Центральний районний суд м. Миколаєва
н/п 1-кс/490/768/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся до слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва з погодженим із прокурором відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_4 клопотанням про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом заборони будь-кому розпоряджатися нею, зокрема, здійснювати будь-які дії купівлі-продажу, відчуження або інші форми розпорядження, які можуть призвести до переходу власності на квартиру, до скасування арешту в порядку, встановленому КПК України.
В обґрунтування клопотання вказав, що накладення арешту на цю квартиру необхідно з метою забезпечення її збереження як речового доказу та запобігання можливості реалізації її третім особам.
В судовому засіданні слідчий клопотання підтримав та просив задовольнити.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 172 КПК України зазначене клопотання розглядається без повідомлення ОСОБА_5 , щодо майна якої розглядається питання накладення арешту, та її представника.
Заслухавши пояснення слідчого, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, приходжу до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Слідчим управлінням ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000143 від 21.04.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, за фактом заволодіння шляхом обману квартирою АДРЕСА_1 .
Досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлені особи в період 2014 року, діючи умисно, переслідуючи мету наживи та незаконного збагачення, в невстановленому в ході досудового розслідування місці, день та час, але не пізніше 03.12.2014 року, на підставі підроблених документів заволоділи шляхом обману квартирою АДРЕСА_1 , чим спричинили матеріальні збитки у великих розмірах. На теперішній час у органу досудового розслідування є підстави вважати, що вказана квартира може бути реалізована третім особам.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З урахуванням того, що вищевказана квартира має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, тобто є речовим доказом у кримінальному провадженні, з метою забезпечення їх збереження, вважаю необхідним клопотання слідчого задовольнити.
Керуючись ст.ст. 170-173, 309 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання - задовольнити.
Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом заборони будь-кому розпоряджатися нею, зокрема, здійснювати будь-які дії купівлі-продажу, відчуження або інші форми розпорядження, які можуть призвести до переходу власності на квартиру, до скасування арешту в порядку, встановленому КПК України.
Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_6