Справа № 297/69/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 травня 2021 року м. Берегово

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 , обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Берегове кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000000060 від 22.02.2017 року, яке поступило з обвинувальним актом, по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , одруженого, не працюючого, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей, раніше не судимого, громадянина України,

та

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_3 , фактично проживаючого АДРЕСА_4 , не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, громадянина України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2017 року ОСОБА_7 попросив ОСОБА_4 допомогти жителю Івано-Франківської області ОСОБА_8 із виїздом за межі України.

17 червня 2017 року ОСОБА_8 разом із своїм знайомим ОСОБА_9 приїхали в АДРЕСА_5 , де за попередньою домовленістю зустрілись із ОСОБА_4 , із яким разом приїхав ОСОБА_5 . Під час зустрічі ОСОБА_8 пояснив ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що хоче виїхати на роботу в Угорщину, має закордонний паспорт та візу, але через рішення суду має обмеження для виїзду за межі України.

В цей же час, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зрозумівши, що ОСОБА_8 має належні документи для перетину кордону - закордонний паспорт та візу, не маючи на меті вчиняти будь-яких дій по незаконному переправленню його через державний кордон України, вступивши у злочинну змову, діючи умисно, з метою незаконного збагачення, ввели в оману ОСОБА_8 , якому повідомили, що допоможуть з перетином кордону, однак за це їм потрібно заплатити 2 500 Євро, на що ОСОБА_8 погодився, оскільки хотів поїхати на роботу. Поселивши ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у готель за адресою АДРЕСА_6 , ОСОБА_4 сказав, щоб вони очікували, і він повідомить коли питання буде вирішено.

В період з 18 по 19 червня 2017 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зустрічаючись в готелі з ОСОБА_8 продовжували вводити його в оману щодо ні-бити дійсних намірів у допомозі по перетині державного кордону, хоча не мали на меті вчиняти будь-які активні дії по переправленню ОСОБА_8 через державний кордон України.

20 червня 2017 року, в обідній час, ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_5 , забравши із готелю ОСОБА_8 , та ОСОБА_9 , на автомобілі «Mitsubishi outlander», д.н.з. НОМЕР_1 виїхали із м. Ужгород до міжнародного пункту пропуску «Лужанка» в с. Астей Берегівського району Закарпатської області. В автомобілі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , діючи умисно, користуючись тим, що ОСОБА_8 введений в оману щодо дійсності їх намірів у допомозі по перетину державного кордону, поставили вимогу про необхідність передачі їм грошей, на що ОСОБА_8 продемонстрував їм грошові кошти в гривневому еквіваленті, і повідомив, що передасть їх після виконання ними домовленостей щодо перетину кордону.

Цього ж дня, 20.06.2017 близько 16 год. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 приїхавши до міжнародного пункту пропуску «Лужанка» в с. Астей Берегівського району Закарпатської області зустрілись із своїми знайомими ОСОБА_10 та його сином ОСОБА_11 , який мав допомогти ОСОБА_8 з перекладом угорської мови. ОСОБА_4 запевнивши ОСОБА_8 в дійсності своїх намірів щодо перетину ним кордону, сказав купити в обміні валют грошові кошти в сумі 500 Євро, які необхідно показати на вимогу прикордонника при перетині кордону, що ОСОБА_8 виконав.

