Провадження № 1-кп/127/1098/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2021 року місто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001632 від 06.11.2020 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_4 ,

потерпілої: ОСОБА_5 ,

захисника: ОСОБА_6 ,

обвинуваченої: ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

У ході судового провадження на виконання вимог ч. 3 ст. 331 КПК України судом на розгляд учасників судового провадження поставлено питання доцільності тримання обвинуваченої ОСОБА_3 під вартою, оскільки незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу, так як саме на суд покладається обов`язок незалежно від наявності клопотань сторони обвинувачення або захисту розглянути питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Вказане означає, що саме на суд, який здійснює судове провадження, покладаються функції контролю за обґрунтованістю обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та доцільністю його збереження.

У ході судового провадження прокурор ОСОБА_4 просив суд продовжити дію обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_3 строком на 60 днів, оскільки наявні ризики, які передбачені ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_3 раніше неодноразово судима за вчинення корисливих злочинів, а тому може продовжувати вчинювати злочини та може переховуватись від суду.

Потерпіла ОСОБА_5 підтримала думку прокурора.

Захисник ОСОБА_6 заперечував щодо продовження обвинуваченій ОСОБА_3 строку тримання під вартою, зазначив, що обвинувачена ОСОБА_3 має постійне місце проживання, потерпіла у вказаному провадженні уже допитана, а тому тиску чинити обвинувачена не буде. Крім того, захисник зазначив, що ОСОБА_3 має ряд захворювань, а в умовах позбавлення волі їй не надається належне лікування, а тому захисник просив суд змінити запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_3 із тримання під вартою на домашній арешт.

Обвинувачена ОСОБА_3 підтримала думку захисника.

Суд вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження приходить до наступного висновку.

Так, глава 18 КПК України визначає мету та підстави застосування запобіжних заходів, роз`яснює загальні положення, визначає обставини, що враховуються при обранні, продовженні запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 176 КПК України тримання під вартою є найбільш суворішим запобіжним заходом.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_3 , суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, статті 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід розглядати у кожній справі окремо з урахуванням її особливостей (Рішення ЄСПЛ «Jecius проти Литви» заява №34578/97 від 31.07.2000).

Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом, але за наявності чітких ознак, що цього вимагає справжній суспільний інтерес, який не зважаючи на наявність презумпції невинуватості переважає інтереси забезпечення права на свободу.

З вказаного слідує, що рішення суду про продовження строку тримання під вартою буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає вимогам КПК України, але й постановлено з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09.11.2020 відносно обвинуваченої ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. У подальшому, ухвалами Вінницького міського суду Вінницької області від 30.12.2020, від 18.02.2021 та від 08.04.2021 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_3 продовжувався строком на 60 днів.

При вирішенні питання про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_3 , суд враховує вимоги ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою злочину, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, при вирішенні питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченої ОСОБА_3 під вартою, суд крім наявності ризиків зазначених у ч. 1 ст. 177 КПК України на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити у сукупності всі обставини у тому числі зазначені у ч. 1 ст. 178 КПК України.

З урахуванням вказаного, суд вважає, за доцільне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_3 , оскільки остання відповідно до обвинувального акту обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, до затримання офіційно не працювала та не мала стабільного прибутку. Крім того, суд враховує те, що обвинувачена ОСОБА_3 лише зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , однак тривалий час там не проживає. Також, судом враховано те, що обвинувачена ОСОБА_3 є особою раніше судимою за вчинення умисних корисливих злочинів та тривалий час відбувала покарання у місцях позбавлення волі, вказане свідчить про те, що остання не має міцних соціальних зав`язків у зареєстрованому місці проживання. Також судом враховано те, що ОСОБА_3 не має постійного місця роботи та має негативну репутацію.

Суд вважає, що прокурором доведені ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачена ОСОБА_3 обвинувачується у вчинені нетяжкого злочину, раніше неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності та відбувала покарання у місцях позбавлення волі, однак належних висновків для себе не зробила на шлях виправлення не стала та повторно вчинила корисливий злочин, а тому обвинувачена ОСОБА_3 може і надалі продовжувати вчинювати злочини, може переховуватись від суду, може чинити тиск на потерпілу та свідків у вказаному кримінальному провадження, а також може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Крім того, судом враховано, що на розгляді у Тульчинському районному суді Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчинені злочину, передбаченого ст. 395 КК України.

Дослідивши матеріали кримінального провадження та вислухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до висновку, що обраний обвинуваченій ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно продовжити, оскільки будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які існували на момент застосування відносно обвинуваченої ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відповідно до ухвали суду не перестали існувати та не зменшились, а тому підстав для застосування відносно обвинуваченої ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, у судовому засіданні встановлено не було.

При цьому, судом враховано вимоги ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», фактичні обставини справи, особу обвинуваченої ОСОБА_3 та характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання у їх взаємозв`язку з можливими ризиками по справі, а тому суд не вбачає ґрунтовних підстав для можливості застосування іншого запобіжного заходу, альтернативного триманню під вартою, як такого, що недостатній для запобіганню ризиків та забезпеченню виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне продовжити строк дії застосованого до обвинуваченої ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, а у клопотанні захисника ОСОБА_6 щодо зміни запобіжного заходу слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 331, 370, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У клопотанні захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_3 із тримання під вартою на домашній арешт відмовити.
Продовжити ОСОБА_3 строк дії застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 31.07.2021 включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду не зупиняє її виконання.

Копію ухвали суду вручити обвинуваченій, прокурору та направити начальнику Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)» для виконання.

Суддя: