УХВАЛА
(про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою)
Справа № 348/752/21
Провадження № 1-кп/348/286/21

13 квітня 2021 року м. Надвірна
Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого-судді: ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2

прокурора: ОСОБА_3

законного представника потерпілої: ОСОБА_4

обвинуваченого: ОСОБА_5

захисника: ОСОБА_6

розглянувши в закритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні Надвірнянського районного суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000611, за обвинувальним актом від 07.04.2021 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Надвірнянського районного суд Івано-Франківської області знаходиться кримінальне провадженняі про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 утримується під вартою в ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)» Міністерства юстиції України.

Ухвалою слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 16.02.2021 відносно ОСОБА_5 продовжено застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк до 16.04.2021.

09.04.2020 суд призначив підготовче судове засідання.

В підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обставини, зазначені в клопотанні.
Клопотання прокурора обґрунтоване тим, що на даний час існують ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватися від суду, а також незаконно впливати на потерпілу та свідка по кримінальному провадженні. Зокрема ризик переховування обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, яке передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років, а тому ОСОБА_5 , усвідомлюючи неминучість призначення йому покарання у виді позбавлення волі, перебуваючи на волі зможе переховуватись від суду. Ризик незаконного впливу на неповнолітню потерпілу та малолітнього свідка по кримінальному провадженні обґрунтовується тим, що обвинуваченому відомі анкетні дані потерпілої та свідка по кримінальному провадженні, він проживає з ними в одному житловому будинку та є членом їхньої сім`ї, в якій він вчинив домашнє насильство щодо неповнолітньої дитини, якій виповнилось лише 14 років, чим травмував її фізично та психологічно, тому перебуваючи на волі ОСОБА_5 зможе чинити на них тиск. Крім того у зв`язку із завданим їй насильством потерпіла боїться обвинуваченого.

На підставі зазначеного сторона обвинувачення вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою не дасть можливості здійснювати дієвий контроль за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_5 , та забезпечити виконання покладених на нього судом обов`язків.

Щодо визначення розміру застави зазначає, що дане кримінальне правопорушення було вчинено із застосуванням насильства сексуального характеру, тому відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України суд має право не визначати розмір застави у даному мкримінальному провадженні.

Позиція сторін кримінального провадження.
Прокурор ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні клопотання підтримав, надав суду пояснення, аналогічні тексту клопотання, просив суд клопотання задоволити та обрати обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Законний представник неповнолітньої потерпілої ОСОБА_4 в підготовому судовому засіданні не заперечила проти обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 -адвокат ОСОБА_7 в підготовчому судовому засіданні заперечив проти обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки прокурором не обґрунтовано існування ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Зокрема прокурором не доведено належним чином, що обвинувачений ОСОБА_5 буде переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідка по кримінальному провадженні. Так обвинувачений вперше притягається до кримінальної відповідальності, від досудового слідства не ухилявся та не переховувався, що свідчить про те, що він не буде переховуватись від суду. Крім того прокурором не доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе вберегти обвинуваченого від зазначених прокурором ризиків та не забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків. Зазначив, що обвинувачений ОСОБА_5 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , за якою проживає його батько. Тому вважає, що до обвинуваченого слід застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту, який він може відбувати по місцю своєї реєстрації. Застосування до обвинуваченого домашнього арешту виключить ризик впливу на потерпілу та свідка, оскільки обвинувачений не матиме змоги чинити на них тиск. Крім того у разі необхідності до обвинуваченого може бути застосований обмежувальний припис. Просив обрати обвинуваченому запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні підтримав думку свого захисника, також просив обрати йому запобіжний захід у виді домашнього арешту, оскільки він не має жодного наміру переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідка по кримінальному провадженні. Також зазначив, що домашній арешт може відбувати по місцю своєї реєстрації за адресою АДРЕСА_1 .

Оцінка і мотиви суду.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши наявні матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступних висновків.

Частиною 3 ст. 315 КПК України передбачено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Ухвалою слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 16.02.2021 обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 16.04.2021.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, а саме у зґвалтуванні неповнолітньої особи.

