Провадження № 1-кс/760/31/21
У Х В АЛ А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2021 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі власника майна ОСОБА_3 , адвоката власника майна ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Солом`янського районного суду міста Києва клопотання власника майна ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_4 ,
про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 17.08.2020 у межах кримінального провадження № 0001993 від 17.03.2020,-
В С Т А Н О В И В:
До Солом`янського районного суду м. Києва надійшло клопотання власника майна ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 17.08.2020 у межах кримінального провадження № 0001993 від 17.03.2020.
Клопотання обґрунтовується тим, що ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_6 від 17 серпня 2020 року по справі №760/17779/20, клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №9 м. Києва ОСОБА_7 про арешт майна задоволено, серед іншого накладено арешт на належну ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 .
Зазначає, що накладення арешту обґрунтовано визнанням згаданої квартири речовим доказом у кримінальному провадженні, зареєстрованому у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0001993 від 17 березня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 190 та частиною четвертою статті 190 Кримінального кодексу України.
Так, кримінальне провадження зареєстроване у Єдиному ресстрі досудових розслідувань за №0001993 від 17 березня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 190 та частиною четвертою статті 190 Кримінального кодексу України ініційовано громадянином України ОСОБА_8 , який нібито інвестував та отримав у власність квартиру АДРЕСА_1 .
Зазначає, що ухвала слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_6 від 17 серпня 2020 року у справі №760/17779/20, в частині накладення арешту на належну на праві власності ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 , необґрунтована та винесена за відсутності правових підстав із якими процесуальний закон пов`язує можливість накладення арешту на майно третьої особи, що підтверджується наступним.
У клопотанні зазначено, що обґрунтовуючи клопотання в розумінні вимог статті 132 КПК України, слідчим не надано достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчим суддею, у відповідності до вимог статті 94 КПК України, належним чином не перевірено обґрунтованість клопотання та не оцінено ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.
Зокрема, посилаючись у клопотанні, що нерухоме майно визнано речовим доказом та наявні підстави, передбачені статтею 170 КПК України, для його арешту, прокурор не надав жодних підтверджень того, що квартира АДРЕСА_1 є доказом кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 190 та частиною четвертою статті 190 Кримінального кодексу України
Вказує, що відповідно до інформаційної довідки №223004502 від 07.09.2020 року із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ініціатор кримінального провадження ОСОБА_8 ніколи не володів квартирою АДРЕСА_1 .
Більше того, рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 50819264 від 27 січня 2020 року встановлено відсутність у повному обсязі документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень, визначених Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, а тому державним реєстратором зупинено розгляд заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятої 20.01.2020 15:36:02 за реєстраційним номером 38027998, яку подав ОСОБА_8 для проведення державної реєстрації права власності на квартиру, що розташована у АДРЕСА_2 .
Зазначає, що наказом Міністерства юстиції України від 16.06.2020 №2007/5 в повному обсязі задоволено скаргу ТОВ «ТОЛОКА» від 16.03.2020 та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14.02.2020 №51152534, 51152116, 51152324, 51149463, 51151633, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 на підставі заяв про реєстрацію права власності ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які також є заявниками у вищезазначеному кримінальному провадженні.
Також ОСОБА_3 зазначив, що прокурор та слідчий суддя під час накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 не звернули увагу на зміст та умови договору №214-2 про участь у фінансуванні будівництва від 27.03.2017, укладений між громадянином ОСОБА_8 та ТОВ «Фінансова компанія «Толока». Очевидно, що свої зобов`язання за договором №214-2 про участь у фінансуванні будівництва від 27 березня 2017 року ОСОБА_8 не виконав.
За положеннями договору №214-2 про участь у фінансуванні будівництва від 27 березня 2017 року, після його виконання ОСОБА_8 повинен був укласти із забудовником договір переуступки майнових прав. Тобто, уклавши договір №214-2 про участь у фінансуванні будівництва від 21 березня 2017 року, ОСОБА_8 після його повного виконання міг лише отримати обмежене речове право, за яким він наділявся б певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно в майбутньому за умови виконання умов договору.
У клопотанні вказується, що накладаючи арешт на квартиру АДРЕСА_1 слідчий суддя не звернув уваги, що предметом договору №214-2 про участь у фінансуванні будівництва від 27 березня 2017 року виступали правовідносини щодо майнових прав на квартиру АДРЕСА_3 , без вказівки на секцію. Тобто, речовим доказом у кримінальному провадженні може бути лише об`єкт нерухомості квартира АДРЕСА_3 .
Однак, належна ОСОБА_3 квартира АДРЕСА_1 є іншим об`єктом нерухомості з притаманними ідентифікаційними ознаками, а саме посиланням на секцію №2.
Зазначив, що у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно отримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального провадження. Однак, прокурор, обґрунтовуючи своє клопотання, не надав достатніх та належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні.
