Справа № 165/1610/20 Провадження №11-кп/802/194/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.ч.1, 2, 3 ст.187, ч.2 ст.189 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

особи, щодо якої розглядається клопотання - ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

законного представника - ОСОБА_8 ,

захисника - ОСОБА_9 ,

представника потерпілого - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора, представника потерпілого ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_10 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 листопада 2020 року щодо ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

Даною ухвалою суду визнано причетність ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Нововолинська Волинської області, українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

до вчинення суспільно небезпечних діянь, які містять ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.187, ч.2 ст.187, ч.3 ст.187, ч.2 ст.189 КК України, та застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з наданням психіатричної допомоги з посиленим наглядом.

Запобіжний захід ОСОБА_7 залишено попередній - поміщення до психіатричного закладу, в умовах, що виключають його небезпечну поведінку до вступу даної ухвали в законну силу, а саме - у КП "Волинська обласна психіатрична лікарня м.Луцька", відділення, що знаходиться за адресою: 45623 смт.Олика, вул.Замкова, 28, Ківерцівський район, Волинська область.

Скасовано арешт, що накладений на жіночі труси, які належать ОСОБА_12 , кухонний ніж із дерев`яною ручкою світло-коричневого кольору; пару кросівок темно-синього кольору невідомої марки; відрізок туалетного паперу; один рулон липкої стрічки типу «скотч»; запальничку білого кольору; одну сигарету марки «BOND Compact»; куртку темно-синього кольору; кепку чорного кольору із позначенням «MAZDA»; баф темного кольору; мобільний телефон марки «BLACKVIEW» блакитного кольору; чохол до мобільного телефону чорного кольору; флеш-картку марки «Transcend» з об`ємом пам`яті 8 Гб; кофту з капюшоном сірого та коричневого кольору із написом «COLLEGE».

Залишено без розгляду цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 та його представника до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Ухвалою також вирішено долю речових доказів.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ОСОБА_7 були вчинені суспільно-небезпечні діяння, передбачені ч.1 ст.187, ч.2 ст.187, ч.3 ст.187, ч.2 ст.189 КК України, а згідно висновку судово-психіатричного експерта №65 від 27.05.20, він в даний час виявляє ознаки тимчасового хворобливого розладу психіатричної діяльності у формі дисоціативного розладу, псевдодементний синдром, та не може усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, а тому за своїм психічним станом до виходу з хворобливого стану потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом.

З огляду на дані обставини, суд першої інстанції застосував до останнього примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом.

Так, згідно ухвали суду ОСОБА_13 01.09.2019 року близько 02:00 год., керуючись прямим умислом, корисливим мотивом, з метою заволодіння чужим майном, перебуваючи на площадці п`ятого поверху третього під`їзду будинку АДРЕСА_3 , здійснив напад на ОСОБА_12 , погрожуючи застосуванням насильства, що проявилось у демонстрації ножа та словесних погрозах вбивством, які потерпіла сприймала як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю, в результаті чого, під психологічним тиском ОСОБА_7 , ОСОБА_12 передала ОСОБА_7 мобільний телефон марки «Самсунг Гелексі J4+», ІМЕІ: НОМЕР_1 , вартість якого згідно висновку товарознавчої експертизи № 124 від 06.03.2020 становить 2440 грн. та чотири ключі, які не представляють для потерпілої матеріальної цінності, чим спричинив ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 2440 грн., після чого ОСОБА_7 розпорядився вказаним майном на власний розсуд.

Крім того, він же, 29.09.2019 року близько 02:00 год., керуючись прямим умислом, корисливим мотивом, з метою заволодіння чужим майном, перебуваючи поруч стадіону Нововолинської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 7, що розташована в м. Нововолинськ, вул. Кауркова, 43, повторно здійснив напад на ОСОБА_14 , погрожуючи застосуванням насильства, що проявилось у демонстрації ножа та словесних погрозах вбивством, які потерпіла сприймала як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю, словесно пред`явив вимогу передачі грошових коштів, після чого відкрито, за допомогою ривка, заволодів грошовими коштами в сумі 402 грн., які потерпіла під психологічним тиском ОСОБА_7 дістала з сумки, чим спричинив ОСОБА_14 матеріальну шкоду на загальну суму 402 грн.

