Справа № 444/2115/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1282/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження № 444/2115/17 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Водяне Пустомитівського району Львівської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_8 на вирок Жовківського районного суду Львівської області від 21 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Жовківського районного суду Львівської області від 21 лютого 2017 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 342, ч.2 ст. 345 КК України та призначено покарання: за ч.2 ст. 342 КК України - 2 (два) роки позбавлення волі; за ч.2 ст.345 КК України - 3 (три) роки позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_5 остаточно визначено покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі . На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 2 (роки) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно з вироком суду ОСОБА_5 визнаний винним в тому, що він 04 березня 2017 року, в період з 12 год. 44 хв. до 12 год. 50 хв., знаходячись на прилеглій території до господарства, що по вулиці Жовківська, 1 , та автодороги сполученням «Львів-Рава-Руська» у смт. Куликів Жовківського району Львівської області, виражаючи зневажливе ставлення до працівників правоохоронного органу - екіпажу «Округ-708» - інспекторів взводу по обслуговуванню доріг державного значення батальйону № 4 Управління патрульної поліції у місті Львові Департаменту патрульної поліції ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які під час патрулювання на службовому автомобілі марки «TOYOTA PRIUS» у відповідності до розстановки сил та засобів управління виявили порушення правил дорожнього руху водієм автомобіля марки «ВАЗ 2121», реєстраційний № НОМЕР_1 обвинуваченим ОСОБА_12 , про що у подальшому було складено постанову про накладення адміністративного стягнення, з метою перешкодити інспекторам виконувати службові обов`язки по забезпеченню безпеки дорожнього руху, погрожуючи фізичною розправою, виражаючись нецензурними словами, умисно вчинив конфлікт та відмовився пред`явити документи на транспортний засіб та на право керування. Після цього продовжуючи ігнорувати законні вимоги пред`явити документи, умисно, безпричинно здійснив фізичну протидію інспекторам ОСОБА_9 та ОСОБА_10 натягнути кайданки на його руки з метою доставлення до відділення поліції для встановлення особи, умисно зірвав головний убір з інспектора ОСОБА_9 та умисно, вчиняючи опір, завдав один удар правою рукою стисненою у кулак інспектору ОСОБА_9 в обличчя зліва, чим спричинив тілесне ушкодження у вигляді забою м`яких тканин обличчя з крововиливом на слизовій роту зліва, що відноситься до легкого тілесного ушкодження. Після цього, вищевказані протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_5 були припинені працівниками поліції ОСОБА_10 та ОСОБА_9 шляхом застосування заходів фізичного впливу та спецзасіб кайданки.

Одночасно, 04 березня 2017 року, в період з 12 год. 44 хв. до 12 год. 50 хв., обвинувачений ОСОБА_5 , знаходячись на прилеглій території до господарства, що на вулиці Жовківська, 1, та автодороги сполученням «Львів-Рава-Руська» у смт. Куликів Жовківського району Львівської області, виражаючи зневажливе ставлення до працівників правоохоронного органу - екіпажу «Округ-708» - інспекторів взводу по обслуговуванню доріг державного значення батальйону №4 Управління патрульної поліції у місті Львові Департаменту патрульної поліції ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які під час патрулювання на службовому автомобілі марки «TOYOTA PRIUS» у відповідності до розстановки сил та засобів управління виявили порушення правил дорожнього руху водієм автомобіля марки «ВАЗ 2121», реєстраційний № НОМЕР_1 обвинуваченим ОСОБА_12 , про що у подальшому було складено постанову про накладення адміністративного стягнення, з метою перешкодити інспекторам виконувати службові обов`язки по забезпеченню безпеки дорожнього руху, погрожуючи фізичною розправою, виражаючись нецензурними словами, умисно вчинив конфлікт та відмовився пред`явити документи на транспортний засіб та на право керування. Після цього продовжуючи ігнорувати законні вимоги пред`явити документи, умисно, безпричинно здійснив фізичну протидію інспекторам ОСОБА_9 та ОСОБА_10 натягнути кайданки на його руки з метою доставлення до відділення поліції для встановлення особи, умисно зірвав головний убір з інспектора - потерпілого ОСОБА_9 та умисно, вчиняючи опір, завдав один удар правою рукою стисненою у кулак інспектору потерпілому ОСОБА_9 в обличчя зліва, чим спричинив тілесне ушкодження у вигляді забою м`яких тканин обличчя з крововиливом на слизовій роту зліва, що відноситься до легкого тілесного ушкодження. Після цього, вищевказані протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_5 були припинені працівниками поліції ОСОБА_10 та ОСОБА_9 шляхом застосування заходів фізичного впливу та спецзасіб кайданки.

Не погоджуючись із даним вироком захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить оскаржуваний вирок скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України закрити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає, що словесна відмова у виконанні незаконних вимог не може вважатися опором, є одним з методів захисту від протиправних посягань, оскільки жодним законодавчим актом не передбачено обов`язок виконання незаконних вимог і лише після цього їх оскарження. Вважає, що оскільки вимога потерпілого як представника поліції при виконанні обов`язків служби по охороні громадського порядку щодо надання водійського посвідчення та документів про реєстрацію транспортного засобу є незаконною, то усі подальші дії, пов`язані з цим повинні визнаватися незаконними.

Стверджує, що із службового автомобіля екіпажу поліції неможливо розгледіти, чи розмовляє водій по мобільному телефону, а тим паче, що водій непристебнутий; ОСОБА_5 не мав реальної можливості у разі вчинення будь-яких дій потерпілим відреагувати на них; зупинку ОСОБА_5 виконав з власних потреб (у зв`язку з потребою передати лист знайомому).

Захисник зазначає, що з відеозаписів не вбачається, що поліцейським висловлювалася чітка вимога до ОСОБА_5 слідувати до відділення поліції; ОСОБА_5 ніякої фізичної сили щодо працівників поліції не застосовував, головного убору з потерпілого не зривав, не землю його не кидав, кулаком удару в голову потерпілому не завдавав. Звертає увагу, що жодного доказу в справі про спричинення легких тілесних ушкоджень потерпілому, що є обов`язковою кваліфікуючою ознакою для ч. 2 ст. 345 КК України немає.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_8 , думку прокурора ОСОБА_7 , який вважає вирок суду щодо ОСОБА_5 законним та обґрунтованим, просить залишити такий без змін, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Вирок суду слід скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, виходячи з наступного.

За правилами п.2, п.3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

При цьому вирок підлягає скасуванню із зазначених підстав лише тоді, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула чи могла вплинути на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого, на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, на визначення міри покарання.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Вироком Жовківського районного суду Львівської області ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України, а саме у опорі працівникові правоохоронного органу під час виконання тим службових обов`язків, а також у погрозі насильством та умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків.

Опором у значенні статті 342 КК України є активна фізична протидія виконанню поліцейським його законних повноважень. Таким чином, виходячи з цієї позиції, для визначення наявності в діях обвинуваченої особи складу «опору» у значенні цього положення обвинувачення має довести як наявність об`єктивної сторони діяння, тобто певного активного фізичного впливу з боку обвинуваченої особи, так і спрямованість її умислу саме на протидію виконанню службових повноважень.

При цьому дії особи, спрямовані на протидію невиправданому і надмірному насильству з боку поліцейського, не можуть кваліфікуватися як опір за статтею 342 КК. Якщо особа відштовхує поліцейського, щоб запобігти удару кийком, або закриває обличчя від удару, в результаті чого поліцейський отримує травму руки, або хапається за одяг поліцейського, щоб запобігти падінню, такі дії не можуть вважатися опором у значенні статті 342 КК, оскільки їхня мета полягає не у протидії законній діяльності поліції, а в уникненні небезпеки для життя і здоров`я особи.

Одночасно норми статті 29 Закону України «Про національну поліцію» визначають, що поліцейський захід був необхідним і пропорційним. Тому, вирішуючи, чи є в діях обвинуваченого склад опору, суд має переконатися, що застосовані до обвинуваченої особи заходи з боку поліції були необхідними та пропорційними ситуації, що склалася, і були застосовані відповідно до процедури, установленої законом.

Аналогічні висновки мають братись до уваги також при оцінці наявності чи відсутності складу злочину, передбаченого статтею 345 КК України.

Згідно з вироком суд визнав доведеним те, що поліцейські застосували фізичну силу та кайданки через те, що обвинувачений ОСОБА_5 погрожував їм фізичною розправою та образливо висловлювався на їхню адресу.

Такий висновок суду ґрунтується на показаннях потерпілого ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Разом з тим, в матеріалах справи наявні відеозаписи з нагрудної камери поліцейського та з телефону свідка ОСОБА_13 , на які суд першої інстанції покликається у вироку як на докази, з яких не вбачається будь-яких погроз або нецензурної лайки з боку обвинуваченого в сторону поліцейських. Суд першої інстанції не конкретизує у вироку, де саме на відео видно, що ОСОБА_5 вчиняв активний фізичних вплив з метою протидіяти виконанню службових обов`язків поліцейськими, погрожував фізичною розправою і кому саме.

Крім того, суд першої інстанції не надав переконливих пояснень, чому він не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_13 , та в чому існують суперечності між його показаннями та іншими доказами, зокрема відеозаписами з нагрудної камери поліцейського та з телефону свідка ОСОБА_13 .

Наведене колегія суддів вважає недопустимим і таким, що істотно порушує вимоги кримінального процесуального закону і тягне за собою скасування судового рішення як необґрунтованого й невмотивованого.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а вирок - скасуванню з призначенням нового судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_5 в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 415 КПК України призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно усунути вищевикладені істотні порушення кримінального процесуального закону, повно та всебічно дослідити обставини справи, ретельно перевірити доводи сторін кримінального провадження, й ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване рішення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Жовківського районного суду Львівської області від 21 лютого 2017 року щодо ОСОБА_5 скасувати.

Призначити в Жовківському районному суді Львівської області новий судовий розгляд кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України зі стадії підготовчого провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4