Справа № 344/5907/21
Провадження № 1-кс/344/2374/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , скаржника (потерпілого) ОСОБА_3 , дізнавача ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області скаргу ОСОБА_3 про скасування постанови про відмову в задоволенні клопотання

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області зі скаргою про скасування постанови дізнавача сектору дізнання Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 про відмову в задоволенні клопотання у кримінальному провадженні №0000035, внесеного до ЄРДР 04.01.2020 року у зв`язку з відсутністю достатніх доказів для вручення повідомлення про підозру особі у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України.

ОСОБА_3 в судовому засіданні викладені у скарзі вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених у скарзі.

Дізнавач в судовому засіданні проти вимог скарги заперечив, посилаючись на відсутність підстав для оголошення підозри у кримінальному провадженні, що є, на думку дізнавача, компетенцією виключно органу досудового розслідування.

Проаналізувавши доводи учасників процесу, дослідивши зміст скарги та надані докази, вважаю за необхідне зазначити наступне.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначено частиною 1 статті 303 Кримінального процесуального кодексу України (надалі «КПК України»).

Так, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора:

1) бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування;

2) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження;

3) рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником;

4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження;

5) рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою;

6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом;

7) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником;

8) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу, - підозрюваним, його захисником чи законним представником, потерпілим, його представником чи законним представником;

9-1) рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, дізнавачем, прокурором під час досудового розслідування - особою, якій відмовлено у задоволенні скарги, її представником, законним представником чи захисником;

10) повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником;

11) відмова слідчого, дізнавача, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, - стороною захисту, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, її представником.

В провадженні сектору дізнання Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області перебуває кримінальне провадження №0000035, внесене до ЄРДР 02.01.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України.

Відомості про кримінальне правопорушення в даному провадженні внесено на підставі заяви ОСОБА_3 про спричинення йому тілесних ушкоджень.

Зі змісту Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000035 випливає, що в даному кримінальному провадженні підозру у встановленому законом порядку жодній особі не оголошено.

Частинами 1,2 статті 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом (частина 1 статті 26 КПК України).

При цьому, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити про те, що Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (справа «Ассенов та інші проти Болгарії» (Assenov та Others v. Bulgaria). Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, inter alia, показань очевидців та експертних висновків (рішення у справі «Танрікулу проти Туреччини» (Tanhkulu v. Turkey) [ВП], заява № 23763/94, п. 104 і подальші посилання, ECHR 1999-IV, «Ґюль проти Туреччини» (Gul v. Turkey), заява № 22676/93, п. 89, від 14 грудня 2000 року).

Відповідно ж до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

09.04.2021 року потерпілий у кримінальному провадженні ОСОБА_3 заявив клопотання про вручення повідомлення про підозру ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення.

Постановою дізнавача сектору дізнання Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 про відмову в задоволенні клопотання від 17 квітня 2021 року в задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_3 від 09.4.2021 року у кримінальному провадженні №0000035, внесеному до ЄРДР 04.01.2020 року відмовлено.

Вказану постанову дізнавача потерпілий вважає незаконною, у зв`язку з чим звернувся до слідчого судді з даною скаргою.

Звертаючись до суду з даною скаргою, а також в судовому засіданні, ОСОБА_3 покликався на те, що, на його думку, в матеріалах кримінального провадження достатньо доказів для оголошення підозри вказаним у його клопотанні особам, чого протиправно не здійснюється дізнавачем, у зв`язку з чим просив задовольнити його скаргу.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Главою 22 КПК України регламентовано порядок повідомлення особи про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно зі ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках:

1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення;

2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів;

3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Особливості повідомлення про підозру окремій категорії осіб визначаються главою 37 цього Кодексу.

У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа (особа, якій законом надано право здійснювати затримання) зобов`язані невідкладно повідомити підозрюваному про його права, передбачені статтею 42цього Кодексу.

Після повідомлення про права слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа на прохання підозрюваного зобов`язані детально роз`яснити кожне із зазначених прав.

Статтями 277 та 278 КПК України визначено вимоги щодо змісту письмового повідомлення про підозру та порядку вручення письмового повідомлення про підозру.

Слідчий суддя зауважує, що повідомлення про підозру є процесуальною дією органу досудового розслідування, яка полягає, зокрема, у отриманні органом досудового розслідування за його доводами достатнього обсягу доказового матеріалу для повідомлення особі про підозру у вчиненні нею кримінального правопорушення.

Крім того, орган досудового розслідування, окрім належного складення повідомлення про підозру, зобов`язаний дотриматися вимог процесуального закону щодо належного вручення особі повідомлення про підозру.

При цьому, аналіз достатності, належності та допустимості доказового матеріалу, на підставі якого можна зробити висновок про наявність підстав для оголошення підозри особі у відповідному кримінальному провадженні згідно вимог процесуального закону є виключною компетенцією органу досудового розслідування на стадії досудового розслідування кримінального провадження.

До компетенції ж слідчого судді на досудовому розслідуванні входить повноваження щодо контролю законності дій слідчого чи прокурора.

В той же час, підміна слідчим суддею дізнавача, тобто вирішення замість дізнавача питання про оголошення підозри особі, означало б втручання у дискреційні повноваження органу досудового розслідування.

Зі змісту мотивувальної частини оскаржуваної постанови вбачається висновок дізнавача про те, що в ході проведення дізнання у кримінальному провадженні відсутні достатні докази для вручення повідомлення про підозру особі у вчиненні кримінального правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про необґрунтованість скарги ОСОБА_3 та не вбачає підстав для її задоволення.

Частиною 2 статті 301 КПК України визначено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:

1) скасування рішення слідчого чи прокурора;

1-1) скасування повідомлення про підозру;

2) зобов`язання припинити дію;

3) зобов`язання вчинити певну дію;

4) відмову у задоволенні скарги.

Згідно з частиною 3 статтею 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Керуючись ст.ст. 220, 303, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 про скасування постанови про відмову в задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та підписано 23 квітня 2021 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1