Крім того, він же, 30.09.2019 року близько 23:15 год., керуючись прямим умислом, корисливим мотивом, з метою заволодіння чужим майном, перебуваючи у третьому під`їзді будинку АДРЕСА_4 , повторно здійснив напад на ОСОБА_15 , погрожуючи застосуванням насильства, що проявилось у демонстрації ножа та словесних погрозах вбивством, які потерпіла сприймала за реальні, словесно пред`явив вимогу передачі грошових коштів, однак з причин, що не залежали від його волі, оскільки потерпіла добровільно відмовилась передавати гроші та почала кликати на допомогу, не зміг спричинити ОСОБА_15 матеріальної шкоди та залишив місце події.

Крім того, він же, в період часу з 06.10.2019 року по 09.11.2019 року, керуючись єдиним прямим умислом, корисливим мотивом та метою, спрямованою на протиправне заволодіння чужим майном, діючи повторно, неодноразово пред`являв ОСОБА_11 вимоги періодично передавати йому грошові кошти, поєднуючи свої дії із застосуванням насильства над потерпілими та погрозою застосування такого насильства у разі невиконання вказаних вимог. Потерпілий ОСОБА_11 враховуючи обстановку, що склалась, будучи переконаним у дійсності реалізації цих погроз, сприймав їх як реальні, та побоюючись за своє життя і здоров`я, погодився виконати ці вимоги.

Так, в період часу з 06.10.2019 року по 07.10.2019 року близько 21:00 год., ОСОБА_7 , перебуваючи поруч з будинком АДРЕСА_4 , діючи повторно, керуючись єдиним прямим умислом, корисливим мотивом та метою, спрямованою на протиправне заволодіння чужим майном, висловом ОСОБА_11 вимогу про передачу останнім грошових коштів в сумі 200 грн., при цьому застосувавши до нього фізичне насильство у вигляді удару ногою в ліве стегно, в результаті чого потерпілий відчув фізичний біль, однак заволодіти грошима не зміг у зв`язку з їх відсутністю в потерпілого. З`ясувавши це, ОСОБА_7 висловив ОСОБА_11 вимогу про передачу в подальшому йому потерпілим грошей періодично, висловивши погрози у разі невиконання вимог потерпілим заподіянням йому фізичного насильства, які ОСОБА_11 сприймав як реальні, та побоюючись за своє життя і здоров`я, погодився виконати ці вимоги.

Крім того, він же, в подальшому, 12.10.2019 року близько 13:00 год. у м.Нововолинську, перебуваючи у загальному коридорі поруч з квартирою АДРЕСА_5 , діючи повторно, керуючись єдиним прямим умислом, корисливим мотивом та метою, спрямованою на протиправне заволодіння чужим майном, висловив вимогу ОСОБА_11 про передачу останнім грошей в сумі 200 грн., при цьому висловивши в адресу потерпілого погрозу застосування насильства щодо нього у разі невиконання вказаних вимог. ОСОБА_11 дану погрозу сприйняв як реальну та побоюючись за своє життя і здоров`я, 13.10.2019 приблизно о 16:00 год. поклав грошові кошти в сумі 200 грн. однією банкнотою у вказаному ОСОБА_7 місці, а саме під килимком перед входом у квартиру за вищевказаною адресою, звідки останній в подальшому ними заволодів.

