Номер провадження: 11-кп/813/934/21
Номер справи місцевого суду: 496/4722/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Біляївського районного суду Одеської області від 30 листопада 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000150 від 22 лютого 2018 року, відносно

ОСОБА_10 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Градениці Біляївського району Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, який не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 17.06.2014 року Київським районним судом м. Одеса, за ч.2 ст. 185 КК України, до 1 року позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75,76 КК України 1 рік іспитового строку;
- 30.04.2015 року Ленінським районним судом м. Миколаєва, за ч.2 ст. 185, ст. 71 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі;
- 17.06.2015 року Заводським районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст. 186, ч.1 ст. 187, ч.1 ст. 70, ч.4 ст. 70 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі;
- 20.08.2015 року вироком Апеляційного суду Одеської області від 17.06.2015 року змінено, рахувати засудженим по ч.2 ст. 186 ч.1, ст. 187, ч.1, ст. 70, ч.4 ст. 70 КК України на 4 роки 1 місяць позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України з урахуванням вироку Київського районного суду м. Одеси від 17.06.2014 року та остаточно призначено покарання у вигляді 4 роки 6 місяців позбавлення волі;
- 11.12.2015 року Центральним районним судом м. Миколаїв за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186, ч.1, ст. 70, ч.4 ст.70 КК України до 4 років 8 місяців позбавлення волі;
- 12.01.2017 року ухвалою Казанського районного суду м. Миколаєва звільнений, не відбутий строк 2 роки 1 місяць, 16 днів замінено на виправні роботи з утриманням 10% з заробітної плати;
- 20.08.2018 року ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси, звільнений від відбування покарання у виді виправних робіт умовно-достроково на підставі ч. 3 ст. 81 КК України,

обвинуваченого у вчиненнікримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,
ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених
обставин судом 1-ої інстанції

Вироком Біляївського районного суду Одеської області від 30 листопада 2020 року ОСОБА_10 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та йому призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 71,72 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Апеляційного суду Одеської області від 17.06.2015 року та остаточно визначено ОСОБА_10 покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки 4 місяці. На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_10 був звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік та на нього покладені обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Іспитовий строк ОСОБА_10 визначено відраховувати з 30 листопада 2020 року.

Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами у кримінальному провадженні.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди 195070,27 грн.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (ідентифікаційний номер 20782312) на користь ОСОБА_7 відшкодування шкоди заподіяної здоров`ю в розмірі 98594,76 грн. та відшкодування шкоди, пов`язаної зі стійкою втратою працездатності в розмірі 67014 грн.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (ідентифікаційний номер 20782312) на користь ОСОБА_7 відшкодування моральної шкоди у розмірі 4929,73 грн.

Цивільний позов цивільного позивача ОСОБА_11 до ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином залишено без розгляду.

