Справа № 457/496/21
Провадження № 1-кс/442/836/2021
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2021 року слідчий суддя Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду в м. Дрогобичі скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Трускавецького ВП №2 Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді зі скаргою, в якій просить зобов`язати уповноважену особу Трускавецького ВП №2 Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області вчинити дію, передбачену ст.214 КПК України (після отримання заяви/повідомлення про вчинення злочину), внести відомості до ЄРДР та розпочати розслідування за повідомленням про кримінальне правопорушення ОСОБА_3 , отримане 14.04.2021 та зареєстроване в ЖЕО за №1087.
В обгрунтування скарги зазначає, що 14.04.2021 до Трускавецького ВП №2 Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області ним було подано повідомлення про кримінальне правопорушення за ознаками ст.364, 366 КК України відносно судді ОСОБА_4 по факту підробки матеріалів провадження у справі №438/677/20, зареєстроване в ЖЕО за №1087. Вважає, що зазначеним кримінальним правопорушенням, що є суспільно небезпечним і протиправним діянням, порушено його право на справедливе відправлення правосуддя. Однак, жодних дій, спрямованих на виконання вимог КПК щодо внесення до ЄРДР відомостей, наданих ним у повідомленні про кримінальне правопорушення від 14.04.2021, уповноваженою особою Трускавецького ВП №2 Дрогобицького РВП не вчинено.
Скаржник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, проте, подав заяву про розгляд скарги у його відсутності, у зв`язку з його перебуванням за межами України. Скаргу підтримав, просить задовольнити у повному обсязі.
Суб`єкт оскарження в судове засідання не з`явився, однак, відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України, його неявка не є перешкодою для розгляду скарги.

Беручи до уваги викладене, дослідивши матеріали справи, приходжу наступного висновку.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена, зокрема, бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
З матеріалів скарги вбачається, що предметом оскарження є бездіяльність щодо невнесення відомостей до ЄРДР.
Встановлено, що 14.04.2021 ОСОБА_3 звернувся до Трускавецького ВП №2 Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області з письмовим повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Згідно з ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання керівником органу досудового розслідування.
Відповідно до п. 2 Глави 1 Розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора від 30.06.2020 № 298, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.
Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Такий висновок слугує гарантією кожній особі від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.
При цьому необхідно враховувати, що основним складовим елементом об`єктивної сторони будь-якого злочину є його суспільна небезпечність. Злочин серед інших правопорушень характеризується найвищим ступенем суспільної небезпечності і саме це дозволяє відмежовувати його від близьких за об`єктивними і суб`єктивними ознаками інших правопорушень (адміністративних, дисциплінарних та інших).
Таким чином, саме по собі припущення щодо порушення законодавства при постановленні суддями судового рішення не є свідченням вчинення злочину, оскільки суперечить визначальним засадам правового регулювання побудови та діяльності судової влади.
Водночас зі змісту заяви вбачається, що вся її суть зводиться до незгоди ОСОБА_3 із діями судді під час розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_5 до нього про зняття з реєстрації шляхом позбавлення ОСОБА_3 права користування житловим приміщенням (справа №438/677/20).
При розгляді цієї скарги слідчий суддя також враховує, що згідно зі ст. 129 Конституції України суддя при здійсненні правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.
Відповідно до ст. 126 Конституції України забороняється вплив на суддю у будь-який спосіб.
Крім цього, у справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень ч.ч. 1, 2 ст. 126 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України „Про статус суддів (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) від 01.12.2004 № 19-рп/2004 Конституційний Суд України визначив, що недоторканність суддів один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Незалежність і недоторканність суддів є невід`ємною ознакою правової держави та однією з фундаментальних засад демократичного суспільства. Як наголошується в Рекомендації № R (94) 12 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам щодо незалежності, ефективності та ролі суддів, незалежність судів є передумовою верховенства права та основоположною гарантією справедливого суду.
Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про незалежність судової влади від 13.06.2007 № 8, судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом. Процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.
Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.
Аналогічної позиції дотримується і Консультативна рада європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.
Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятись за межами передбаченого законом процесуального порядку.
З наведених вище підстав, намагання зробити це в конкретній справі, шляхом подання заяви про кримінальне правопорушення, може вказувати на протиправне втручання у здійснення правосуддя й посягання на процесуальну незалежність, що передбачають статті 126 та 129 Конституції України.
При розгляді питання, що стосується невнесення відомостей в ЄРДР, яке стосується судді, необхідно також враховувати Висновок Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства від 01.07.2013.
Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що для забезпечення незалежності суддів, при отриманні заяви про вчинений суддею злочин, який пов`язаний зі здійсненням ним судочинства, уповноважений орган повинен внести до ЄРДР та розпочати розслідування тільки такої заяви або повідомлення, які мають ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші. Такий обов`язок слідчого і прокурора визначено ч. 1 ст. 2 КК України, оскільки підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 48 Закону України „Про судоустрій і статус суддів, суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об`єднання зобов`язані поважати незалежність судді і не посягати на неї.
Отже, слідчим суддею встановлено, що на момент звернення ОСОБА_3 із повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, в провадженні Трускавецького міського суду Львівської області у складі головуючого судді ОСОБА_4 перебувала цивільна справа №438/677/20 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про зняття з реєстрації шляхом позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням. Оскільки повідомлення ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення суддею Трускавецького міського суду Львівської області ОСОБА_4 стосується дій судді при розгляді ним цивільної справи, відповідачем у якій є скаржник, то вказане може свідчити про чинення тиску на суд шляхом ініціювання кримінальних проваджень до того, як завершився судовий розгляд справи, стороною у якій є скаржник, а також до отримання висновків суду апеляційної та касаційної інстанції з приводу дій суду (судді) під час розгляду справи.
Письмове повідомлення про вчинення кримінального правопорушення фактично зводиться до незгоди із діями судді, його процесуальними рішеннями при розгляді справи, а тому слідчий суддя дійшов висновку, що у задоволенні скарги щодо невнесення відомостей до ЄРДР слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 214, 303-307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Трускавецького ВП №2 Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали виготовлено 15.06.2021.

Слідчий суддя ОСОБА_1