Отже, відповідно до вимог ст. 42 КПК України ОСОБА_5 має статус обвинуваченого у даному кримінальному провадженні і щодо нього може вирішуватися питання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років. У зв`язку із цим до ОСОБА_5 , який згідно ст. 89 КК України визнаний таким, що не має судимості, та який обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, на підставі п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України допускається застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Щодо наявності ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.
Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити певні дії.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України (частина 2 статті 177 КПК України).

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Суд вважає, що з врахуванням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , з огляду на тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні кримінального правпорушення, і суспільну небезпечність самого кримінального правопорушення, прокурором доведено наявність достатніх підстав вважати, що на даний час існують ризики, передбачені пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме що обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідка у цьому ж кримінальному провадженні.

Зокрема ризик переховування обвинуваченого від суду підтверджується тим, що обвинувачений ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів та передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років, що може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватися від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності. Також суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_5 не одружений, проживає у фактичних шлюбних стосунках, не має постійного пісця праці, усталеного способу життя, у нього відсутня бідь-яка майнова власність, що свідчить про відсутність у нього стійких соціальних зв`язків. При цьому в світлі наведених актуальних даних про існування ризику переховування, родина та житло не можуть бути вирішальними факторами, що могли б знизити цей ризик до маловірогідності чи до його виключення.

Ризик переховування від правосуддя суд оцінює в світлі обставин цього кримінального провадження та особистої поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 (особливості поведінки, сімейний стан, роботу, місце проживання, засоби до існування, тощо) і приходить до висновку, що ризик переховуватися є досить актуальним вважаючи на особистість обвинуваченого та тяжкість ймовірного покарання за ч. 3 ст. 152 КК України у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років.

При оцінці ризику впливу на потерпілу та свідків по кримінальному провадженні необхідно враховувати встановлений нормами КПК України порядок безпосереднього сприйняття судом показів від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, із забезпеченням права обвинуваченого на перехресний допит. Суд під час судового провадження може обґрунтовувати свої висновки лише на показах, які він безпосередньо сприймав, отримав усно від свідків (ст. 23 КПК України). Тобто, ризик незаконного впливу на свідків існує як на початковому етапі кримінального провадження, так і на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показів від свідків та дослідження їх судом.

Ризик впливу на неповнолітню потерпілу та малолітнього свідка по даному кримінальному провадженні суд вважає обґрунтованим, оскільки обвинуваченому відомі особи потерпілої та свідка, обвинувачений проживає з ними в одному житловому будинку та є членом їхньої сім`ї, в якій він вчинив домашнє насильство щодо неповнолітньої дитини, якій виповнилось 14 років, чим завдав їй фізичних та психологічних травм, в зв`язку з чим потерпіла боїться обвинуваченого, а також потерпіла та свідок ще не допитані в судовому засідання, так як судовий розгляд кримінального провадження ще не розпочато. Тому перебуваючи на волі ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, зможе здійснити на вплив на неповнолітню потерпілу та малолітнього свідка з метою зміни показань щодо його участі та ролі у вчиненні кримінального правопорушення для уникнення останнім кримінальної відповідальності.

Таким чином посилання сторони захисту на відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України є безпідставними, оскільки прокурором наведено достатні та переконливі докази про існування ризиків, передбаченийх ст. 177 КПК України.

Отже, на даному етапі кримінального провадження, враховуючи наявність в ОСОБА_5 статусу обвинуваченого у вчиненні особливо тяжкого злочину та доведених ризиків, відомостей щодо особи обвинуваченого, застосування запобіжного заходу є об`єктивно необхідним з метою дієвості відповідного кримінального провадження.

Щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Під час розгляду клопотання про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу тримання під вартою прокурор на основі наданих доказів довів наявність обставин, які у своїй сукупності свідчать про те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання доведеним ризикам, зазначеним у клопотанні, буде недостатнім.