Після цього, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 доводячи свій злочинний умисел до кінця, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, з метою незаконного збагачення, користуючись введенням ОСОБА_8 в оману щодо дійсного стану справ, повідомили ОСОБА_8 про необхідність передачі їм грошових коштів за нібито вирішення питання щодо перетину ним державного кордону України, на що ОСОБА_8 погодився, і будучи переконаним в правдивості дій ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , довіряючи їм, на узбіччі дороги біля міжнародного пункту пропуску «Лужанка», передав ОСОБА_4 та ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 60 000 грн., номіналом по 500 грн., які вони отримали, однак не мали реальної можливості розпорядитись грошима на свій розсуд, оскільки одразу були затримані працівниками УСБ України в Івано-Франківській області.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину не визнав та пояснив, що в 16-17 червня 2017 року в м. Ужгород біля залізничного вокзалу він познайомився з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .. ОСОБА_8 показав свій паспорт у якому була відкрита проїжджена віза, а тому він попросив допомогти йому перетнути кордон до Угорщини. ОСОБА_4 запитав чи має він запрошення, оскільки в нього була польська робоча віза і чи має він 500 Євро. Про те, що ОСОБА_8 має обмеження щодо виїзду за кордон ОСОБА_12 не було відомо. ОСОБА_8 повідомив, що коштів він не має, оскільки він залишив їх вдома, ОСОБА_4 поселив ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на проживання в готель. На третій день останні почав йому телефонувати, щоб ОСОБА_4 терміново відвіз його на кордон та що він пройде кордон у пішому порядку, оскільки його чекають вже на венгерській стороні. 20 червня 2017 року, близько 12:00 год. ОСОБА_4 не маючи власного транспортного засобу, попросив ОСОБА_5 відвести ОСОБА_8 до кордону в с. Астей. Після цього ОСОБА_4 заплатив за однин проживання ОСОБА_8 в готелі, після чого він разом з ОСОБА_5 відвіз їх в с. Астей на заправку «ОККО», де висадив та сказав купити 500 Євро та страховку. Перебуваючи на заправці ОСОБА_4 зустрів свого давнього знайомого ОСОБА_10 з яким поговорив, після чого поїхав до банкомату в м. Берегово, а ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишилися на заправці. Вибравши з банкомата кошти в розмірі 500 грн. він разом з ОСОБА_13 пішли поїсти біля Угорського консульства та перебуваючи там ОСОБА_4 зателефонував ОСОБА_10 , який попросив його забрати з стадіону його сина та відвезти в с. Астей. Після цього вони забрали ОСОБА_11 з стадіону та відвезли в с. Астей на заправку «ОККО». Далі, ОСОБА_14 та ОСОБА_5 стали на паркову та ОСОБА_4 показав ОСОБА_8 що йому потрібно йти до білої будки. Після цього як ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відійшли від автомобіля десь на 200-300 метрів до них підбігли працівники поліції, які в подальшому їх затримали. Додав, що жодної домовленості між ними про переправлення через кордон не було та жодних коштів від ОСОБА_8 він не отримував та супроводжувати їх не мав, оскільки в нього немає закордонного паспорту. Крім того додав, що кошти які від нього було вилучено, то такі принесли працівники СБУ приблизно через півтора години після затримання та кинули йому під коліно.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину не визнав та пояснив, що 17 червня 2017 року він відвозив в лікарню в Угорщину жінку ОСОБА_4 .. Після повернення на Україну він пішов до ОСОБА_4 , з яким вони косили присадибну ділянку. Далі, ОСОБА_4 попросив його поїхати на залізничний вокзал щоб зустріти ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , яких вони в подальшому відвезли в готель. 20 червня 2017 року вони забрали останніх з готелю та відвезли їх до кордону в с. Астей. Після того, вони повернулися в м. Берегово де зняти в банкоматі кошти та пообідали. Під час обіду ОСОБА_4 подзвонили та попросили його забрати молодого хлопця та відвезти його в с. Астей.

