Справа № 296/2482/21
УХВАЛА
Іменем України

26 березня 2021 року м.Житомир

Слідчий суддя Корольовського районного суду міста Житомира ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

слідчої ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі клопотання старшого слідчого СВ Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 про надання дозволу на примусове відібрання біологічних зразків у підозрюваного ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні №0000202 від 25.06.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий СВ Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді із клопотанням про надання дозволу на примусове відібрання біологічних зразків - зразків букального епітелію у ОСОБА_4 для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи.

В обґрунтування поданого клопотання вказала, що слідчим управлінням ГУНП в Житомирській здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000202 від 25.06.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

У ході досудового розслідування встановлено, що 28.05.2019 працівниками поліції по вул.Чуднівській в м.Бердичів, Житомирської області було зупинено автомобіль марки «Шевроле Круз» д.н.з. НОМЕР_1 , водій якого ОСОБА_5 та його пасажир ОСОБА_4 підозріло себе поводили. Під час огляду вказаного авто та прилеглої ділянки біля нього, було виявлено наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон, масою 8,02757 грам, що є великим розміром, який 27.05.2019 року ОСОБА_6 знаходячись на автозаправній станції «Шел», що в м. Житомирі, незаконно збула ОСОБА_4 та який 28.05.2019 року було вилучено працівниками поліції.

Вказані обставини наразі кваліфіковані досудовим розслідуванням за ч.2 ст.307 КК України та підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

Під час досудового розслідування проведено ОМП на території Житомирської області, у ході яких виявлено та вилучено ряд речових доказів. Під час ОМП було проведено змиви з упакування виявленої та вилученої подрібненої рослинної маси та кристалічної речовини білого кольору. З метою проведення в рамках вказаного кримінального провадження ряду судових генетично-молекулярних експертиз, виникла необхідність у відібранні біологічних зразків у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Прокурором у кримінальному провадженні винесено постанову про відібрання біологічних зразків для експертизи букального епітелію у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У ході досудового розслідування ОСОБА_4 , відповідно до ст. 241 КПК України, пред`явлено постанову прокурора та запропоновано надати біологічні зразки, однак останній від добровільного надання біологічних зразків буквального епітелію відмовився.

Висновки судових генетично-молекулярних експертиз можуть мати суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному проваджені № 0000202 від 25.06.2019, та які б можна було використати у зазначеному кримінальному провадженні як доказ, який іншим способом не можливо отримати, у зв`язку з чим у слідства виникла необхідність відібрання біологічних зразків у ОСОБА_4 - примусово.

Слідча в судовому засіданні клопотання підтримала та просила задовольнити з підстав викладених в ньому.

Приписами ст. 245 КПК України врегульовано питання, що стосується отримання зразків для експертизи.

Згідно ч.2 ст.245 КПК України порядок відібрання зразків з речей і документів встановлюється згідно з положеннями про тимчасовий доступ до речей і документів (статті 160-166 цього Кодексу).

Вимоги до змісту клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів визначені ч.2 ст.160 КПК України.

Так, у клопотанні зазначаються: 1) короткий виклад обставин кримінального правопорушення, у зв`язку з яким подається клопотання; 2) правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 3) речі і документи, тимчасовий доступ до яких планується отримати; 4) підстави вважати, що речі і документи перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи; 5) значення речей і документів для встановлення обставин у кримінальному провадженні; 6) можливість використання як доказів відомостей, що містяться в речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів, у випадку подання клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю; 7) обґрунтування необхідності вилучення речей і оригіналів або копій документів, якщо відповідне питання порушується стороною кримінального провадження.

Разом з тим, в клопотанні не зазначено процесуального статусу особи. В порушення наведеної вище норми слідчим не обґрунтовано можливість використання як доказів зразків букального епітелію ОСОБА_4 та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих зразків. В клопотанні наведені загальні фрази про можливість використання зразків як доказів, без конкретизації.

Правовою підставою для відібрання зразків букального епітелію підозрюваного слідчий зазначає ст.245 КПК України.

Вказаною статтею врегульовано питання отримання зразків для експертизи, зокрема, відбирання біологічних зразків у особи.

Так, відповідно до ч.3 ст.245 КПК України у разі відмови особи добровільно надати біологічні зразки слідчий суддя, суд за клопотанням сторони кримінального провадження, що розглядається в порядку, передбаченому статтями 160-166 цього Кодексу, має право дозволити слідчому, прокурору (або зобов`язати їх, якщо клопотання було подано стороною захисту) здійснити відбирання біологічних зразків примусово.

Аналіз наведеної норми свідчить про можливість відібрання саме біологічних зразків у особи.

Разом з тим, чинний КПК України не містить визначень, що є об`єктом біологічних зразків особи, а також чіткого механізму (послідовності дій, складу осіб, способу) їх відібрання.

Як визначено ч.ч.1, 2 ст.8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 23.04.2003р. у справі «Полторацький проти України» вказав, що вираз «згідно із законом» насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинна передбачати його наслідки для себе, а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права.

У рішенні від 23.06.1995р. у справі «Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства» Європейський суд з прав людини вказав: під терміном «закон» слід розуміти як норми, встановлені писаним правом, так і правила, що сформувалися у прецедентному праві. Закон має відповідати якісним вимогам, насамперед, вимогам «доступності» та «передбачуваності». Суд зазначає, що «закон» повинен бути належним чином доступним: громадяни повинен мати змогу отримати адекватну інформацію за обставин застосування правових норм у конкретному випадку. Крім того, норма не може розглядатися як «закон» , якщо вона не сформульовано з достатньою чіткістю, щоб громадянин міг регулювати свою поведінку. Громадянин повинен мати можливість у разі необхідності за належної правової допомоги - передбачати, наскільки це розумно за конкретних обставин, наслідки, до яких може призвести певна дія.

Насамперед, суд повинен розглянути чи було втручання здійснене «відповідно до закону». Цей вираз, по-перше, вимагає, щоб відповідний захід мав певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинна бути здатна передбачити його наслідки для себе, а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права (рішення у справах «Круслен проти Франції та «Ювіг проти Франції»).

Разом з тим в клопотанні відсутнє посилання на законодавчо закріплений спосіб (процедуру) примусового відібрання біологічних зразків, на необхідність чого вказує ЄСПЛ в рішенні, в т.ч. на яке посилається сама слідча. При цьому положення ст.241 та ст.245 КПК України не визначають чіткого порядку примусового відібрання саме біологічних зразків, а вказують на процедуру розгляду клопотання, зокрема що таке клопотання розглядається в порядку встановленому статтями 160-166 КПК України.

Враховуючи, що чинним КПК України чітко не передбачено процедури примусового відібрання біологічних зразків, слідчим не запропоновано зрозумілого механізму примусового відібрання біологічних зразків, вбачається відсутність правових підстав для відповідного втручання у права особи, а тому слід дійти до висновку, що клопотання задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 160-166, 241, 245, 309 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя Корольовського районного суду міста Житомира

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове відібрання біологічних зразків у підозрюваного ОСОБА_4 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її складання та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1