Категорія:в порядку КПК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши увідкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.07.2021 щодо ОСОБА_8 (кримінальне провадження №0000003),
В С Т А Н О В И В
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 липня 2021 року задоволено клопотання прокурора ОСОБА_9 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 та відмовлено в задоволенні клопотання захисника-адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт. Продовжено строк тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Лисогірка Запорізького району Запорізької області, громадянину України, з середньою освітою, неодруженого, працюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , не судимого, на строк 60 днів, до 17 вересня 2021 року включно, з визначенням розміру застави та покладенням відповідних обов`язків, згідно ухвали Волинського апеляційного суду від 17.05.2021.

Не погоджуючись з ухвалою суду захисник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.07.2021 року та постановити нову, якою змінити обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.
Зазначає, що суд безпідставно продовжив обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Судом не досліджувалися матеріали клопотання, які надавалися стороною обвинувачення, та не наведено жодних обґрунтованих підстав з посиланням на докази, при відмові в задоволенні клопотання захисту про зміну запобіжного заходу ОСОБА_8 з тримання під вартою на домашній арешт, чим порушено права обвинуваченого.
Крім того судом не врахувано, що свідки в даному провадженні не давали жодних свідчень щодо ОСОБА_8 , потерпілий не скаржився щодо впливу на нього, докази неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого відсутні. В ухвалі суду відсутнє обґрунтування доцільності продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке повинне відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177, 194, 199 КПК України у їх зіставленні з конкретними фактами.
Вказує, що клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не містить переконливого обґрунтування про наявність в обвинуваченого наміру переховуватись від суду, продовжувати злочинну діяльність.
Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та основні доводи апеляційної скарги, захисника, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, позицію прокурора, який заперечив апеляційну скаргу та просив залишити ухвалу суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження за доводами апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона до задоволення не підлягає з таких підстав.
Згідно із ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею, за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст.199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою за положеннями ч.1 ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.
Дані вимоги закону при розгляді клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 місцевим судом були дотримані в повній мірі.
Так, при розгляді в суді першої інстанції клопотання про продовження запобіжного заходу прокурор довів обставини, які свідчать про наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати про існування хоча б одного із ризиків про те, що обвинувачений ОСОБА_8 може вчинити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, що застосований до нього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, що вірно встановив суд.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що підставами для продовження строку тримання під вартою стали наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, а метою - запобігання спробам переховуватись від суду, вчинення тиску на свідків та потерпілого, можливість вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Апеляційний суд вважає, що з моменту взяття обвинуваченого під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання, не змінилися обставини, які стали підставами для продовження щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінились обставини, які дають суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід.
Так, наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не змінилися.
Твердження сторони захисту про відсутність ризиків колегія суддів визнає безпідставними й до уваги не бере.
Апеляційним судом встановлено, що обвинувачений хоча і вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання та позитивні характеристики, є учасником бойових дій, проте вказані соціальні зв`язки не є достатніми для запобігання ризикам, доведеним прокурором під час судового розгляду провадження, оскільки ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 12 років, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність обвинуваченого.
З урахуванням наведеного, а також даних про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , апеляційний суд вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст.177 КПК України.
За таких обставин, суд обґрунтовано продовжив запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також відмовив стороні захисту у зміні запобіжного захисту з тримання під вартою на домашній арешт, а тому законних підстав для скасування ухвали і постановлення нової ухвали, відповідно до викладених в апеляційний скарзі доводів, апеляційний суд не вбачає.
За таких обставин, апеляційний суд вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі захисника, не знаходить.

Керуючись ст.ст. 422 ?КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 липня 2021 року щодо ОСОБА_8 без змін.
Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий
Судді