Не дивлячись на те, що обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 свою вину не визнали у вчиненому кримінальному правопорушенні за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України, їх вина доведена показами свідків.
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що 21.10.2016 року ухвалою Рожнятівського районного суду йому обмежено право виїзду з України. Після цього, познайомився із ОСОБА_15 із м. Тернополя, який пообіцяв переправити в Європу за гроші. Допомогти у переправленні мав ОСОБА_16 , який 17.06.2017 зустрів його та ОСОБА_17 на вокзалі в Ужгороді. Разом із ОСОБА_18 був ОСОБА_5 .. Далі, він розповів ОСОБА_19 про його заборону виїзду з України, на що той запевнив, що вирішить питання з переходом українського кордону за гроші в сумі 2500 євро. 20.06.2017 року ОСОБА_16 разом із ОСОБА_20 привіз його та ОСОБА_21 до КПП «Лужанка». ОСОБА_16 повідомив, що ОСОБА_22 проведе його через кордон в пішому порядку або автотранспортом. При переході мав допомагати молодий хлопець. На кордоні ОСОБА_16 дав вказівку переходити. Молодий хлопець ішов першим, за ним ОСОБА_23 та ОСОБА_13 . При спробі перейти їх затримали.
Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показав, що 20.06.2017 року йому зателефонував ОСОБА_24 , який попросив допомогти йому провести людину через кордон, оскільки в людини були обмеження на виїзд за кордон. Також, ОСОБА_12 йому повідомив, що в даної людини є Польська віза, однак він не розуміє ОСОБА_25 мову, а угорські митники при перетині кордону вимагають додаткові документи, тому йому потрібно послуги перекладача. Біля обіду він з ОСОБА_24 зустрілися на заправці «ОККО», яка знаходиться в с. Астей, Берегівського району. Далі, ОСОБА_24 поїхав за його сином ОСОБА_26 на стадіон в м. Берегово і син мав допомогти даному чоловіку в перетині кордону, а саме перекладати при спілкуванні на Угорському кордоні. Після цього, обвинувачений ОСОБА_16 разом з ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та його сином ОСОБА_26 приїхали до кордону, де вони домовлялися зустрітися. Після цього, його син ОСОБА_26 разом з ОСОБА_5 , ОСОБА_8 пішли до кордону, а ОСОБА_4 залишився, оскільки за його словами він мав обмеження щодо виїзду за кордон. Далі, під час того як вони рушили в сторону кордону їх було затримано.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показав, що 20.06.2017 року він перебував на тренуванні на стадіоні в м. Берегово. Далі, за ним приїхали обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , з якими він поїхав в с. Астей на заправку ОККО, де випили каву та поїхали до кордону, де їх чекав ОСОБА_10 .. Далі, батько сказав йому, щоб він допоміг ОСОБА_8 перейти кордон, а саме надати останньому послуги перекладача при перетині Угорського кордону. В його обов`язки входило перекласти угорським митникам та при виникненні якихось питань, сприяти у їх вирішенні щоб ОСОБА_8 безперешкодно пройшов кордон. Також, додав, що ОСОБА_8 та ОСОБА_5 він бачив вперше, жодних вказівок щодо його дій, йому ніхто не надавав.

Крім цього, доказуючи провину обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.3 ст. 190 КК України, прокурором були надані суду в якості доказів наступні документи та докази, які були досліджені в судовому засіданні:
- протокол огляду та вручення грошових коштів з фотокопіями від 17.06.2017 року, яким проведено в приміщенні Калуського МВ Управління СБ України в Івано-Франківській області було передано громадянину ОСОБА_9 75 000 гривень для подальшого проведення заходів по перевірці фактичних даних щодо організації незаконного переправлення ОСОБА_8 через державний кордон України громадянами ОСОБА_27 , ОСОБА_4 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 та іншими (Т 1 а.с. 105-159);

- протокол огляду місця події з фототаблицею до нього від 20.06.2017 року, яким було оглянуто ділянку проїзної частини дороги, що веде до пункту пропуску Державного кордону «Лужанка», де на правому узбіччі в напрямку від пункту пропуску знаходився автомобіль марки «Audi 100», д.н.з. НОМЕР_2 та біля нього знаходився ОСОБА_10 та ОСОБА_30 . Крім того, в ході огляду на смузі руху біля автомобіля виявлено згорток купюр різних номіналів та банківська карта. Також, на узбіччі дороги встановлено громадянина ОСОБА_4 , який привіз ОСОБА_8 , з метою подальшого перетину кордону, за що мав отримати грошові кошти в сумі 2500 Євро. Також, в ході огляду встановлено громадянина ОСОБА_11 , який повідомив, що він прибув до пункту пропуску з метою безперешкодного переведення ОСОБА_8 через державний кордон. Далі, в ході огляду встановлено ОСОБА_5 , який прибув разом з ОСОБА_4 до кордону з метою поселення ОСОБА_8 до готелю на території Угорщини (Т 1 а.с. 160-167);

- протокол огляду предметів від 21.06.2017 року, в ході якого оглянуто грошові кошти в сумі 60 470 гривень, які були вилучені під час огляду місця події за адресою АДРЕСА_7 (Т 1 а.с. 169-170);

-заявою ОСОБА_8 від 21.06.2017 року про надання коштів в сумі 500 Євро, які останній за вказівкою ОСОБА_4 обміняв в обміннику на АЗС «ОККО» в с. Астей (Т 1 а.с. 182);

- протоколом огляду речей та документів з фотокопіями грошових коштів від 21.06.2017 року, в ході якого оглянуто грошові кошти в сумі 500 Євро та квитанції про їх обмін (Т 1 а.п. 183 - 185);

- протоколом огляду речей та документів від 21.06.2017 року, в ході якого оглянуто мобільні телефони та документи, які вилучено від ОСОБА_10 20.06.2017 року під час проведення огляду місця події (Т1 а.с. 187-190);

- протоколом огляду речей та документів від 21.06.2017 року з фотознімками, в ході якого оглянуто пакет з продуктами, який вилучено 20.06.2017 року з автомобіля «Mitsubishi Qutlander» (Т 1 а.с. 193-194);

- протоколом огляду речей та документів від 21.06.2017 року, в ході якого оглянуто сумку з речами ОСОБА_8 , які були вилучені 20.06.2017 року з автомобіля ОСОБА_4 під час проведення огляду місця події (Т 1 а.с. 195);

- протоколом огляду речей та документів від 21.06.2017 року, в ході якого оглянуті документи видані ОСОБА_4 під час проведення огляду місця події від 20.06.2017 року (Т 1 а.п. 196);

- протоколом огляду речей та документів від 21.06.2017 року з фото таблицею до нього, в ході якого оглянуто мобільні телефони, які 20.06.2017 року вилучені від ОСОБА_4 під час проведення огляду місця події (Т 1 а.с. 200 - 213);

- протоколом огляду речей та документів від 21.06.2017 року з фото таблицею до нього, в ході якого оглянуто паспорти та телефони ОСОБА_5 , які вилучені 20.06.2017 року під час проведення огляду місця події (Т 1 а.с. 214-221);

- протоколом огляду речей від 28.06.2017 року з фото таблицею, в ході якого оглянуто автомобіль марки «Mitsubishi Qutlander» , реєстраційний номер НОМЕР_1 (Т 1 а.п. 235-237);

- протоколом проведення слідчого експерименту з фото таблицею до нього від 21.07.2017 року, який проведений за участю неповнолітнього свідка ОСОБА_11 та в ході якого останній показав місце куди на автомобілі за ним приїхали обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , після чого куди його відвезли та де його було затримано (Т 3 а.с. 20 -24);

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 11.08.2017 року в ході якого був вилучений від оператора ПрАТ «Київстар» оптичний диск з інформацією (Т 3 а.с. 55-57);

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 20.08.2017 року в ході якого були вилучені від оператора ПрАТ «ВФ України» оптичний диск з інформацією (Т 3 а.с. 63-65);

- протоколом огляду речей від 09.10.2017 року, в ході якого було здійснено огляд оптичних дисків з інформацією наданою операторами мобільного зв`язку (Т 3 а.с. 68-73);

- протоколом огляду речей та документів від 12.10.2017 року, в ході якого оглянуто оптичні носії пам`яті надані операторами мобільного зв`язку про телефонні з`єднання осіб причетних до організації незаконного переправлення ОСОБА_8 через державний кордон України (Т 3 а.с. 74- 94);

- протоколом огляду речей та документів від 21.06.2017 року, в ході якого оглянуто речі, які були вилучені під час обшуку у квартирі ОСОБА_4 (Т4 а.с. 218-223);

- протоколом за результатами проведення негласної слідчої дії від 18.09.2017 року з додатком, за результатами якого отримано фактичні дані розмови між ОСОБА_4 та ОСОБА_10 за період з 09.06.2017 року по 20.06.2017 року (Т1 а.с. 60-73);

- протоколом про результати контролю за вчиненням злочину від 18.10.2017 року, яким було здійснено контроль за вчиненням злочину шляхом проведення спеціального слідчого експерименту, а саме здійснення спостереження за ОСОБА_27 (Т 7 а.с. 181-182);

-протоколом про результати контролю за вчиненням злочину від 18.10.2017 року, яким було здійснено контроль за вчиненням злочину шляхом проведення спеціального слідчого експерименту, а саме здійснення спостереження за ОСОБА_27 а також його зустрічі з ОСОБА_9 .. Крім того, ОСОБА_9 було передано 75 000 грн. для фіксації факту отримання грошової винагороди громадянами ОСОБА_4 та ОСОБА_27 та іншими особами, за надані послуги по організації незаконного переправлення ОСОБА_8 через державний кордон України (Т 7 а.с. 185-192).

Захисник обвинувачених ОСОБА_6 22.04.2021 подав до суду 4 клопотання про визнання доказів недопустимими у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку.

Згідно частин 1 та 2 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Суд, по даному кримінальному провадженню, дослідивши та проаналізувавши надані докази, оцінивши такі докази згідно досліджених в судовому засіданні матеріалів кримінального провадження, які суд керуючись законом, оцінив за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов до наступного.