Крім того, він же, 17.10.2019 року близько 14:00 год. в м.Нововолинську, перебуваючи у загальному коридорі поруч з квартирою АДРЕСА_5 , діючи повторно, керуючись єдиним прямим умислом, корисливим мотивом та метою, спрямованою на протиправне заволодіння чужим майном, висловив вимогу ОСОБА_11 про передачу останнім грошей в сумі 200 грн., при цьому висловив до потерпілого погрозу застосування насильства щодо нього у разі невиконання даної вимоги. ОСОБА_11 дану погрозу сприйняв як реальну та побоюючись за своє життя і здоров`я, 18.10.2019, близько 16:00 год. поклав грошові кошти в сумі 200 грн. однією банкнотою у вказаному ОСОБА_7 місці, а саме під килимком перед входом у квартиру за вищевказаною адресою, звідки останній в подальшому ними заволодів.

Крім того, він же, 09.11.2019 року близько 16:00 год., перебуваючи поруч з будинком АДРЕСА_6 , діючи повторно, керуючись єдиним прямим умислом, корисливим мотивом та метою, спрямованою на протиправне заволодіння чужим майном, висловив вимогу ОСОБА_11 про передачу останнім грошей в сумі 200 грн., при цьому висловлюючи до потерпілого погрозу застосування фізичного насильства щодо нього у разі невиконання вказаної вимоги. ОСОБА_11 дану погрозу сприйняв як реальну та побоюючись за своє життя і здоров`я, передав ОСОБА_7 гроші в сумі 200 грн.. Після цього ОСОБА_11 під психологічним тиском ОСОБА_7 прослідував за ним до скверу, що неподалік будинку АДРЕСА_4 , де останній висловив повторну вимогу потерпілому про передачу останнім додатково грошей в сумі 400 грн., при цьому застосовуючи щодо нього фізичне насильство у вигляді двох ударів кулаком у грудну клітку. Побоюючись подальшого нанесення тілесних ушкоджень, потерпілий ОСОБА_11 з рахунку своєї платіжної картки НОМЕР_2 в банкоматі за адресою: м. Нововолинськ, бульв. Шевченка, 15, зняв додаткові кошти та в раніше обумовленому ОСОБА_7 місці, а саме поблизу будинку АДРЕСА_7 , передав останньому гроші в сумі 400 грн..

Таким чином, своїми суспільно небезпечними діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 1000 грн.

Крім того, він же, 15.12.2019 року близько 02:00 год., керуючись прямим умислом, корисливим мотивом, з метою заволодіння чужим майном, шляхом відкривання дверей, проник у квартиру АДРЕСА_8 , де повторно вчинив напад на ОСОБА_16 , пред`явивши останній вимогу передачі грошових коштів, висловлюючи погрози застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, та проявились у демонстрації ножа та словесних погрозах вбивством, які потерпіла сприймала за реальні, застосував до ОСОБА_16 насильство у вигляді утриманні шиї потерпілої, ударів по обличчю, шарпанні за верхні і нижні кінцівки, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді садна на правому лікті, що згідно висновку судово-медичної експертизи, відносяться до легких тілесних ушкоджень, відкрито заволодів грошовими коштами в сумі 3500 грн., які потерпіла тримала в руках, а також грошовими коштами в сумі 600 грн., які знаходились на полиці шафи, чим спричинив потерпілій ОСОБА_16 матеріальну шкоду на загальну суму 4100 грн.

Крім того, він же, 07.02.2020 року близько 23:55 год., керуючись прямим умислом, корисливим мотивом, з метою заволодіння чужим майном, перебуваючи на території КНП «Нововолинська центральна міська лікарня», що за адресою: м.Нововолинськ, проспект Перемоги, 7, повторно здійснив напад на ОСОБА_17 , погрожуючи застосуванням насильства, яке проявилось у демонстрації ножа, що потерпіла сприймала як реальну загрозу своєму життя та здоров`ю, словесно пред`явив вимогу передачі йому грошових коштів, після чого відкрито заволодів з рук потерпілої грошима в сумі 90 грн., які потерпіла під психологічним тиском ОСОБА_7 дістала з кишені, а також шляхом ривка заволодів грошима в сумі 110 грн., які знаходились в гаманці потерпілої, котрий остання тримала в руках, спричинивши ОСОБА_17 матеріальну шкоду на загальну суму 200 грн..