Так, особистого зобов`язання для запобігання двом доведеним ризикам буде недостатнім, оскільки виконання покладених на обвинуваченого обов`язків буде залежати виключно від волі самого ОСОБА_5 та їх порушення не матиме для нього очевидних і достатньо суттєвих негативних наслідків.

Застосування особистої поруки є неможливим, оскільки відсутні особи, які б висловили готовність надати письмове зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до суду на першу про те вимогу.

Посилання сторони захисту про можливість застосуваня до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту суд вважає необгрунтованим, оскільки враховує характер висунутого обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, що має підвищений ступінь суспільної небезпеки, наявність якої потребує забезпечення не лише прав ОСОБА_5 , але й високих стандартів охорони загальносуспільних інтересів, а так само особу обвинуваченого, який не одружений, на утриманні нікого не має, відсутність у нього постійного джерела доходів, а також наявність ризиків переховування та можливості впливу на потерпілу та свідка по кримінальному провадженні, що дає підстави стверджувати те, що домашній арешт не забезпечить належних гарантій здатності обвинуваченого самостійно дотримуватись належної процесуальної поведінки без додаткових стимулюючих факторів. Крім того суду не надано доказів про місце можливого перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під домашнім арештом, не зазначено правові підстави проживання ОСОБА_5 в такому житлі, стан придатності житла до проживання, дані про інших осіб, які проживають у відповідному житлі, їх думку щодо можливості застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 домашнього арешту у відповідному житлі. Тому застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту не дає змоги в повній мірі нівелювати існуючі ризики, у тому числі переховування від суду.

Таким чином суд вважає, що інші альтернативні запобіжні заходи, враховуючи особу обвинуваченого, тяжкість висунутого йому обвинувачення та наявність ризиків, які передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК, не зможуть забезпечити необхідну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Також суд враховує, що при вирішенні питання про необхідність тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 необхідно враховувати наявність конкретного суспільного інтересу, який превалює над принципом поваги до свободи особистості з метою забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні, а саме прав людини та основоположних свобод та здоров`я людини, яка визнається в Україні найвищою соціальною цінністю згідно до ст. 3 Конституції України.

Крім того суд зазначає, що тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу щодо обвинуваченого, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та повністю відповідає практиці Європейського суду з прав людини та вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Під час розгляду клопотання судом встановлено, що надані прокурором докази доводять обставини, передбачені пунктами 1-3 ч. 1 ст. 194 КПК України, тому суд дійшов висновку про обґрунтованість клопотання прокурора і наявність підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який здатен запобігти доведеним ризикам і забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Щодо розміру застави.
Щодо застави суд зазначає, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування (п. 1. ч. 4 ст. 183 КПК України).

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, а саме що ОСОБА_5 , скориставшись своєю фізичною перевагою, з метою придушення можливого опору з боку неповнолітньої ОСОБА_8 та доведення свого умислу, направленого на зґвалтування до кінця, подолав опір неповнолітньої ОСОБА_8 , та проти волі потерпілої вчинив щодо неї дії сексуального характеру без добровільної згоди, тобто застосував насильство сексуального характеру, а також враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, його майновий стан, та інші обставини в сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визначення розміру застави у даному кримінальному провадженні.

Висновки суду.
Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на обвинуваченого ОСОБА_5 процесуальних обов`язків та запобіганню ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, обвинуваченому ОСОБА_5 слід обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою. Тому клопотання прокурора про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає до задоволення.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді домашнього арешту слід відмовити, оскільки суд дійшов до висновку про неможливість жодного із більш м`яких запобіжних заходів у виді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту чи застави забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 177-178, 315, 376, 395 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 задовільнити.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 13 год. 00 хв. 10 червня 2021 року.

Тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 здійснювати в ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)» Міністерства юстиції України.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді домашнього арешту відмовити.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом семи днів з дня її проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Копію ухвали вручити обвинуваченому та прокурору і направити начальнику ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)» Міністерства юстиції України для виконання.

Суддя ОСОБА_1 .

Повний текст ухвали складено

13.04.2021 о 17 год. 00 хв.