Так, Конституційний Суд України у рішенні № 12-рп/2011 від 20 жовтня 2011 року у справі за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України зазначив, що визнаватися допустимими і використовуватися як доказ в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Аналіз положення частини третьої статті 62 Конституції України про те, що «обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом», дає підстави для висновку, що обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо.

Згідно зі ст. 368 КПК України, суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, зокрема, питання чи містить діяння, у якому обвинувачується особа, склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Згідно ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, та сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду доказів.

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості й достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв"язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед установленої сили.

Так, 05 лютого 2021 року прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_3 в суді змінено обвинувачення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 190 КК України. Таким чином, сторона захисту у вищевказаних клопотаннях безпідставно просить визнати недопустимими докази по обвинуваченню ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, в той час коли в суді обвинуваченим висунуто нове обвинувачення.

Окрім цього, вирішуючи питання допустимості доказів наданих стороною обвинувачення суд приходить до висновку, що заперечення сторони захисту про недопустимість доказів є необґрунтованими виходячи з наступного.

У своїх клопотаннях адвокат ОСОБА_6 просить суд визнати недопустимими всі докази у кримінальному провадженні, а саме: протоколи аудіо-, відеоконтролю особи, всі відеозаписи та грошові кошти, які були вилучені протоколом огляду місця події від 20.06.2017 в зв`язку із тим, що сторона обвинувачення після завершення досудового розслідування не здійснила відкриття матеріалів кримінального провадження стороні захисту, в зв`язку із чим суд не має права допустити ці відомості як докази.

В судовому засіданні стороною обвинувачення долучено протоколи про надання доступу до матеріалів досудового розслідування підозрюваним ОСОБА_4 та ОСОБА_5 із яких вбачається, що підозрюваним у відповідності до вимог ст. 290 КПК України відкрито матеріали та надано доступ до матеріалів досудового розслідування, в тому числі до речових доказів та інших матеріалів кримінального провадження. Після ознайомлення підозрюваними письмово підтверджено прокурору факт надання їм доступу до матеріалів досудового розслідування про що свідчать їх підписи у протоколах доступу.

Таким чином, поза розумним сумнівом прокурором доведено, щоу визначений ст. 290 КПК України спосіб надано доступ стороні захисту до матеріалів кримінального провадження та сторона захисту повністю реалізувала своє право на доступ до матеріалів кримінального провадження, а тому твердження сторони захисту про те, що прокурором не відкривались матеріали сторонам є безпідставними.

Таким чином, керуючись ст.ст.84, 86, 87, 89 КПК України, суд вважає, що у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_31 в інтересах обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання доказів недопустимими слід відмовити.

Крім цього, дії обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 190 КК України, як закінченому замаху на заволодіння чужим майном шляхом обману, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах.

Відповідно до ч.3 ст. 337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Суд, допитавши обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , свідків, а також дослідивши письмові докази, вважає необхідним перекваліфікувати дії обвинувачених з ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 190 КК України на ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України, з огляду на наступне.

Так, відповідно до п.п.5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового Кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до п.п.169.1.1 пункту 169.1 статті 169 ПК України, з урахуванням норм абзацу першого підпункту 169.4.1 пункту 169.4 цієї статті платник податку має право на зменшення суми загального місячного оподатковуваного доходу, отримуваного від одного роботодавця у вигляді заробітної плати, на суму податкової соціальної пільги у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік», встановлено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2017 року становить 1600 гривні. Відтак, податкова соціальна пільга станом на 01 січня 2017 року складає 800 гривень.

Відповідно до Примітки до ст. 185 КК України:

-у статтях 185, 186 та 189-191цього Кодексу значна шкода визнається із врахуванням матеріального становища потерпілого та якщо йому спричинені збитки на суму від ста до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.;

-у статтях 185-191, 194 цього Кодексу у великих розмірах визнається злочин, що вчинений однією особою чи групою осіб на суму, яка в двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину;

-у статтях 185-187 та 189-191, 194 цього Кодексу в особливо великих розмірах визнається злочин, що вчинений однією особою чи групою осіб на суму, яка в шістсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину.

Відтак, оскільки загальна сума збитків, завдана обвинуваченими ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідно до зміненого обвинувального акту складає 60 000 грн., що не перевищує 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на 2017 рік на момент вчинення злочину, суд вважає, що дії ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України, як закінчений замах на заволодіння чужим майном шляхом обману, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими у процесі судового розгляду й оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом і оцінюючи кожен доказ з точку зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності і взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що вина обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України доведена повністю.