Оскарженим вироком встановлено, що 21 лютого 2018 року, приблизно о 22 годині 20 хвилин, ОСОБА_10 на відстані 610 м від вул. Чкалова с. Іллінка Біляївського району Одеської області автодороги «Одеса - Іванівка», керуючи технічно справним автомобілем «Toyota Corolla», державний номерний знак НОМЕР_1 , та рухаючись зі сторони с. Іллінка Біляївського району Одеської області у напрямку м. Одеса, на прямій ділянці дороги, не був уважним, не вибрав безпечної швидкості руху, не контролюючи в повному обсязі рух транспортного засобу, не дотримуючись необхідного бічного інтервалу до середини проїзної частини, не впорався з керуванням автомобіля, в результаті чого допустив виїзд в подальшому керованого ним автомобіля «Toyota Corolla», державний номерний знак НОМЕР_1 на полосу зустрічного руху, в результаті чого допустив зіткнення передньою лівою частиною керованого ним автомобіля з передньою лівою частиною автомобіля «ВАЗ2101», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 , який рухався у зустрічному напрямку в своїй смузі руху. В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «ВАЗ2101», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження, а саме: закриту черепно-мозкова травму у формі струсу головного мозку, забій та садна м`яких тканин лобної ділянки голови та обличчя, закрита травма грудної клітини, закритий перелом нижньої третини лівої ліктьової кістки зі зміщенням уламків, осколковий подвійний перелом обох кісточок лівої гомілки зі зміщенням уламків, закритий перелом кубовидної кістки лівої стопи, закритий перелом основи нігтьової фаланги першого пальця лівої стопи, рвана ран середньої третини лівої гомілки. Виявлені ушкодження могли бути спричиненні дією тупих твердих предметів, в салоні автомобіля, в результаті дорожньо-транспортної пригоди 21.02.2018 року. Виявлені ушкодження спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад трьох тижнів (більше 21 день) та відносяться до середньої тяжкості. Дослідженням слідів пошкоджень на проїзній частині та на автомобілі «Toyota Corolla», державний номерний знак НОМЕР_1 і автомобілі «ВАЗ2101», державний номерний знак НОМЕР_2 від 25.05.2018 року №18-1162 в умовах даної пригоди первинний контакт мав місце передньою лівою частиною автомобіля «Toyota Corolla», державний номерний знак НОМЕР_1 із передньою лівою частиною автомобіля ВАЗ-2101 державний номерний знак НОМЕР_2 при куті між повздовжніми висями автомобілів близько 165+5 градусів (відлічується від повздовжньої вісі автомобіля «Toyota Corolla» до повздовжньої вісі автомобіля «ВАЗ-2101» проти годинникової стрілки). В умовах даної пригоди автомобіль «Toyota Corolla», державний номерний знак НОМЕР_1 і автомобіль «ВАЗ-2101» державний номерний знак НОМЕР_2 перебували в русі, а відповідно автомобіль «ВАЗ-2101» державний номерний знак НОМЕР_2 рухався у зустрічному напрямку та зліва направо, відносно напрямку руху автомобіля «Toyota Corolla», державний номерний знак НОМЕР_1 , а автомобіль «Toyota Corolla», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався у зустрічному напрямку і зліва направо, відносно напрямку руху автомобіля «ВАЗ-2101» державний номерний знак НОМЕР_3 . В умовах даної пригоди встановити місце зіткнення автомобіля «Toyota Corolla», державний номерний знак НОМЕР_4 і автомобіля «ВАЗ-2101» державний номерний знак НОМЕР_3 на проїзній частині, у вигляді геометричної точки, не виявилось можливим, а відповідно і розташування транспортних засобів на проїзній частині дороги в момент зіткнення, однак можна стверджувати, що місце зіткнення транспортних засобів мало місце на проїзній частині автодороги Р-71 «Одеса-Іванівка» на смузі руху автомобіля «ВАЗ-2101» державний номерний знак НОМЕР_5 , в місці початку розташування пошкоджень асфальтобетонного покриття та осипу ґрунту. Отже, обвинувачений ОСОБА_10 , який керував автомобілем «Toyota Corolla», державний номерний знак НОМЕР_1 порушив наступні пункти ПДР: п.1.5 «дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»; п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; п.10.1 «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»; п. 12.1. «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»; п. 12.3. «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»; п. 13.1 «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу»; п. 13.3. «Під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху».

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи доведеність вини, кваліфікацію його дій та призначене покарання, просив скасувати оскаржений вирок суду в частині стягнення з нього на користь потерпілого ОСОБА_7 відшкодування моральної шкоди у розмірі 195 070,27 гривень.

Перед початком апеляційного розгляду ОСОБА_10 змінив вимоги апеляційної скарги та просив вирок Біляївського районного суду Одеської області від 30 листопада 2020 року скасувати, кримінальне провадження відносно нього закрити на підставі п.2) ч.1 ст.49 КК України.

Крім того, ОСОБА_10 просив залишити без розгляду цивільний позов прокурора Іллічівської місцевої прокуратури, поданого в інтересах держави в особі Комунальної установи «Одеська обласна клінічна лікарня» про стягнення з нього коштів в розмірі 19 004,58 гривень та цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про відшкодування йому моральної шкоди в розмірі 195 070,27 гривень.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що 21.02.2021 року минуло три роки з дня вчинення ним кримінального правопорушення.

ОСОБА_10 зазначив, що згідно з санкцією ч.1 ст.286 КК України, в редакції яка діяла на момент вчинення ним кримінального правопорушення, найсуворіше покарання було у виді обмеження волі на строк до трьох років, злочин, передбачений ч.1 ст.286 КК України був злочином невеликої тяжкості, у зв`язку з чим наявні підстави для застосування відносно нього п.2) ч.1 ст.49 КК України.

Представник потерпілого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав заперечення на змінену апеляційну скаргу обвинуваченого, в яких просив змінену апеляційну скаргу задовольнити частково та змінити оскаржений вирок в частині стягнення відшкодування моральної шкоди, а саме стягнути з обвинуваченого ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_7 відшкодування моральної шкоди в розмірі 115 070,27 гривень.

Також представник потерпілого просив звільнити ОСОБА_10 від призначеного покарання, у зв`язку з закінченням строків давності.

