Справа № 450/184/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/319/21 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року у м.Львові.
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

під головуванням судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 лютого 2021 року відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працює на посаді менеджера у ФОП « ОСОБА_9 », проживає по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

з участю прокурора ОСОБА_10 ,
потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_11 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 24.02.2021 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді трьох років позбавлення волі без позбавленням права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на один рік та покладено обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Вирішено питання про судові витрати та речові докази у кримінальному провадженні.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 , 21.10.2019 р. о 21 год. 00 хв., керуючи транспортним засобом марки "ВАЗ 217030", номерний знак НОМЕР_1 , і рухаючись ним автодорогою "Київ-Чоп" в напрямку м.Чоп, при проїзді 557 км + 400 м. автодороги, яка розташована у с.Солонка, Пустомитівського району, Львівської області, порушив вимоги Р.1 п.п.1.5, 1.10 (в частині значення терміну дати дорогу), Р.2, п.2.3 "б, д", Р.10 п.п.10.1, 10.4, Р.16 п.16.11 та вимоги дорожнього знаку пріорітету 2.1 (дати дорогу) Правил дорожнього руху України, які виразились в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, при розвороті і виїзді із другорядної дороги на головну "Київ-Чоп" не дав перевагу в русі мотоциклу марки "Ямаха", номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_6 , який рухався головною автодорогою "Київ-Чоп" в напрямку до м.Києва, внаслідок чого відбулось зіткнення транспортних засобів, під час якого водій ОСОБА_6 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, а його пасажир ОСОБА_7 отримала тяжкі тілесні ушкодження.
Потерпілий ОСОБА_6 , не оспорюючи вину обвинуваченого та фактичні обставини кримінального провадження, в апеляційній скарзі просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та постанови в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 максимальну міру покарання з позбавленням права керуванням транспортними засобами строком на три роки.

На підтримання своїх апеляційних вимог потерпілий покликається на те, що внаслідок спричиненої ОСОБА_8 ДТП постраждали троє осіб: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , яка на момент ДТП була вагітною та визнана інвалідом І групи та їх дитина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також апелянт зазначає, що судом не враховано тривалий термін реабілітації його дружини ОСОБА_7 та великі матеріальні затрати, необхідність стороннього догляду. Крім цього, апелянт вказує, що ОСОБА_8 жодного разу не вибачився перед потерпілими, а тому вважає призначене судом покарання таким, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наслідкам такого.

Потерпіла ОСОБА_7 , не оспорюючи вину обвинуваченого та фактичні обставини кримінального провадження, в апеляційній скарзі просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та постанови в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 максимальну міру покарання з позбавленням права керуванням транспортними засобами строком на три роки.

На підтримання своїх апеляційних вимог потерпіла покликається на те, що через стан свого здоров`я не могла бути присутньою в судовому засіданні, їй ніхто не роз`яснював наслідки розгляду справи в порядку ч.3 ст.349 КПК України, також зазначає, що вона не уповноважувала свого батька ОСОБА_13 на здійснення судового провадження в спрощеному порядку та підписання заяви до суду відповідного змісту, що міститься в матеріалах справи.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції потерпілі підтримали подані апеляційні скарги з мотивів наведених в апеляційних скаргах, натомість прокурор, обвинувачений та його захисник заперечили проти апеляційних скарг потерпілих, вважають вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим в частині призначеного покарання.

Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційної скарги, пояснення сторін судового провадження, вивчивши матеріали судової справи, дослідивши доводи апеляційних скарг, встановила наступне.
Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирок суду першої інстанції оскаржено учасниками судового провадження лише в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 ..

Згідно вироку суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю. Правова кваліфікація дій обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України, на переконання колегії суддів, є вірною та в апеляційному порядку потерпілими не оспорюється, а тому суд апеляційної інстанції не переглядає законність та обґрунтованість вироку суду в цій частині.