Крім того, він же, 11.02.2020 року близько 21:20 год., керуючись прямим умислом, корисливим мотивом, з метою заволодіння чужим майном, перебуваючи по вул. Лісній м. Нововолинська неподалік гаражного масиву, повторно здійснив напад на неповнолітню ОСОБА_18 , погрожуючи застосуванням насильства, що проявилось у демонстрації ножа та словесних погрозах вбивством, які потерпіла сприймала за реальні, словесно пред`явив вимогу передачі грошових коштів, застосувавши при цьому насильство у вигляді шарпання за шарф, який був на шиї потерпілої, та відтягування її на узбіччя, відкрито, за допомогою ривка, заволодів мобільним телефоном марки «Blackview A20 Pro» imei: НОМЕР_3 , вартість якого згідно висновку товарознавчої експертизи № 124 від 06.03.2020 становить 475 грн., з чохлом, вартість якого згідно висновку товарознавчої експертизи № 124 від 06.03.2020 становить 46,67 грн., та картою пам`яті формату micro SD марки Transcend об`ємом 8 Gb, вартість якої згідно висновку товарознавчої експертизи № 124 від 06.03.2020 становить 121,67 грн.., чим спричинив потерпілій ОСОБА_18 матеріальну шкоду на загальну суму 643,34 грн.

У поданих апеляційних скаргах:

- прокурор не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікацію дій ОСОБА_7 , вважає судове рішення незаконним у зв`язку з порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає про те, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам законодавства. Так, під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 відповідно до висновку стаціонарної судово-психіатричної експертизи №65 від 27.04.2020 року, на даний час страждає на хронічне психічне захворювання, що позбавляє його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. Проте, в ухвалі суду зазначено, що ОСОБА_7 вчинив суспільно небезпечні діяння, "керуючись прямим умислом, корисливим мотивом та з метою заволодіння чужим майном", що свідчить про усвідомлення ним протиправності та незаконності своїх дій. Висновки суду про психічне ставлення неосудної особи до вчиненого суспільно-небезпечного діяння, не ґрунтуються на правильному тлумаченні закону про кримінальну відповідальність, яке б відповідало його точному змісту, що беззаперечно є свідченням неправильного застосування такого закону.

Крім того, вказує про те, що суд першої інстанції визнав причетність ОСОБА_13 до вчинення суспільно небезпечних діянь, передбачених ч.1 ст.187, ч.2 ст.187, ч.3 ст.187, ч.2 ст.189 КК України, що не передбачено положеннями ст.513 КПК України. Суд в порушення ст.17 КПК України, застосував до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру за відсутності рішення про доведеність його вини у вчиненні суспільно небезпечних діянь. У резолютивній частині свого рішення не вказав про визнання чи невизнання доведеним вчинення ОСОБА_7 суспільно-небезпечних діянь, що містять ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.187, ч.2 ст.187, ч.3 ст.187, ч.2 ст.189 КК України, у стані неосудності.

Посилаючись на вищевказані обставини, прокурор просить оскаржувану ухвалу змінити. Вважати клопотання слідчого про застосування примусових медичних заходів щодо ОСОБА_7 задоволеним. Визнати доведеним, що ОСОБА_7 вчинив суспільно-небезпечні діяння, що містять ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.187, ч.2 ст.187, ч.3 ст.187, ч.2 ст.189 КК України. Застосувати до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом. Виключити з мотивувальної частини ухвали посилання на спрямованість умислу, мету і мотив дій ОСОБА_7 при вчиненні суспільно-небезпечних діянь, що містять ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.187, ч.2 ст.187, ч.3 ст.187, ч.2 ст.189 КК України. В решті ухвалу залишити без змін.