Доводи заперечень обгрунтовані тим, що суд першої інстанції, визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого, не врахував, що ОСОБА_10 уже частково відшкодував потерпілому моральну шкоду в розмірі 80 000 гривень.

За таких обставин, оскільки розмір заподіяної моральної шкоди складає 195 070,27 гривень, з обвинуваченого слід стягнути частину невідшкодованої моральної шкоди у розмірі 115 070,27 гривень.

Позиція учасників апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник ОСОБА_9 підтримали змінену апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Потерпілий ОСОБА_7 та його представник ОСОБА_8 не заперечували проти задоволення апеляційної скарги в частині звільнення ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності, у зв`язку з закінченням строків давності, однак вважали за необхідне вирок суду змінити в частині задоволення цивільного позову потерпілого, з урахуванням відшкодованої частини моральної шкоди.

Прокурор ОСОБА_6 підтримав змінену апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 у повному обсязі.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Частиною 2 ст.285 КПК України передбачено, що особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення.

Відповідно до положень п.1) ч.2 ст.284; ч.4 ст.286; ч.3 ст.288 КПК, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом особа звертається до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання та, у випадку встановлення підстав, передбачених у ст.49 КК, закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.
Відповідно до ч.1 ст.285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Так, п.2 ч.1 ст.49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку за який передбачено покарання у виді обмеження волі, до дня набрання вироком законної сили минуло три роки.
За змістом ст.49 КК України закінчення строків давності є безумовною підставою для звільнення особи від кримінальної відповідальності, якщо вона звернулася до суду з таким клопотанням.
Вироком Біляївського районного суду Одеської області від 30 листопада 2020 року, який не набрав законної сили, ОСОБА_10 визнаний винуватим та засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за яке передбачено покарання в редакції, що діяла на момент вчинення злочину у виді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років, або без такого, що відповідно до положень ст.12 КК України, відноситься до кримінального проступку.

Зазначене кримінальне правопорушення ОСОБА_10 вчинив 21 лютого 2018 року, тобто, станом на час апеляційного розгляду закінчився встановлений п.2) ч.1 ст.49 КК України трирічний строк давності.
Дані про те, що ОСОБА_10 ухилявся від слідства або суду чи вчинив новий нетяжкий, тяжкий чи особливо тяжкий злочин, в матеріалах кримінального провадження відсутні.
Більш того, під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_9 надав відповідь начальника управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Одеській області на адвокатський запит про те, що на теперішній час ОСОБА_10 по іншим кримінальним провадженням до кримінальної відповідальності не притягується.
Положеннями ст.417 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що змінену апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 слід задовольнити та звільнити ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності, обвинувальний вирок щодо нього скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п.1) ч.2 ст.284 КПК України.

Щодо доводів зміненої апеляційної скарги обвинуваченого про залишення без розгляду цивільного позову прокурора Іллічівської місцевої прокуратури, поданого в інтересах держави в особі Комунальної установи «Одеська обласна клінічна лікарня» та цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 про відшкодування йому моральної шкоди, апеляційний суд зазначає про таке.

Порядок вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентований главою 9 КПК України.

Відповідно до ст.129 КПК України, рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.
З огляду на викладене, КПК України не передбачено вирішення цивільного позову при закритті кримінального провадження, у зв`язку зі звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.
Разом з тим, ч.5 ст.128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Таким чином, у зв`язку із закриттям кримінального провадження, у зв`язку зі звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, цивільні позови прокурора Іллічівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі КУ «Одеська обласна клінічна лікарня» до ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_7 до ОСОБА_10 , ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_10 , ОСОБА_11 до ОСОБА_10 слід залишити без розгляду.
В свою чергу апеляційний суд роз`яснює потерпілому, прокурору та іншим цивільним позивачам їх право, відповідно до ч.7 ст.128 КПК України, пред`явити аналогічні позови в порядку цивільного судочинства.
Керуючись статтями 284, 404, 405, 407, 417, 419 КПК України, ст.49 КК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Змінену апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Біляївського районного суду Одеської області від 30 листопада 2020 року, яким ОСОБА_10 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, - скасувати.

Звільнити ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, на підставі п.2) ч.1 ст.49 КК України - у зв`язку з закінченням строків давності.

Закрити кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000150 від 22 лютого 2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, на підставі п.1 ч.2 ст.284 КК України у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Цивільні позови прокурора Іллічівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі КУ «Одеська обласна клінічна лікарня» до ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_7 до ОСОБА_10 , ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_10 , ОСОБА_11 до ОСОБА_10 залишити без розгляду.

Ухвала Одеського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3