Також заявник звернув увагу, що ухвалу слідчого суді Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_6 від 17 серпня 2020 року по справі №760/17779/20 було постановлено без виклику ОСОБА_3 та останнім від Солом`янського районного суду міста Києва не отримувалася.
Крім того, він зазначив, що ОСОБА_3 отримано копію ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 17 серпня 2020 року у справі №760/17779/20 від слідчого ОСОБА_16 03.09.2020, а його представник - 09.09.2020
Враховуючи вищезазначене заявник просить суд скасувати арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3 , накладений ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 17 серпня 2020 року у справі №760/17779/20 за клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 9 міста Києва ОСОБА_7 про арешт майна.
15.02.2021 до канцелярії суду надійшли додаткові письмові пояснення до клопотання заявника ОСОБА_3 , в яких він зазначає, що ОСОБА_3 набув право власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 07 липня 2020 року, укладеного між ТОВ «Юридична компанія «Право та гроші» та ОСОБА_3 , що нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_17 та зареєстровано в реєстрі за №1433.
Відповідно до п.6 вищезазначеного договору продаж предмету договору, а саме квартири АДРЕСА_1 вчиняється сторонами за 1067500 грн.
Вказує, що ОСОБА_3 є добросовісним набувачем відповідно до норм ЦК України, оскільки ОСОБА_8 (потерпілий у кримінальному провадженні) ніколи не володів вказаною квартирою, та придбав вказану квартиру за значно вищою ціною, ніж у своїй заяві зазначив ОСОБА_8 .
У судовому засіданні 19.03.2021 адвокат ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , просив задовольнити клопотання.
ОСОБА_3 у судовому засіданні також просив задовольнити клопотання про скасування арешту.
Прокурор ОСОБА_5 просив відмовити в задоволенні клопотання.
Дослідивши матеріали клопотання та пояснення прокурора, слідчий суддя дійшов до наступного.
Відповідно до ч.1, 2 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_6 від 17 серпня 2020 року по справі №760/17779/20, клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №9 м. Києва ОСОБА_7 про арешт майна було задоволено, серед іншого накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , у межах кримінального провадження № 0001993 від 17.03.2020.
Як вбачається з витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальне провадження 0001993 було зареєстроване 17.03.2020 за ч.4 ст.190 КК України, на підставі заяви від 12.03.2020 поданої ОСОБА_8 , відповідно до якої невстановленими слідством особами, вчинено умисні дії щодо заволодіння чужим майном шляхом обману, а саме квартири АДРЕСА_1 , що зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3 , квартири АДРЕСА_4 , квартири АДРЕСА_5 , квартири АДРЕСА_6 , квартири АДРЕСА_7 , які зареєстровані на праві власності за ТОВ «Право та гроші»; квартири АДРЕСА_8 .
Згідно договору купівлі-продажу квартири від 07 липня 2020 року, укладеного між ТОВ «Юридична компанія «Право та гроші» та ОСОБА_3 , що нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_17 та зареєстровано в реєстрі за №1433, ОСОБА_3 набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Відповідно до інформації з витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно №223004502 від 07.09.2020, власником квартири АДРЕСА_1 вказаний ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири, серія та номер 1433, виданий 07.07.2020.
Згідно рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №50819264 від 27.01.2020, державний реєстратор прав на нерухоме майно приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу м. Києва ОСОБА_9 зупинив розгляд заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятої 20.01.2020 за реєстраційним номером 38027998, яку подав ОСОБА_8 для проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 через відсутність у повному обсязі документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень, визначених Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127.
Як зазначається в договорі про участь у фонді фінансування будівництва №214-2 від 27.03.2017, що укладений між громадянином ОСОБА_8 та ТОВ «Фінансова компанія «Толока», довіритель протягом 3 банківських днів з дня підписання договору повинен внести на рахунок управителя кошти у розмірі 218376 грн., що становить 30% від вартості об`єкта інвестування. Довіритель за цим договором, ОСОБА_8 , може отримати у власність закріплений за ним об`єкт інвестування після введення об`єкта в експлуатацію відповідно до правил фонду та цього договору.
Відповідно до свідоцтва про участь у ФФБ виду А №214-2 від 30.03.2017, довірителем квартири (номер об`єкта інвестування 214), поверх 9, в житловому будинку з підземним паркінгом на АДРЕСА_9 , на розі АДРЕСА_10 та АДРЕСА_11 , вказаний ОСОБА_8 .
Відповідно до технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_3 , виготовленого ТОВ «БП ЕКСПЕРТ» 14.11.2019, загальна площа квартири АДРЕСА_12 становить 40,4 кв.м., та складається з коридору, санвузлу, кухні, житлової кімнати та лоджії.
Згідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним з видів заходу забезпечення кримінального провадження.
