Справа № 459/1775/21
У Х В А Л А

судового засідання

01.07.2021 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокаль кримінальне провадження №0000227 про обвинувачення ОСОБА_5 за ч.4 ст.296, ч.1 ст.345, ч.1 ст.263 КК України,

в с т а н о в и в:

У провадженні суду перебуває дане кримінальне провадження.

Прокурор подав клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке мотивоване тим, що останній може переховуватися від суду з огляду на тяжкість інкримінованих йому кримінальних правопорушень, незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення, так як не має постійного місця праці та міцних соціальних зв`язків

Захисник подав клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою. На обґрунтування клопотання зазначив, що на даний час відпала необхідність в подальшому продовження тримання обвинуваченого під вартою, оскільки свідки вже були допитані під час досудового розслідування та вони не виявили побоювання обвинуваченого. Останній не створював жодних перешкод в розслідуванні кримінального провадження, є несудимим.

Вислухавши сторони, суд дійшов наступного висновку.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень (злочинів).

Судом не встановлено, що обвинувачений має сталий матеріальний дохід.

Оскільки обвинуваченому інкриміновано вчинення кримінальних правопорушень, в тому числі тяжких, йому загрожує безальтернативне покарання, в разі визнання його винним у виді позбавлення волі на строк до 7 років.

Крім того, суд враховує, що ОСОБА_7 є особою молодого віку та на даний час ніде не працює, не має сталого доходу.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Згідно правової позиції Європейського суду у справі "Марченко проти України", при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернатиних) запобіжних заходів.

Так, ОСОБА_5 проживає разом з батьками та сестрою, що свідчить про наявність у нього соціальних зв`язків, немає незнятої або непогашеної судимості.

Суд також враховує зазначені захисником обставини та позиції потерпілого ОСОБА_4 , який покликався на розсуд суду щодо доцільності подальшого тримання обвинуваченого під вартою та потерпілого ОСОБА_8 , який висловився про відсутність будь-яких претензій до обвинуваченого.

Судом не встановлено обставин, які свідчать про створення перешкод зі сторони обвинуваченого щодо досудового розслідування даного кримінального провадження.

В свою чергу, покликаючись на наявність ризиків, визначених ст.177 КПК України, прокурор не надав суду жодних доказів існування таких, окрім формального їх викладу в клопотанні.

З огляду на наведене, суд на даний час не вбачає об`єктивного існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого.

За таких підстав, обвинуваченому слід обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту, який буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, оскільки продовження строку утримання під вартою суперечитиме вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та з врахуванням презумпції невинуватості, порушуватиме принцип поваги до особистої свободи ОСОБА_5 .

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.181, 183, 199, 331 КПК України, суд

у х в а л и в:

В задоволенні клопотання прокурора відмовити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 наступні обов`язки:

1. заборонити цілодобово залишати житло, за адресою: АДРЕСА_1 , за винятком часу, необхідного для прибуття до суду на розгляд кримінального провадження або роботи;

2. повідомляти прокурора та суд про зміну місця проживання або роботи;

3. прибувати на першу вимогу до суду.

Строк дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту та покладених обов`язків визначити до 29.08.2021р. включно.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її проголошення.

Контроль за виконанням ухвали покладається на прокурора ОСОБА_3 .

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає. Заперечення до неї можуть бути включені до апеляційної скарги на вирок.

Головуючий: ОСОБА_1