ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/460/21 Справа № 180/2194/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2020 року про задоволення клопотання прокурора та продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст.310 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2020 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 до 15 лютого 2021 року.
Ухвала суду першої інстанції обґрунтована тим, що наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме: ОСОБА_7 , знаходячись на свободі, може перешкоджати здійсненню кримінального провадження, а також може переховуватись від суду та незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Наявність ризику переховування від суду, підтверджується тим, що ОСОБА_9 вчинив ряд злочинів, в тому числі і тяжких, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 310, ч. 1 ст.263, ч. 2 ст. 309 КК України, під час іспитового строку за вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 31.05.2017 року, за яким його вже засуджено за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, та звільнено на підставі ст.ст. 75, 76 КК України від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки.

Загроза суворої кримінальної відповідальності може спонукати ОСОБА_9 переховуватися від суду з метою уникнення покарання.

Суд першої інстанції також зазначив, що в діях ОСОБА_9 вбачається рецидив кримінальних правопорушень, постійного місця роботи або навчання останній не має, на утриманні неповнолітніх або інших осіб, які потребують догляду, також немає, що свідчить на відсутність у нього стійких соціальних зв`язків.

Наявність ризику незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні, підтверджується тим, що ОСОБА_9 вчинив корисливо-насильницький злочин - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, що вказує на зухвалий характер його дій, і у випадку обрання запобіжного заходу не пов`язаного із позбавленням волі, надасть йому змогу впливати на потерпілого та свідків з метою зміни ними своїх показань та неповідомлення про свій незаконний вплив слідчому, прокурору та судді.

Наявність ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, підтверджується тим, що ОСОБА_9 , будучи раніше судимим, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та маючи не зняту і не погашену у встановленому законом порядку судимість, повторно вчинив ряд кримінальних правопорушень під час іспитового строку.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що будь-який інший запобіжний захід окрім тримання під вартою, не може запобігти вищевказаним ризикам.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою змінити ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
Свою апеляційну скаргу він обґрунтовує тим, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, стосовно ОСОБА_7 в даному кримінальному провадженні відсутні або мінімальні.
Вказує, що наявність у ОСОБА_7 постійного місця проживання, наявність хвороб, доходу у вигляді пенсії, а також відсутність будь-яких порушень за час досудового слідства, свідчать про відсутність ризику переховування від суду.
Зазначає, що всі речові докази та документи у кримінальному провадженні вже зібрані, а тому ризик знищення доказів також відсутній. Жодних підстав передбачати незаконний вплив на свідків не має, як і немає конкретних підстав передбачати перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.
Захисник вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного провадження, вивчивши надані матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.
При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.
Як вбачається з матеріалів контрольного провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні ряду тяжких та середньої тяжкості злочинів, передбачених ч. 2 ст.186, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 310 КК України, а тому усвідомлюючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, суворість покарання, яке може бути призначене у разі доведеності його вини, він може вдатись до спроб переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого або перешкоджати здійсненню кримінального провадження іншим чином, тому ризики, передбачені п.п. 1, 3 ст. 177 КПК України, є цілком обґрунтованими і реально існують.
Колегія суддів також зазначає, що ОСОБА_7 є раніше судимою особою, знову обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, тобто належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, а тому існує ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст.177 КПК України.
Доводи захисника щодо можливості застосувати до ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід колегія суддів не приймає, оскільки такий запобіжний захід не відповідає ступеню тяжкості інкримінованих обвинуваченому злочинів, і не зможе забезпечити його процесуальну поведінку, враховуючи його особу, а саме те, що він не має постійного місця роботи або навчання та не має на утриманні неповнолітніх або інших осіб.
Колегія суддів не вбачає порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали, тому вважає, що у задоволенні апеляційної скарги захисника необхідно відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2020 року про задоволення клопотання прокурора та продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 310 КК України залишити без задоволення.

Ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2020 року про задоволення клопотання прокурора та продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 310 КК України залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4