КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

20 липня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0001080 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 26 квітня 2021 рокущодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, раніше неодноразово судимого, востаннє 21.09.2020 року вироком Святошинського районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді арешту строком на 6 місяців, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185; ч. 2 ст. 185 КК України,
за участю сторін провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_6
та обвинуваченого ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и л а:

Згідно з вироком Дарницького районного суду м. Києва від 26 квітня 2021 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185; ч. 2 ст. 185 КК України, та засуджено до покарання:

за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців;

за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

Згідно вимог ст. 70 КК України. за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_5 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців.

На підставі ст. 71 КК України, з урахуванням вимог ст. 72 КК України, до покарання, призначеного ОСОБА_5 за даним вироком, суд частково приєднав невідбуту ним частину покарання за попереднім вироком Святошинського районного суду м. Києва від 21 вересня 2020 року, та за сукупністю вироків, визначив йому остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 9 місяців.

Цим же вироком судом вирішені питання щодо речових доказів та відшкодування процесуальних витрат.
Як встановлено вироком суду, ОСОБА_5 , 5 квітня 2021 року приблизно о 17 год. 40 хв., знаходячись у приміщенні торгівельної зали супермаркету «Велика Кишеня», що в м. Києві по вул. Вербицького, 18, діючи повторно та таємно, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, викрав із стелажів, належні ТОВ «ФУДКОМ» дві банки червоної ікри «Ж/б ключ Спец Посол» по 120 г кожна, вартістю 181 грн. 44 коп. кожна, а всього заволодів майном на загальну суму 362 грн. 88 коп., та з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Крім того, ОСОБА_5 6 квітня 2021 року приблизно об 11 год. 33 хв., знаходячись у приміщенні торгівельної зали супермаркету «Велика Кишеня», що в м. Києві по вул. Вербицького, 18, діючи повторно та таємно, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, викрав із стелажів, належні ТОВ «ФУДКОМ» дві банки червоної ікри «Ж/б ключ Спец Посол» по 120 г кожна, на загальну суму 362 грн. 88 коп., та дві банки червоної ікри «Ж/б ключ Спец Посол» по 100 г кожна, загальною вартістю 317 грн. 15 коп., а всього заволодів на загальну суму 680 грн. 03 коп.
Вказаний товар ОСОБА_5 поклав у внутрішню кишеню куртки та пройшов повз касу не розрахувавшись, проте злочин не зміг довести до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був зупинений працівниками охорони супермаркету.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Дарницького районного суду м. Києва від 26 квітня 2021 року стосовно ОСОБА_5 , в частині призначено покарання на більш м`яке, співрозмірне його діянням та особі обвинуваченого.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги, апелянт, не оспорюючи обставини кримінального правопорушення, встановлені судом першої інстанції, зазначає про те, що вирок в частині призначеного покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення вчиненого ОСОБА_5 , оскільки за своїм розміром та видом міра покарання є явно несправедливою внаслідок суворості.
На думку апелянта, у зв`язку з тим, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому діянні, повністю визнав вину, свідомо засудив свою поведінку, а також те, що має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, працює, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, відсутність претензій потерпілої сторони до обвинуваченого, вважає достатнім для обвинуваченого є покарання менш суворе в межах санкції статті.

Серед іншого, апелянт звертає увагу також на те, що ОСОБА_5 хворіє хронічним, інфекційним захворюванням, яке потребує постійного лікування, а в умовах перебування в місцях позбавлення волі, він не зможе отримувати належну медичну допомогу, та у розумінні положень ст. 66 КК України, є обставиною, яка пом`якшує покарання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану останнім апеляційну скаргу та просили її задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого та просив залишити її без задоволення, а вирок суду без змін; провівши судові дебати; вислухавши останнє слово обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність виниОСОБА_5 у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, та таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом не досліджувались, оскільки ці обставини ніким, у тому числі обвинуваченим, не оспорювалися.
Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, колегія суддів не вбачає, а тому ці обставини, як і правова кваліфікація дій ОСОБА_5 , не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду лише в межах поданої стороною захисту апеляційної скарги, а саме в межах призначеного обвинуваченому покарання.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції, як прямо зазначено у вироку, врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які відповідно до вимог ст. 12 КК України, відносяться до нетяжких злочинів, обставини вчинення злочинів, їх періодичність, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, належних висновків для себе не зробив та вчинив новий умисний аналогічний злочин; за даними облікової документації на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не працює, а також думку представника потерпілого щодо міри покарання.
Обставиною, що, згідно ст. 66 КК України, пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнав щире каяття, а обставиною, яка, згідно ст. 67 цього Кодексу, обтяжує покарання рецидив злочину.

З урахуванням вищевикладеного, суд визнав необхідним призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 185 КК України, з урахуванням вимог ст. 68 цього Кодексу, оскільки його виправлення, приймаючи до уваги наведені вище обставини, а також стійке небажання останнього стати на шлях виправлення, можливе лише за умови його ізоляції від суспільства.
При цьому, надаючи оцінку доводам захисника про поганий стан здоров`я обвинуваченого, суд першої інстанції у своєму вироку зазначив, що об`єктивних даних, які б свідчили про такий стан здоров`я або його погіршення на даний час та неможливість ОСОБА_5 відбувати покарання в умовах ізоляції від суспільства, суду представлено не було.
Не вбачав суд підстав і для визнання пом`якшуючою покарання обставиною вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих обставин, а саме через «локдаун», оскільки захисником не доведено обєктивний звязок між діями обвинуваченого та запровадженням обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Крім цього, на переконання суду, та обставина, що ОСОБА_5 не тікав, коли його було затримано працівниками охорони та добровільно віддав викрадену ікру, не може свідчити про активне сприяння розкриттю злочину, а тому визнав доводи захисника в цій частині такими, що також не заслуговують на увагу.
Приймаючи до уваги наведені у вироку мотиви призначеного ОСОБА_5 покарання, колегія суддів знаходить їх обґрунтованими та такими, що дозволяють зробити висновок про те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_5 покарання відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі винного, а тому, незважаючи на доводи апеляційної скарги, це покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок суворості.
Посилання захисника в апеляційній скарзі на ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_5 злочинів, його щире каяття, стан здоровя, не можуть свідчити про призначення останньому явно несправедливого за своїм видом чи розміром покарання, оскільки, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, маючи чисельні судимості за аналогічні злочини, ОСОБА_5 жодних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, та, через незначний проміжок часу, знову вчинив повторне таємне викрадення чужого майна і закінчений замах на повторне таємне викрадення чужого майна, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність особи обвинуваченого та неможливість його виправлення без відбування покарання, а також протягом строку близького до мінімального, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 185 КК України.
Виходячи з вищенаведеного, а також вимог, передбачених ст.ст. 50, 65 КК України, в тому числі про те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , не вбачає законних підстав для зміни вироку та пом`якшення призначеного ОСОБА_5 покарання.
За таких обставин, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним вирок Дарницького районного суду м. Києва від 26 квітня 2021 року, ухвалений щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Дарницького районного суду м. Києва від 26 квітня 2021 року, ухвалений щодо ОСОБА_5 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи : 753/7768/21

Номер провадження : 11-кп/824/2948/2021

Категорія: ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185; ч. 2 ст. 185 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_8

Доповідач - суддя ОСОБА_1