Провадження №1-кс/522/4322/21
УХВАЛА
07 травня 2021 року м. Одеса
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Приморського районного суду м. Одеси клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Одеській області підполковника юстиції ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000190 від 17.10.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України,
ВСТАНОВИВ:
До Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Одеській області підполковника юстиції ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000190 від 17.10.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України.
Зазначене клопотання обґрунтовано тим, що слідчим відділом Управління Служби безпеки України в Одеській області провадиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000190 від 17.10.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що у ході проведення досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні встановлено, що у період з травня 2014 року невстановлені особи з числа мешканців м. Одеси та Одеської області, виїхали у різний час з м. Одеси та Одеської області на територію Луганської та Донецької областей, яка тимчасово контролюються терористичними організаціями "Луганська народна республіка" та "Донецька народна республіка".
Перебуваючи на тимчасово неконтрольованій Україною території Луганської та Донецької областей, невстановлені особи з числа мешканців м. Одеси та Одеської області вступили до лав терористичних організацій "ЛНР" та "ДНР" з метою збройного протистояння регулярним силам ООС на сході України.
Відповідно до абзацу 19 статті 1 Закону України "Про боротьбу з тероризмом" (далі Закон) терористичною організацією визнається стійке об`єднання трьох і більше осіб, яке створене з метою здійснення терористичної діяльності, у межах якого здійснено розподіл функцій, встановлено певні правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів. Організація згідно зазначеного абзацу визнається терористичною, якщо хоч один з її структурних підрозділів здійснює терористичну діяльність з відома хоча б одного з керівників (керівних органів) усієї організації.
При цьому, терористична діяльність відповідно до статті 1 Закону охоплює: планування, організацію, підготовку та реалізацію терористичних актів; підбурювання до вчинення терористичних актів, насильства над фізичними особами або організаціями, знищення матеріальних об`єктів у терористичних цілях; організацію незаконних збройних формувань, злочинних угруповань (злочинних організацій), організованих злочинних груп для вчинення терористичних актів, так само як і участь у таких актах; вербування, озброєння, підготовку та використання терористів; пропаганду і поширення ідеології тероризму; фінансування та інше сприяння тероризму.
Заявою Верховної Ради України "Про відсіч збройної агресії Російської Федерації та подолання її наслідків", схваленою постановою Верховної Ради України від 21.04.2015 №337-VIII, "ДНР" та "ЛНР" визначено терористичними організаціями.
На виконання доручення слідчого про проведення слідчих (розшукових) дій у рамках вказаного кримінального провадження з ГВ ЗНД УСБУ в Одеській області отримані відомості про осіб, яким можуть бути відомі обставини вчинення невстановленими особами злочину, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України та які підлягають доказуванню, в тому числі відомості про установчі дані (ПІБ, дата народження, місце проживання) жителів міста Одеси та Одеської області, що сприяють діяльності терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР». Відповідно до матеріалів виконаного доручення встановлено, що такою особою є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Республіки Білорусь, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , використовує телефони з номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 .
29.04.2021 старшим слідчим в ОВС слідчого відділу Управління СБ України в Одеській області ОСОБА_3 на підставі ч. 2 ст. 234 КПК України, а саме на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_6 від 26.04.2021 (справа № 522/18332/19, провадження № 1-кс/522/3979/21), з виконанням положень ст. 236 КПК України, був проведений обшук у квартирі АДРЕСА_2 , за місцем фактичного проживання громадянина ОСОБА_7 , в ході якого виявлено та вилучено:

- системний блок у корпусі чорного кольору марки «Gresso» серійний номер DSC7505BM50NP00026;

- аркуш паперу формату А4, що містить печатний текст щодо подій 2 травня 2019 року;

- ноутбук торгівельної марки «Lenovo» серійний номер: 020 та зарядний пристрій до нього;

- носій - зберігач інформації у корпусі чорного кольору «Verbatim», серійний номер 00121.

Вищевказані речі, вилучені під час обшуку відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України, вважаються тимчасово вилученим майном.

На підставі викладеного, з метою забезпечення збереження вилучених у кримінальному провадженні предметів, які за обставинами кримінального провадження, після проведення детального огляду та дослідження буде визнано речовими доказами, а також забезпечення можливої конфіскації майна за вироком суду, слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна.

Слідчий у судове зсідання не з`явився, надав до суду клопотання про проведення судового засідання за його відсутності, вимоги клопотання підтримав.
Відповідно до ч. 2 ст. 172 КК України, слідчий просить розглядати клопотання про арешт майна без виклику особи, яка є його власником, з метою забезпечення арешту майна.
Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 172 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе розглянути клопотання без участі власника майна та слідчого.
Враховуючи неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалося, що відповідає положенням ч. 4 ст. 107 КПК України.
Вивчивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Вилучені предмети, відповідно до ст. 98 ч. 1 КПК України, містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку необхідності збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що вказане майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Вимоги ч. 2 ст. 171 КПК України передбачають вичерпний перелік відомостей, які повинні бути зазначені у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна, а саме: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.
Обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, слідчий не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні щодо накладення арешту на майно.
З урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, вважаю, що досягнення цілей і мети досудового розслідування по даному кримінальному провадженню, не може бути компенсоване таким підходом органу досудового розслідування щодо невмотивованого ініціювання питання про накладення арешту на майно, яке зазначене в клопотанні слідчого.
Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.
До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.
Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним.
Слідчим суддею було встановлено, що в провадженні слідчого відділу Управління СБ України в Одеській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000190 від 17.10.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України.
В рамках вказаного кримінального провадження,29.04.2021 старшим слідчим в ОВС слідчого відділу Управління СБ України в Одеській області ОСОБА_3 на підставі ч. 2 ст. 234 КПК України, а саме на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_6 від 26.04.2021 (справа № 522/18332/19, провадження № 1-кс/522/3979/21), з виконанням положень ст. 236 КПК України, був проведений обшук у квартирі АДРЕСА_2 , за місцем фактичного проживання громадянина ОСОБА_7 , в ході якого виявлено та вилучено:

- системний блок у корпусі чорного кольору марки «Gresso» серійний номер DSC7505BM50NP00026;

- аркуш паперу формату А4, що містить печатний текст щодо подій 2 травня 2019 року;

- ноутбук торгівельної марки «Lenovo» серійний номер: 020 та зарядний пристрій до нього;

- носій - зберігач інформації у корпусі чорного кольору «Verbatim», серійний номер 00121.

В рамках вказаного кримінального провадження жодній особі не повідомлено про підозру, відсутній цивільний позов, на даний час немає підстав накладати арешт на вилучені предмети, речі, та документи.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , в рамках вказаного вище кримінального провадження не має статусу ні потерпілого, ні підозрюваного, а є третьою особою.
Слідчим в клопотанні не вказано, яке доказове значення має вилучене майно, постанова про визнання його речовим доказам відсутня.
Окрім цього, з клопотанням про арешт майна третьої особи мав право звернутись тільки прокурор, оскільки згідно з ч.ч. 1-3 ст. 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи. Третьою особою, щодо майна вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, має права і обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються арешту майна.
Водночас, слідчим суддею встановлено, що у вказаному провадженні з клопотанням про арешт майна до суду звернувся слідчий, а не прокурор, як того вимагає ст. 64-2 КПК України, тобто особа, яка не наділена повноваженням щодо таких процесуальних дій.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Аналіз вище зазначених норм закону свідчить, що Кримінальним процесуальним кодексом України чітко передбачені підстави для застосування такого виду забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.
За таких обставин, вимоги клопотання слідчого щодо накладення арешту на майно, слід визнати необґрунтованими, клопотання визнати таким, котре подане з порушенням процедури, передбаченої ч. 5 ст. 171 КПК України.
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Одеській області підполковника юстиції ОСОБА_3 , оскільки слідчий в своєму клопотанні недостатньо обґрунтував підстави для накладення арешту на зазначене майно та застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до порушення прав власника вказаного майна.
Керуючись ст.ст. 7, 8, 9, 26, 98, 167-173, 369-372 КПК України,
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Одеській області підполковника юстиції ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000190 від 17.10.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, відмовити.
Майно, вилучене під час проведення 29.04.2021 року обшукуу квартирі АДРЕСА_2 , за місцем фактичного проживання ОСОБА_5 , повернути власнику.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.
Виконання ухвали покласти на старшого слідчого в ОВС слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Одеській області підполковника юстиції ОСОБА_3 або інших слідчих з групи у кримінальному провадженні№0000190 від 17.10.2019 року.
Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Одеського апеляційного суду на протязі 5 (п`яти) днів.

Слідчий суддя ОСОБА_1