- представник потерпілого ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_10 у поданій апеляційній скарзі не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікацію дій ОСОБА_7 , вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною в частині вирішення питання щодо цивільного позову. Зазначає про те, що ОСОБА_7 виходячи з висновку експертизи, на час вчинення інкримінованих йому суспільно небезпечних (протиправних) діянь вважався психічно здоровим, іншого не встановлено. Ні під час вчинення протиправних діянь, ані під час розгляду справи в суді, цивільна дієздатність ОСОБА_7 не була обмежена, а тому вважає, що він може відповідати за заподіяну ним шкоду. У чинному КПК України передбачені підстави для залишення цивільного позову без розгляду, і з будь-яких інших підстав, які не передбачені в КПК України, суд не має права залишати цивільний позов без розгляду.

Посилаючись на вищенаведені обставини, просить ухвалу суду першої інстанції в частині залишення цивільного позову скасувати, та постановити в цій частині нову, якою цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_11 - ОСОБА_10 задовольнити, стягнувши з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_11 1000 грн. матеріальної шкоди та 10 000 грн. - моральної. В решті ухвалу просить залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть вироку і доводи апеляційної скарги, думку учасників провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.1 ст.187, ч.2 ст.187, ч.3 ст.187, ч.2 ст.189 КК України, висновок суду, зроблений у мотивувальній частині рішення про вчинення ним суспільно небезпечних діянь, які підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, і за які до нього застосовані примусові заходи медичного характеру, обґрунтовано зроблений судом, що по суті в апеляційних скаргах не заперечується та не оскаржується.

Разом з тим, прокурор в апеляційній скарзі вказує про істотне порушення місцевим судом норм кримінального процесуального закону щодо неналежного викладення резолютивної частині судового рішення, яке стосується висновку суду про вчинення суспільно небезпечних діянь, які підпадають під ознаки кримінальних правопорушень.
Такі доводи прокурора є слушними з врахуванням наступного.
Під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд відповідно до ч.1 ст.513 КПК України з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

При цьому, згідно з ч.2 ст.513 КПК України, визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Судовий розгляд клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відповідно до положень ч.1 ст.512 КПК України здійснюється за загальними правилами КПК України.

Пунктом 3 ч.1 ст.372 КПК України передбачено, що у резолютивні частині ухвали зазначається в тому числі і висновки суду.

Апеляційним судом встановлено, що вказані вимоги закону судом першої інстанції не були дотримані в повній мірі.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та мотивувальної частини ухвали, суд першої інстанції, розглянувши клопотання, прийшов до висновку про вчинення ОСОБА_7 суспільно небезпечних діянь, які підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.187, ч.2 ст.187, ч.3 ст.187, ч.2 ст.189 КК України, з дотримання вимог кримінального та кримінального процесуального законодавства, однак, в її резолютивній частині визнав лише причетність ОСОБА_7 до вчинення суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч.1 ст.187, ч.2 ст.187, ч.3 ст.187, ч.2 ст.189 КК України.

Таким чином, місцевий суд у резолютивній частині свого рішення належним чином, тобто у відповідності до п.3 ч.1 ст.372 КПК України із врахуванням положень ст.513 КПК України, не зазначив рішення (висновок) про вчинення ОСОБА_7 суспільно небезпечних діянь, які підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.187, ч.2 ст.187, ч.3 ст.187, ч.2 ст.189 КК України.

Водночас, колегія суддів апеляційного суду вважає прийнятними апеляційні доводи прокурора щодо безпідставного посилання суду першої інстанції та спрямованість умислу, мети і мотиву дій ОСОБА_7 при вчиненні ним інкримінованих суспільно небезпечних діянь.

Так, осудність є однією із загальних ознак суб`єкта злочину, юридичною підставою вини та кримінальної відповідальності. Виходячи з передбачених ст.19 КК України критеріїв, відповідний стан особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. При цьому, неосудна особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.

За положеннями ст.ст. 23, 24 КК України умисел є однією із форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання. Усвідомлення означає розуміння не лише фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу конкретного злочину, а і його негативного соціального значення у виді суспільної небезпеки. Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності). Бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення. А тому, умисна форма вини передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.

Мотив злочину - це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином. Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.

Мотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини. Прояв таких ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.

Відповідно до дослідженого висновку судово-психіатричної експертизи №65 від 27.05.2020 року ОСОБА_7 в даний час виявляє ознаки тимчасового хворобливого розладу психіатричної діяльності у формі дисоціативного розладу, псевдодементний синдром, та не може усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. За своїм психічним станом до виходу з хворобливого стану потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом.

Із зазначеним станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст.24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину.

Зважаючи на вищевикладене колегія суддів апеляційного суду вважає, що висновки суду про таке психічне ставлення неосудної особи до вчиненого суспільно небезпечних діянь не ґрунтуються на правильному тлумаченні закону про кримінальну відповідальність, яке б відповідало його точному змісту, що беззаперечно є свідченням неправильного застосування такого закону.

Апеляційний суд звертає увагу, що кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру гарантує захист прав, свобод та законних інтересів осіб з психічними розладами, тому розгляд таких проваджень має спеціальну процедуру, яка урегульована спеціальними нормами закону. Зокрема, у ст.505 КПК України передбачено, що обов`язковими обставинами, які підлягають доказуванню у такому кримінальному проваджені є: час, місце, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння та вчинення цього суспільно небезпечного діяння цією особою, при цьому враховуються і інші обставини (інформація про психічні розлади, поведінка, небезпечність особи). Тобто, предмет доказування у кримінальному проваджені щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, де не ставиться питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, а йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння, а умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони саме злочину та встановлюються лише щодо осудної особи, на що суд першої інстанції увагу не звернув.

Таким чином, посилання суду першої інстанції в мотивувальній частині ухвали на спрямованість умислу, мети і мотиву дій, як на складові злочинів (суспільно небезпечних діянь), підлягає виключенню як зайві.
Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд скаргу прокурора задовольняє у вищеозначених частинах, при цьому вносить в резолютивну частину ухвали суду відповідне рішення, однак не скасовуючи, а змінюючи ухвалу.

З приводу доводів представника потерпілого ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_10 про незаконність судового рішення в частині залишення без розгляду цивільного позову, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно із ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Разом з тим, як встановлено судом, цивільний позов у даному провадженні пред`явлений безпосередньо до ОСОБА_7 (цивільний відповідач), який в даний час відповідно висновку судово-психіатричної експертизи №65 від 27.05.2020 року, виявляє ознаки тимчасового хворобливого розладу психіатричної діяльності у формі дисоціативного розладу, псевдодементний синдром та не може усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. При цьому, за своїм психічним станом до виходу з хворобливого стану потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність залишення цивільного позову потерпілої сторони без розгляду, а тому оскаржувана ухвала в цій частині є законною.

При цьому, доводи представника потерпілого про те, що на час вчинення суспільно небезпечних діянь ОСОБА_7 у стані неосудності не перебував, а тому може відповідати за заподіяну ним шкоду, до уваги судом не приймається, оскільки в даний час така обставина достеменно не встановлена і не спростована.

Водночас, апеляційний суд зазначає про те, що згідно з положеннями ч.7 ст.128 КПК України особа цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Отже, особа, якій завдано майнову та/або моральну шкоду кримінальним правопорушенням або суспільно небезпечним діянням не позбавлена можливості звернутися до суду з цивільним позовом в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, апеляційна скарга представника потерпілого підлягає залишенню без задоволення.
Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 листопада 2020 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Вважати клопотання слідчого про застосування примусових заходів медичного характеру в кримінальному провадженні №0000990 щодо ОСОБА_7 у вчиненні суспільно-небезпечних діянь, що містять ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2, 3 ст.187, ч.2 ст.189 КК України задоволеним.

Визнати доведеним, що ОСОБА_7 вчинив суспільно-небезпечні діяння, що містять ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2, 3 ст.187, ч.2 ст.189 КК України.

Застосувати щодо ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом.

Виключити з мотивувальної частини ухвали посилання на спрямованість умислу, мету і мотив дій ОСОБА_7 при вчиненні суспільно-небезпечних діянь, що містять ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2, 3 ст.187, ч.2 ст.189 КК України.

В решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді