Справа № 567/25/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2021 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

з участю

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000330 по обвинуваченню

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Нетішин Хмельницької області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, працюючого складальником меблів в ФОП ОСОБА_7 , проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України

встановив:

22.11.2020 близько 02 год. ОСОБА_6 , перебуваючи на автомобільній дорозі по АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, діючи умисно, реалізуючи свій раптово виниклий умисел, з метою використання транспортного засобу у власних цілях, незаконно заволодів транспортним засобом, який на праві приватної власності належить ОСОБА_4 легковим автомобілем марки Toyota Avensis, реєстраційний номер НОМЕР_1 сірого кольору, номер шасі НОМЕР_2 , який відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №1029 від 26.09.2011 та п.1.10 Правил дорожнього руху України, являється механічним транспортним засобом та вартість якого становить 223552 грн. 03 коп.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України винним себе визнав повністю.

Пояснив, що вночі 22.11.2020 разом з своїм товаришем ОСОБА_8 на його автомобілі їхав в напрямку с.Оженин Острозького району та коли перебували в с.Розваж Острозького району, то їх засліпив зустрічний автомобіль. Після цього вони розвернулись та наздогнавши той автомобіль, перегородили йому дорогу і вийшли з автомобіля, щоб з`ясувати по якій причині водій автомобіля порушує правила дорожнього руху. З автомобіля Toyota Avensis, який вони наздогнали, вийшов водій з яким виник словесний конфлікт, який переріс у бійку.

Зазначив, що після того, в нього раптово виник умисел угнати зазначений автомобіль. Після цього він сів за кермо автомобіля Toyota Avensis та поїхав в напрямку с.Оженин Острозького району, а коли по дорозі зрозумів, що вчиняє невірно, то злякався та вирішив залишити автомобіль на польовій дорозі, що і зробив.

Пояснив, що не мав наміру продати зазначений автомобіль чи розібрати його, а вчинив угон автомобіля під впливом емоцій.

У вчиненому щиро розкаюється, зазначив, що відшкодував для потерпілого заподіяну йому шкоду.

Вина обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України знайшла підтвердження в зібраних на досудовому слідстві та перевірених в судовому засіданні доказах.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні показав, що проживає в с.Оженин Острозького району Рівненської області та має у власності автомобіль марки Toyota Avensis, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 .

Пояснив, що вночі 22.11.2020 разом зі своїм товаришем їхав в м.Острог Рівненської області і в с.Розваж розминався з якимось автомобілем та коли об`їжджав нерівне дорожнє покриття, то випадково увімкнув дальнє світло фар свого автомобіля. Через деякий час його наздогнав той автомобіль, вони зупинились та особи, які перебували в тому автомобіля стали пред`являти йому претензії з приводу того, що він їх засліпив із-за чого виникла суперечка, яка переросла в бійку.

В подальшому, коли він прийшов в себе, то побачив, що біля нього немає як того автомобіля, якого він засліпив, так і його автомобіля.

Пояснив, що на момент угону його автомобіля на ньому були наявні пошкодження автомобіля. З висунутим ОСОБА_6 обвинуваченням по ч.2 ст.289 КК України він згідний, в тому числі в частині вартості автомобіля.

Одночасно зазначив, що вказаний автомобіль Toyota Avensis він придбав рік тому за 7400 доларів США, що орієнтовно становить 200000 грн. і на даний час вартість його автомобіля суттєво не змінилась.

Зазначив, що з обвинувачем раніше знайомий не був та повідомив, що останній відшкодував йому заподіяну шкоду і будь-яких претензій до нього він не має.

Пояснив, що обвинувачений перед ним вибачився та вважає, що йому слід призначити якнайм`якше покарання.

Згідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення та витягу з ЄРДР вбачається, що Острозьким ВП ГУНП в Рівненській області 22.11.2020 було розпочато досудове розслідування за заявою ОСОБА_4 про те, що в близько 02:00 год. 22.11.2020 ОСОБА_6 незаконно заволодів автомобілем марки Toyota Avensis реєстраційний номер НОМЕР_1 .

З протоколу огляду місця події та ілюстративної таблиці до нього від 22.11.2020 встановлено, що незаконне заволодіння транспортним засобом мало місце в с.Розваж Острозького району та подальший рух автомобіля Toyota Avensis реєстраційний номер НОМЕР_1 мав місце в напрямку сіл Хорів та Оженин Острозького району, що відповідає показанням обвинуваченого, потерпілого та протоколу огляду автомобіля та ілюстративної таблиці до нього від 22.11.2020, з якого встановлено, що зазначений автомобіль було виявлено біля с.Стадники Острозького району.

В судовому засіданні з протоколу огляду встановлено, що під час огляду автомобіля, який було проведено 22.11.2020, було виявлено та вилучено сліди пальців рук, які відповідно до висновку експерта №СЕ-19/118-20/11173-ТР/1.3-410 від 17.12.2020 залишені великим пальцем правої руки та середнім пальцем лівої руки ОСОБА_4 , а також великим пальцем правої руки та великим пальцем лівої руки ОСОБА_6 .

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту" №14 від 23.12.2005 року, незаконне заволодіння транспортним засобом - це умисне, протиправне вилучення його з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі шляхом запуску двигуна, буксирування, завантажування на інший транспортний засіб тощо. Таке заволодіння може бути вчинене таємно або відкрито, шляхом обману чи зловживання довірою, із застосуванням насильства або погроз.

Оцінивши зазначені докази в сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про те, що 22.11.2020 близько 02 год. ОСОБА_6 , перебуваючи на автомобільній дорозі по АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, діючи умисно та реалізуючи свій раптово виниклий умисел, з метою використання транспортного засобу у власних цілях, незаконно заволодів транспортним засобом, який на праві приватної власності належить ОСОБА_4 легковим автомобілем марки Toyota Avensis, реєстраційний номер НОМЕР_1 вартістю 223552 грн. 03 коп., а отже вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.289 КК України.

При цьому, суд виходить і з того, що згідно висновку експерта №СЕ-19/118-20/11176-АВ/3.3Т-251 від 15.12.2020 встановлено, що ринкова вартість автомобіля Toyota Avensis, реєстраційний номер НОМЕР_1 станом на 22.11.2020 з врахуванням його технічного стану становила 223552 грн. 03 коп., а тому саме за частиною другою статті 289 КК України слід кваліфікувати дії ОСОБА_6 .

При цьому, суд вважає, що з обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення слід виключити корисливий мотив, оскільки такий жодними доказами не підтверджений.

Враховуючи, що показання потерпілого та обвинуваченого та інші докази не містять суперечностей, не викликають сумнівів у їх достовірності, досліджені докази, здобуті органом досудового слідства, відповідають встановленим судом обставинам у їх сукупності, тому суд приходить до висновку про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, тобто у незаконному заволодінні транспортним засобом, що завдало значної матеріальної шкоди.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.
Відповідно до ст.65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Виходячи з засади співмірності, призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

При призначені покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином санкція якого передбачає визначений вид покарання - позбавлення волі.
Беручи до уваги особу обвинуваченого, суд враховує, що він по місцю проживання, згідно із характеристикою ДОП СП Нетішинського ВП Славутського ВП ГУНП та довідкою виконавчого комітету Нетішинської міської ради хактеризується виключно позитивно, проживає з батьками, скарг та заяв щодо нього не надходило.

Згідно договору фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 вбачається, що ОСОБА_6 працевлаштований складальником меблів у вказаного підприємця, де за місцем роботи характеризується також позитивно.

Згідно вимоги ДІАП Національної поліції встановлено, що ОСОБА_6 раніше не судимий.
Відповідно до змісту досудової доповіді, складеної Славутським міськрайонним відділом філії Державної установи «Центр пробації» у Хмельницькій області вбачається, що ОСОБА_6 характеризується позитивно, відносини з особами з протиправною поведінкою не підтримує. З врахуванням інформації, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства, орган пробації вважає, що виправлення особи обвинуваченого можливе без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк.