Дії ОСОБА_4 та ОСОБА_5 кваліфіковані вірно за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України, як закінчений замах на заволодіння чужим майном шляхом обману, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах.

Суд, обираючи покарання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , керуючись нормами ст. 65 КК України, враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених злочинів, особи винних та обставини, що пом`якшують та обтяжують їх покарання.

Згідно ст. 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в ході судового розгляду не встановлено.

Згідно ст. 67 КК України, обставинами, які обтяжують покарання обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в ході судового розгляду не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , суд враховує ступінь тяжкості скоєного ними злочину, характеристику особистості обвинувачених, які по місцю проживання характеризуються позитивно (Т9 а. с. 77, 81), раніше не судимі (Т9 а.с. 72), те, що ОСОБА_4 має на утриманні трьох неповнолітніх дітей (Т9 а.с. 80), суд приходить до висновку про призначення обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 покарання у вигляді штрафу в межах санкції статті за інкримінований йому злочин.

Процесуальні витрати відсутні.

Долю речових доказів вирішити в порядку передбаченому ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373,374 КПК України,

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_4 визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 100 (сто) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча) гривень.

ОСОБА_5 визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 100 (сто) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча) гривень.

Міру запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 , до набрання вироком законної сили залишити попередню - грошову заставу 640 000 (шістсот сорок тисяч) грн. 00 коп.. Після вступу вироку в законну силу, заставу повернути заставодавцю ОСОБА_32 .

Ухвали слідчих суддів Івано-Франківської області про арешт майна від 21.06.2017 року скасувати.

Ухвалу слідчого судді від 13.07.2017 року про накладення арешту на 1/2 частину частину квартири за адресою АДРЕСА_8 та квартиру за адресою АДРЕСА_9 скасувати.

Речові докази:

- 500 Євро та дві квитанції, які здано на зберігання в камеру зберігання речових доказів ГУ НП в Іванор-Франківській області, повернути Управлінню служби безпеки України в Івано-Франківській області;

-ноутбук марки «ASUS» К53Е, мобільний телефон марки «Iphone 5 (A1457)» ІМЕІ НОМЕР_3 із сім-картою оператора мобільного звязку ПрАТ «ВФ Україна» з номером НОМЕР_4 , мобільний телефон марки «Nokia Х2» ІМЕІ 1: НОМЕР_5 , ІМЕІ 2: НОМЕР_6 з сім-картою оператора мобільного звязку ПрАТ «ВФ Україна» з номером НОМЕР_7 та сім-картою оператора мобільного звязку ПрАТ «Київстар» з номером НОМЕР_8 повернути ОСОБА_4 ;

-60 470 гривень, а саме: 120 купюр номіналами по 500 гривень серії; 1 купюра номіналом 200 гривень серії; 2 купюри номіналами 100 гривень серії; 1 купюра номіналом 50 гривень серії; 1 купюра номіналом 20 гривень; картку «БРСМ Нафта» № , банківська картка банку «Приват Банк» № НОМЕР_9 , повернути Управлінню служби безпеки України в Івано-Франківській області;

-документи видані на ОСОБА_8 щодо працевлаштування за кордоном, повернути останньому як власнику;
-мобільний телефон марки «Lenovo R1» ІМЕІ 1: НОМЕР_10 , ІМЕІ 2: НОМЕР_11 з сім-картою оператора мобільного звязку ПрАТ «ВФ Україна» з номером НОМЕР_12 та сім-картою оператора мобільного звязку ТОВ «Лайфселл» з номером НОМЕР_13 повернути ОСОБА_5 ;
-фотокопії незаповнених свідоцтв про народження та одруження, бланки свідоцтв про народження та одруження, ідентифікаційну картку громадянина Румунії, ідентифікаційну карту та два паспорти для виїзду за кордон громадян Угорщини, копії та оригінали документів сторонніх осіб, які здано на зберігання в камеру зберігання речових доказів ГУ НП в Іванор-Франківській області - повернути власникам;

-автомобіль марки «Mitsubishi Qutlander», реєстраційний номер НОМЕР_1 , повернути ОСОБА_33 , як власнику.

Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Берегівський районний суд Закарпатської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1