У відповідності до ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Таким чином, право власності не є абсолютним. За своєю правовою природою воно потребує регулювання з боку держави, може бути обмежено, а держава вправі вживати певних заходів втручання в право власності з дотриманням вимог, встановлених ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Також, вирішуючи питання про скасування арешту майна, слідчий суддя зобов`язаний урахувати відповідну практику Європейського суду з прав людини, в якій напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а саме: a) чи є втручання законним; b) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; c) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Європейського суду з прав людини констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.
Враховуючи, що арешт, накладений 17.08.2020 ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_6 по справі №760/17779/20, був накладений з метою збереження доказів, слідчий суддя вважає, що на даний час таке втручання держави не відповідає принципам пропорційності, справедливої рівноваги між інтересами суспільства і правом особи на мирне володіння майном та призводить до невиправданого обмеження права власності ОСОБА_3 ..
Положеннями ст. 7 КПК України передбачено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, законність, недоторканність права власності.
Відповідно до загальних засад кримінального провадження позбавлення або обмеження права власності здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Приписами ч. 10 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до вимог ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
За загальними правилами, визначеними ст. 132 КПК України, застосування арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Поряд з цим, визначений КПК України процесуальний порядок обмеження права власності закріплює об`єктивні передумови для забезпечення прав і законних інтересів учасників кримінального провадження, передбачає засоби, що гарантують реалізацію цих прав, їх захист, поновлення на випадок порушення, а також охорону законних інтересів.
Виходячи із змісту приписів ч. ч. 3-6 ст. 170 КПК України, умовами арешту майна для досягнення у кримінальному провадженні законної мети відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України є наявність визначеної сукупності обставин, які підлягають встановленню для прийняття відповідного процесуального рішення.
З урахуванням зазначеного, обґрунтованість застосування арешту майна, як заходу забезпечення кримінального провадження, залежить від підтвердження висновків про існування відповідної сукупності обставин фактичними даними, які випливають із представлених доказів.
Потреба в арешті майна обумовлюється як правовою підставою застосування цього заходу забезпечення, так і його метою та завданням відповідно до конкретних обставин кримінального провадження.
Однак, слідчий суддя звертає увагу, що предметом спору є квартира АДРЕСА_1 .
Слідчим суддею встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 07 липня 2020 року, укладеного між ТОВ «Юридична компанія «Право та гроші» та ОСОБА_3 , що нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_17 та зареєстровано в реєстрі за №1433, ОСОБА_3 набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Цей факт також підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно №223004502 від 07.09.2020.
Згідно технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 , виготовленого ТОВ «Оксі-К Консалтинг» 02.12.20219, квартира розташована на 9 поверсі та складається з 1 кімнати, кухні, вбиральні, коридору, лоджії загальна площа квартири 42,7 кв.м.
Разом з тим, ОСОБА_8 став інвестором (довірителем) на квартиру (номер об`єкта інвестування 214), поверх 9, в житловому будинку з підземним паркінгом на АДРЕСА_9 , на розі просп. Відрадного та АДРЕСА_11 , що підтверджується свідоцтвом про участь у ФФБ виду А №214-2 від 30.03.2017.
Відповідно до технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_3 , виготовленого ТОВ «БП ЕКСПЕРТ» 14.11.2019 на замовлення ОСОБА_8 , загальна площа квартири АДРЕСА_12 становить 40,4 кв.м., та складається з коридору, санвузлу, кухні, житлової кімнати та лоджії.
Проаналізувавши надані документи, слідчий суддя прийшов до висновку, що кватира АДРЕСА_1 , яка була придбана ОСОБА_3 відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 07 липня 2020 року, не відповідає ознакам речового доказу у межах кримінального провадження № 0001993 від 17.03.2020, оскільки не доведено та не приведені докази, що саме в цей об`єкт нерухомості інвестував ОСОБА_8 , та що він був власником даної квартири.
Так, зазначені вище технічні паспорти від 14.11.2019 та від 02.12.20219 відрізняються за площами квартири 40,4 кв.м. та 42,7 кв.м. відповідно. Крім того, в технічному паспорті від 14.11.2019 не зазначено секцію будинку АДРЕСА_10 .
Згідно ч. 1 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Частиною першою ст. 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
З огляду на вищевикладене, клопотання про скасування арешту підлягає задоволенню.
Керуючись Конституцією України, ст.ст. 7, 98, 132, 170-174 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання власника майна ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_4 , накладеного ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 17.08.2020 у межах кримінального провадження № 0001993 від 17.03.2020 задовольнити.
Скасувати арешт, накладений ухвалоюСолом`янського районного суду міста Києва від 17 серпня 2020 року у справі №760/17779/20 у межах кримінального провадження №0001993 від 17 березня 2020 року, на квартиру АДРЕСА_1 , що зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1