Відповідно до статті 66 КК України, суд враховує, що обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також добровільне відшкодування завданої шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , відповідно до ст.67 КК України, не встановлено.
Визначені у статті 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно з вимогами ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд, зваживши всі обставини кримінального провадження, враховує, що ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин. Разом з тим, з огляду на обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, та врахувавши дані про особу винного, який раніше не судимий, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, є особою молодого віку, визнав свою провину, вибачився перед потерпілим, відшкодував завдану шкоду, а також взявши до уваги думку потерпілого, який просить не позбавляти його волі, його щире каяття обвинуваченого, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства та на підставі ст.75 КК України вважає доцільним звільнити його від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 роки, який є достатнім для того, щоб засуджений в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення.
Дане покарання відповідає вимогам ст.50, 65 КК України є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Одночасно суд враховує, що наявність інкримінованого ОСОБА_6 корисливого мотиву вчинення злочину не доведена в судовому засіданні, оскільки будь-яких доказів наявності такого мотиву у обвинуваченого в судовому засіданні не здобуто, а тому з врахуванням вимог ст.59 КК України, згідно якої конфіскація майна може бути призначена за умови, якщо вчинений злочин (тяжкий чи особливо тяжкий) є корисливим, суд не вважає за доцільне призначати ОСОБА_6 покарання з конфіскацією належного йому майна, визначене санкцією ч.2 ст.289 КК України.

При цьому, суд враховує і вимоги ст.77 КК України, якими визначено, що лише у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

При цьому, при призначенні покарання, суд врахував обставини, які його пом`якшують, однак, оскільки ці обставини не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, то суд вважає за неможливе призначити покарання обвинуваченому із застосування ст.69 КК України.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався та суд не вбачає підстав для його обрання.

При вирішенні питання про відшкодування процесуальних витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1, 2 ст.122 КПК України, витрати, пов`язані із залученням експертів, несе сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про залучення експерта. Залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Згідно ч.2 ст.122 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що витрати на залучення експертів та проведення судових експертиз по даному кримінальному провадженню складають 3269 грн., а відтак, суд приходить до висновку про наявність фактичних та правових підстав для стягнення з ОСОБА_6 витрат, пов`язаних з проведенням експертиз.

Вжиті під час досудового розслідування заходи забезпечення кримінального провадження відповідно до ухвали слідчого судді Острозького районного суду від 24.11.2020, а саме арешт автомобіля марки Toyota Avensis, реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтва про його реєстрацію підлягають скасуванню відповідно до вимог ч.4 ст.174 КПК України, а вказаний транспортний засіб та свідоцтво про його реєстрацію, які є речовими доказами, підлягають поверненню законному власнику.

Керуючись статтями 118, 124, 349, 368, 369, 370, 374 КПК України, суд

засудив:
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації усього належного йому на праві власності майна.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 роки.

Покласти на ОСОБА_6 , відповідно до п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в розмірі 3269 гривень.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Острозького районного суду Рівненської області від 24.11.2020, а саме арешт автомобіля марки «TOYOTA AVENSIS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , сірого кольору, номер шасі НОМЕР_2 , 2007 року випуску та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

Речові докази у кримінальному провадженні - автомобіль марки «TOYOTA AVENSIS», реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 після вступу вироку в законну силу повернути власнику ОСОБА_4 , мобільний телефон марки Samsung A50, сумку коричневого кольору та лазерну рулетку вважати повернутими ОСОБА_4 , 4 пальців рук, переупаковані в сейф-пакет №2786117 та дактилокарти на ім`я ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , переупаковані в сейф-пакет №2786118, які зберігаються в камері схову ВП №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області після набрання вироком законної сили знищити.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_1