.2020, з якого відомо, що тілесні ушкодження, які малися у ОСОБА_5 могли бути спричинені способом, продемонстрованим на слідчих експериментах від 15 грудня 2020 року за участю потерпілого та свідків (арк. справи 81-82).
Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно зі ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Суд бере до уваги показання потерпілого ОСОБА_5 та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , оскільки вони є послідовними, узгоджуються між собою та знаходяться в об`єктивному зв`язку із матеріалами кримінального провадження, а також підтверджуються іншими доказами, безпосередньо дослідженими у судовому засіданні.

Суд приймає до уваги протоколи слідчих дій та вважає їх допустимими доказами, оскільки вони отримані відповідно до норм чинного КПК України.

Також суд бере до уваги висновки експертиз, оскільки вони проведені із дотриманням норм КПК та КК України, не містять суперечностей та узгоджуються з іншими доказами у справі, отже є належними та допустимими доказами, відповідно до вимог статтей 86 та 87 КПК України.

Суд критично оцінює показання обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що конфлікт виник на стежці і він оборонявся від ударів потерпілого, оскільки такі його показання об`єктивно спростовуються дослідженими в судовому засіданні показаннями самого потерпілого ОСОБА_5 та свідків. Жодних підстав не довіряти їх показанням у суду не має, оскільки фактів чи причин, які б свідчили про можливість оговорення обвинуваченого з їх сторони, не встановлено.
Суд розцінює не інакше, як обрану позицію самозахисту з метою уникнення відповідальності, оскільки такі доводи обвинуваченого, окрім його власних тверджень, жодним іншим доказом не підтверджені та водночас об`єктивно спростовуються дослідженими судом належними та допустимими доказами.
Також, суд показання свідка ОСОБА_8 в частині того, що потерпілий кидав палицю в обвинуваченого і той захищався, розцінює критично, оскільки як встановлено в судовому засіданні вона є співжителькою ОСОБА_14 , а з потерпілим ОСОБА_5 перебуває у неприязних відносинах. На запитання учасників судового процесу не змогла детально пояснити, як саме та куди наносилися удари, зіславшись на поганий зір, а також на те, що під час конфлікту знаходилась у стайні, але двері були відкриті.
Отже, оцінюючи всі докази в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, розглянувши кримінальне провадження у межах пред`явленого обвинувачення, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 вчинив умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, і його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК України.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до нетяжкого злочину.
За місцем проживання він характеризується позитивно, є особою з інвалідністю другої групи з дитинства, на обліку в лікаря нарколога не перебуває, раніше не судимий, знаходиться на обліку в лікаря психіатра.
Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 34 від 1 лютого 2021 року ОСОБА_3 на даний час психічною хворобою не страждає, виявляє ознаки розумової відсталості в ступені помірно вираженої дебільності, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

У період інкримінованих дій ОСОБА_3 хронічним психічним захворюванням чи недоумством не страждав та не виявляв ознак тимчасового чи будь-якого іншого хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (арк. справи 94-95).

Згідно ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує його покарання часткове добровільне відшкодування заподіяної шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Суд не бере до уваги зазначені в обвинувальному акті обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину з огляду на таке.
Так, виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики, щире каяття характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке полягає в тому, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.
Активним сприянням розкриттю злочину слід вважати надання особою правоохоронним органам або суду фактів, доказів, будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи.
Однак, в матеріалах кримінального провадження та в судовому засіданні не встановлені такі обставини.
Із досудової доповіді уповноваженого органу з питань пробації відомо, що ОСОБА_3 є безпечним для суспільства та його виправлення можливе без ізоляції від суспільства (арк. справи 34-37).
Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, яке є необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень і відсутні підстави для застосування ст. 69 КК України.

Оскільки ОСОБА_3 призначається покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, та ураховуючи обставини вчинення кримінальних правопорушень, часткове добровільне відшкодування заподіяної шкоди, відсутність обтяжуючих обставин, а також особу обвинуваченого, який згідно досудової доповіді є безпечним для суспільства та його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, раніше не судимий, суд дійшов висновку про можливість виправленняОСОБА_3 без відбування покарання і звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Разом з тим, враховуючи те, що ОСОБА_3 проживає разом із батьками, за місцем проживання характеризується позитивно, вперше притягується до кримінальної відповідальності, є особою з інвалідністю другої групи з дитинства, суд визнає за необхідне призначити іспитовий строк тривалістю один рік.
Саме таке покарання, на думку суду, буде справедливим, необхідним і достатнім, та, у відповідності до вимог ст. 50, 65 КК України, відповідає загальним засадам призначення покарання та його меті.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі Скоппола проти Італії від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Як у справі Бакланов проти Росії (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі Фрізен проти Росії (рішення від 24 березня 2005 року) суд зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним, а у справі Ізмайлов проти Росії (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) суд встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи.
Вирішуючи питання про цивільний позов, суд виходив із такого.
Потерпілим ОСОБА_5 та його представником адвокатом ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні до початку судового розгляду пред`явлено цивільний позов до ОСОБА_3 про відшкодування завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення моральної шкоди в розмірі 15 000 грн.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_5 покликався на те, що внаслідок неправомірних дій відповідача він отримав тілесні ушкодження, зазнав фізичного болю та душевних страждань.
Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи в частині цивільного позову, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що позов у кримінальному провадженні про відшкодуванння моральної шкоди підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Статтею 128 КПК України встановлено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов, зокрема до обвинуваченого за шкоду, завдану його діяннями.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).
Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно, зокрема: від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
У постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3).
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Ураховуючи наведене, а саме: обставини вчинення кримінального правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, які потерпілий зазнав унаслідок спричинення йому тілесних ушкоджень, суд дійшов висновку про визначення моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню відповідачем, в розмірі 5 000,00 грн., що відповідає ступеню заподіяних йому моральних та фізичних страждань, обставинам заподіяння шкоди та вимогам справедливості і розумності.
Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 під час судового розгляду не обирався, так як такі клопотання не заявлялися, а тому відсутні підстави для його обрання в силу ст. 331 КПК України.

Керуючись ст. 369-371, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 122 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Установити ОСОБА_3 іспитовий строк один рік.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Цивільний позов ОСОБА_5 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 у користь ОСОБА_5 5 000 /п`ять тисяч/ грн. 00 коп. за заподіяння моральної шкоди.
У решті частині позову про відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. відмовити за недоведеністю позовних вимог.
Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Запобіжний захід не обирався.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано і може бути оскаржений в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через суд, який ухвалив вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1