Дата документу 22.03.2021
Справа № 334/1949/21
Провадження № 1-кс/334/583/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року слідчий суддя Ленінського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого слідчого відділу Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції України в Запорізькій області ОСОБА_3 , про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000369 від 20 березня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 звернулась до суду з клопотанням про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000369 від 20 березня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України. Клопотання погоджене з прокурором Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_4 .

Клопотання мотивовано тим, що 19.03.2021 року приблизно о 15 год. 40 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Зачиняєва, 6.8, працівниками патрульної поліції було зупинено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , водій від 18.11.2020 року Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя був позбавлений права керування ТЗ, у зв`язку з чим умисно не виконав рішення суду.
В ході досудового розслідування було встановлено, що приблизно о 14 годині 19 хвилин, поблизу будинку 8 по вул. Зачиняєва в м. Запоріжжя, екіпажем № 151 УПН в Запорізькій області, було зупинено автомобіль (ТЗ) ВАЗ 21063 з д.н. в НОМЕР_1 , водієм якого виявився гр. ОСОБА_6 , 1994 р.н., який мешкає по АДРЕСА_1 . При цьому, ОСОБА_5 надав працівникам УПН паспорт громадянина України, серії НОМЕР_2 виданий 05.02.2015 року, Ленінським РВ УДМС в Запорізькій області, та реєстраційний документ на ТЗ, а саме технічний паспорт на ім`я ОСОБА_7 . Крім того, під час спілкування працівниками УПН із ОСОБА_5 було встановлено, що останній перебував у стані наркотичного сп`яніння, чим підтверджується висновком мед закладу № 1494 від 19.03.2021 року (результат - позитивний). Так на останнього було складено протокол ДПР 18 - 147827 за ч. З ст. 130 КУпАП. Також було встановлено, що гр. ОСОБА_5 , було позбавлено права керування транспортними засобами строком на 1 рік, на підставі постанови Ленінського р/с м. Запоріжжя від 18.11.2020 року, за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Крім того,08 лютого 2021 року постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_5 знову було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено штраф у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами. Також встановлено, що ОСОБА_5 було визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення за ст.. 124 КК України на підставі вироку суду від 19.11.2020 року, призначено покарання у вигляді 150 годин громадських робіт.
Так, згідно із п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП настає як за керування транспортними засобами особами в стані наркотичного сп`яніння, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження, відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.
Частиною ч.З ст.130 КУпАП визначено, що дії, передбачені частиною першою цієї статі., вчинені особою, яка двічі протягом року піддавалася адміністративному стягненню за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Як зазначено в абзаці другому п. 27 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року № 14, якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному в присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності. В даному випадку такі дії поліцейськими були виконані.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров я.

Пунктами 1, 12 розділу 2 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 року №1452/735, за наявності ознак алкогольного сп`яніння, передбачених п. 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. У разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 , офіційно не працює, згідно постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18.11.2020 та постанови від 08.02.2021 був притягнутий до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП. Також відносно ОСОБА_5 у вищезазначеному суді перебувають матеріали щодо адміністративного правопорушення ч. З ст.130 КУпАП (на теперішній час не розглянута судом), однак ОСОБА_5 належних висновків не зробив і повторно протягом року вчинив однорідне правопорушення. Відповідно до ст. 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. Разом з тим, судом відзначається, що на даний час на території України є чинними положення Конвенції про дорожній рух від 08.11.1968, ратифікованої Указом Президії Верховної Ради ПВР УРСР «Про ратифікацію Конвенції про шляховий рух» № 2614-VIII від 25.04.1974 зі змінами та доповненнями, внесеними Європейською угодою від 01.05.1971 року, поправками від 28.09.2004 (далі Конвенція про дорожній рух).
Відповідно до п. «V» статті 1 «Определения» глави І «Общие положення» Конвенції про дорожній рух «термин "водитель" ("погонщик") означает всякое лицо, управляющее транспортним средством, автомобилем и т.д. (включая велосипеди) или ведущее по дорогам скот, стада, упряжних, вьючних или верхових животних». Враховуючи вищевказане положення Конвенції про дорожній рух судом відзначається, що водієм є не лише особа, яка має посвідчення водія відповідної категорії, але й будь яка особа, яка керує транспортним засобом, автомобілем і т.д., на підставі чого суд констатує, що ОСОБА_5 , в розумінні міжнародного правового акту, що набрав чинності для України - Конвенції про дорожній рух, - на час вчинення адміністративного правопорушення - 19.03.2021 був водієм, а отже за встановлення його вини у вчиненні адміністративного правопорушення. Крім того, ОСОБА_5 було складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Прерогатива щодо застосування позбавлення спеціального права за порушення Правил дорожнього рух як окремого виду адміністративного стягнення належить лише суду. Якщо під час розгляду адміністративної справи суддя прийме рішення про позбавлення спеціального права, то таке рішення направляється на виконання.
Позбавлення наданого даному громадянинові права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом.
Позбавлення права керування засобами транспорту не може застосовуватись до осіб, які користуються цими засобами в зв`язку з інвалідністю, за винятком випадків керування в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх уваги та швидкість реакції, а також у разі невиконання вимоги поліцейського про зупинку транспортного засобу, залишення на порушення вимог встановлених правил місця ДТП, учасниками якої вони є, ухилення від огляду на наявність алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Згідно ч. 1 ст. 382 КК України - це умисне невиконання вироку, рішення, ухвали постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню. Так, ОСОБА_5 був обізнаний, щодо Постанови від 18.11.2020 року, за ч. 1 ст. 130 КУпАП, умисно та систематично не виконував судовий акт, що виражається у прямій відкритій відмові від виконання судового рішення, незважаючи на те, що ОСОБА_5 позбавлений водійських прав, порушуючи норми ПДД, умисно та систематично всупереч того, що його позбавили права керування ТЗ, знову й знову сідав за кермо ТЗ, та їздив на автомобілі.
У зв`язку з чим, під час зупинки ТЗ, водієм якого був ОСОБА_5 , працівниками УПН було викликано групу СОГ, де слідчим СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 , було проведено огляд місця події під час якого було виявлено та вилучено, наступне:
-транспортний засіб ВАЗ 2106, д.н.в НОМЕР_1 , в кузові світло - сірого кольору;
-технічний паспорт на імя ОСОБА_9 ;
-ключі від автомобілю ВАЗ 2106 д.н. в НОМЕР_1 .
На стадії досудового розслідування виникла необхідність забезпечення арешту та вилучення транспортного засобу ВАЗ 2106, д.н. в НОМЕР_1 , в кузові світло - сірого кольору; технічного паспорту на імя ОСОБА_9 ; ключів від автомобілю ВАЗ 2106 д.н. в НОМЕР_1 , з метою з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, забезпечення збереження речових доказів, а також спеціальної конфіскації.
Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000369 від 20 березня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

Як вбачається з клопотання про накладення арешту, слідчий посилається на те, що вказане у клопотанні майно, має доказове значення у кримінальному провадженні, а відтак, з метою його збереження, виникла необхідність у накладенні арешту на дане майно .

Положенням ст.131 КПК України передбачено, що арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч.ч. 3, 5 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з положеннями статті 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що кримінальне провадження порушено за фактом невиконання ОСОБА_5 судового рішення, правова кваліфікація кримінального правопорушення ч. 1 ст. 382 Кримінального кодексу України.

Орган досудового розслідування посилається у клопотанні на те, що автомобіль і ключі від нього разом з технічним паспортом слід арештувати з метою з`ясування причин систематичного невиконання судового рішення.

Однак, у клопотанні жодним чином не обґрунтовано і не доведено чи відіграє технічний паспорт, автомобіль і ключі від нього роль речових доказів, а саме, - є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Суд не вбачає підстав для накладення арешту на вилучені в ході огляду транспортний засіб ВАЗ 2106, д.н.в НОМЕР_1 , в кузові світло - сірого кольору; технічний паспорт на імя ОСОБА_9 ; ключі від автомобілю ВАЗ 2106 д.н. в НОМЕР_1 , так як вказане майно не відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, та не є речовим доказом у кримінальному провадженні, порушеному за фактом невиконання ОСОБА_5 судового рішення.

Доводів щодо накладення арешту з метою спеціальної конфіскації у порядку ст. 96-1 КПК України, з огляду на те, що покарання за ч. 1 ст. 382 КК України передбачає основне покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, клопотання також не містить.

Тому, слідчий суддя приходить до висновку, що на даному етапі досудового розслідування у кримінальному провадження, кваліфікованому за ч. 1 ст. 382 КК України (умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню), органом досудового розслідування не доведено, що вилучений автомобіль та ключ від нього, відіграють роль речових доказів у кримінальному провадженні, а його утримання забезпечить їх збереження з метою уникнення відчуження, знищення та приховання майна.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Крім того, ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Разом з тим, згідно зі ст. 7, 16 КПК України, загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Аналізуючи вищенаведені обставини, суддя слідчий приходить до висновку про те, що з клопотання слідчого та доданих до нього матеріалів не вбачається достатніх підстав що обґрунтовували б достатньою мірою необхідність накладення арешту на відповідне майно.

Керуючись ст.ст. 107, 110, 131, 132, 170-173, 369-372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 , про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000369 від 20 березня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України - відмовити.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1