Щодо призначеного судом першої інстанції покарання ОСОБА_8 , то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Із роз`яснень, які містяться в п.3 постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» вбачається, що суди визначаючи ступінь тяжкості скоєного злочину, зобов`язанні виходити з класифікації злочинів, а також з особливостей конкретного злочину та обставин його скоєння (форма вини, мотив, спосіб скоєння, кількість епізодів, характер та ступінь тяжкості наслідків та інше).
Наведеним вимогам Закону, а також роз`ясненням ПВС України суд першої інстанції не надав значення, тому прийняв необґрунтоване рішення, розв`язуючи питання щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 ..
Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання без додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд першої інстанції послався на характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, зокрема на те, що обвинувачений ОСОБА_8 працює на посаді менеджера у ФОП « ОСОБА_9 », який використовує при цьому власний автомобіль згідно довідки працедавця від 16.02.2021 року, а також з перебуванням в нього на утриманні двох малолітніх дітей, один з яких потребує необхідного систематичного медичного спостереження та догляду.
Разом з тим, на переконання колегії суддів, судом першої інстанції належним чином не вмотивовано прийняте рішення про призначення ОСОБА_8 покарання без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Тому, на переконання суду апеляційної інстанції, призначене ОСОБА_8 покарання є явно несправедливим внаслідок його м`якості.
Відповідно до ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Відповідно до ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: 1) необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; 2) необхідності застосування більш суворого покарання; 3) скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції; 4) неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Виходячи з наведеного, на підставі ст.ст.414, 420 КПК України, даний вирок підлягає скасуванню з постановленням нового вироку, при постановлення якого апеляційні скарги потерпілих слід задовольнити частково.
Так, враховуючи тяжкість вчиненого ОСОБА_8 злочину, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, його суспільну небезпеку, з огляду на те, що внаслідок скоєного ним ДТП двоє потерпілих отримали тілесні ушкодження середнього та тяжкого ступеня важкості, при цьому потерпіла ОСОБА_7 стала інвалідом І групи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_8 поряд з основним покаранням додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, що буде відповідати вимогам ст.ст.50, 65 КК України.
Також, при призначенні додаткового покарання суд апеляційної інстанції враховує практику рішень Європейського суду з прав людини. Так, у справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим застосування судом першої інстанції вимог ст.75 КК України відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , при цьому правильно враховано особу ОСОБА_8 , який раніше не судимий, пом`якшуючу покарання обставину як щире каяття, визнання своєї винуватості та активне сприяння розкриттю злочину, як на досудовому слідстві, так і в суді, відсутність обтяжуючих покарання обставин, який має на утриманні двох малолітніх дітей, позитивно характеризується за місцем праці та посередньо по місцю реєстрації і проживання, на наркологічному та психіатричному обліках не перебуває.

При цьому колегія суддів також бере до уваги спільну заяву потерпілого ОСОБА_6 та батька потерпілої ОСОБА_7 ОСОБА_14 від 23.02.2021 року, у якому останні просять районний суд призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, не пов`язане із реальним позбавленням волі із застосуванням положень ст.75 КК України, із причини того, що вони претензій до обвинуваченого не мають та просять суд розглянути справу в порядку ч.3 ст.349 КПК України (а.с.24).

При апеляційному розгляді потерпілий ОСОБА_6 підтвердив справжність свого підпису під вказаною заявою та вказав, що підписав її добровільно і при здоровому глузді.

На переконання суду апеляційної інстанції, саме призначення поряд з основним покаранням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами буде необхідним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів. Тому доводи апеляційних скарг потерпілих про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_8 більш суворого покарання без застосування ст.75 КК України є частково слушними та такими, що підлягають до часткового задоволення лише в частині призначення обвинуваченому додаткового покарання, що передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України.
Отже, з наведених підстав вирок місцевого суду підлягає скасуванню та ухваленню апеляційною інстанцією нового вироку в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , у зв`язку з чим апеляційні скарги потерпілих підлягають частковому задоволенню.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.405, 407, 420, 426 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задоволити часткового.

Вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 лютого 2021 року відносно ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати.

ОСОБА_8 визнати винним за ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнити від відбування обраного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк один рік.
На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України на період іспитового строку покласти на ОСОБА_8 обов`язки, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: