Провадження № 11-кп/4820/46/21
Справа № 676/3824/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді- доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

перекладача ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Хмельницькому, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розсліджувань за №0000446 від 15.04.2019 року, за апеляційними скаргами обвинуваченого за ч.3 ст. 187 КК України ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_11 на вирок Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 29 жовтня 2019 року, -

в с т а н о в и л а:

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполь Донецької області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не працюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 07.12.2016 Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області за ч.1 ст.185 КК України до штрафу в розмірі 850 грн.;
- 14.03.2018 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області, за ч.1 ст.309 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, крім житла.
На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, ОСОБА_7 частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 березня 2018 року і за сукупністю вироків визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, крім житла.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислюється з 29 жовтня 2019 року, зараховано в цей строк час тримання його під вартою з 15 квітня 2019 року по 28 жовтня 2019 року включно.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили, залишено попередній тримання під вартою.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 1884 (тисячу вісімсот вісімдесят чотири) грн. 12 коп. процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертів.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 17.04.2019 року, - скасовано.
Долю речових доказів вирішено на підставі ст.100 КПК України.
За вироком суду, 15.04.2019 року близько 13 год. 00 хв., ОСОБА_7 , знаходячись на третьому поверсі шостого під`їзду будинку АДРЕСА_3 , діючи умисно, з метою викрадення чужого майна, незаконно, без згоди власника, шляхом відкриття замка вхідних дверей металевою відмичкою проник до квартири АДРЕСА_4 , вищевказаного будинку, порушивши її недоторканність та, реалізовуючи свій злочинний намір на незаконне збагачення, впевнившись, що за його протиправними діями ніхто не спостерігає та власники квартири відсутні, знаходячись в коридорі даної квартири, підійшов до дерев`яного трюмо, з якого, із корисливих мотивів, умисно, таємно взяв подарунковий паперовий конверт із вмістом грошових коштів на загальну суму 1000 грн., купюрами: 200 грн. УЄ4671729, 200 грн. ЄЩ1442087, 200 грн. ХЕ0462878, 200 грн. КЛ5388637, 200 грн. КБ3097256 та намагався його викрасти.
Однак, в цей же час, ОСОБА_7 був виявлений з вказаним подарунковим паперовим конвертом, у якому знаходились вказані грошові кошти потерпілим ОСОБА_9 , який ввійшовши до вищевказаної квартири, виявив ОСОБА_7 та розуміючи протиправність дій ОСОБА_7 , ОСОБА_9 висунув вимогу ОСОБА_7 про їх припинення, однак не зважаючи на це ОСОБА_7 , розуміючи, що його дії виявлені потерпілим, розуміючи відкритий протиправний характер своїх дій, реалізуючи злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна та звернення його на свою користь, з корисливих мотивів, продовжуючи утримувати в себе вказаний подарунковий паперовий конверт із вказаними грошовими коштами, з метою заволодіння чужим майном напав на ОСОБА_9 та схопив його за перший палець кисті лівої руки своїми руками, викрутив його навколо вертикальної осі, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді косого перелому тіла основної фаланги 1-го пальця лівої кисті, синяка по всіх поверхнях у всіх відділах 1-го пальця та долоневої поверхні лівої кисті, які по степені тяжкості відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що привело до тривалого розладу здоров`я більше 21 доби.
Далі, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 , скориставшись тим, що ОСОБА_9 перебував у дезорієнтованому стані, вибіг із квартири з подарунковим конвертом, у якому перебували грошові кошти, на вулицю та побіг у невідомому напрямку, тим самим умисно, із застосуванням насильства небезпечного для здоров`я потерпілого ОСОБА_9 , заволодів майном належним останньому, спричинивши майнову шкоду в сумі 1000 грн.
В подальшому, цього ж дня о 13 год. 02 хв. по АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 був виявлений та затриманий потерпілим ОСОБА_9 .
ОСОБА_7 своїми умисними діями, які виразились у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаному з проникненням у житло (розбій), вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.187 КК України.
Не погоджуючись з таким рішенням, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати та постановити новий, яким провадження по справі закрити в зв`язку з недоведеністю його вини.
Вважає вирок суду першої інстанції незаконним та таким, який не відповідає фактичним обставинам.
Звертає увагу на те, що його захисником, під час судового слідства, було заявлено про те, що всі пред`явлені звинувачення відносно нього є безпідставними та всі надані доводи судом першої інстанції залишені без уваги.
Крім того захисником було в першій інстанції заявлено клопотання про проведення молекулярно-генетичної експертизи, яке було відхилено.
Зазначає, що час проведення огляду місця події не відповідає інформації внесеної в ЄРДР, що є суттєвим порушенням. Крім того, огляд місця події в квартирі проводився слідчим в порушення вимог ч.2 ст.237, ч.2 ст.234 КПК України, у відсутність відповідного дозволу слідчого судді та потерпілого, який підтвердив це на судовому слідстві. Потерпілий був відсутній у квартирі на момент проведення огляду. Дружина та теща потерпілого, на момент проведення огляду місця події в тій кімнаті, також були відсутні.
В протоколі огляду місця події та в протоколі проведення огляду земельної ділянки по АДРЕСА_3 , не зазначено інформацію спеціаліста ОСОБА_12 , тому такі протоколи є неналежним доказом.
Апелянт стверджує, що висновок експерта №4.1-0211:19 від 06 червня 2019 року є недопустимим доказом, оскільки проведений на недопустимих доказах, під час проведення вищезазначеного огляду місця події.
На тих самих підставах недопустимими доказами потрібно визнати дані про зберігання речових доказів і документів щодо зберігання речових доказів.
На думку апелянта, недопустимим доказом є протокол проведення слідчого експерименту з потерпілим, в якому не вказано детальну послідовність дій, не зазначено ім`я та по батькові, дата народження та місце проживання спеціаліста, який проводив слідчу дію та складав протокол.
На відеозаписі відсутнє зображення спеціаліста, який проводив відео фіксацію слідчого експерименту, а час проведення всього слідчого експерименту, зафіксованого на відеозаписі, не відповідає часу проведення експерименту, зазначеного в протоколі проведення слідчого експерименту. Крім того, при фіксації слідчого експерименту потерпілий вказував на місце затримання його ним, але учасники слідчої дії не пройшли до зазначеного місця, а тому не встановили всіх обставин події.
Апелянт стверджує, що наявність у потерпілого тілесних ушкоджень не може бути доказом його вини у інкримінованому йому злочині. Тому не погоджується із витратами на проведення експертизи.
Вважає, що свідки події не надали достатніх доказів, які б в сукупності доказували його винність у даному злочині, та такі покази суперечили один одному.
Переконаний, що надані докази суду першої інстанції, ним та його захисником, спростовують належність йому вилучених перчаток.
Крім того речі, які були знайдені на землі, під час огляду земельної ділянки, не мали відбитків пальців його рук, не доведено це і під час розгляду справи у місцевому суді, тому не можуть бути як доказ його вини.
Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , жодного разу, його не бачили, а тому суд не може брати до уваги їх покази і грунтувати на цих показах рішення суду.
Посилається на рішення ЄСПЛ в справах «Пантєлєєнко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України, та інші рішення, Конституцію України та КПК України, які вказують на те, що рішення першої інстанції є незаконним.
Захисник ОСОБА_11 в поданій апеляційній скарзі та в уточненнях до апеляційної скарги просить скасувати даний вирок районного суду та кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 закрити з підстав недоведеності його вини.
Вважає таке рішення необґрунтованим, діям обвинуваченого не була надана належна правова оцінка, допущена неповнота судового розгляду, оскільки було відхилене клопотання сторони захисту про призначення у справі судової молекулярно-генетичної (генотипоскопічної) експертизи.
Звертає увагу на те, що ОСОБА_7 не була визнана вина та були поясненні обставини подій останнім, але зазначене не взято до уваги судом першої інстанції.
Стверджує, що відсутні будь-які належні, допустимі та беззаперечні докази того, що обвинувачений ОСОБА_7 незаконно проник у квартиру потерпілого ОСОБА_9 .
Відсутність експертного висновку про те, що на місці злочину або знаряддях злочину є відбитки пальців рук саме обвинуваченого ОСОБА_7 , дає об`єктивні підстави стверджувати, що інкримінування обвинуваченому ОСОБА_7 вчинення «нападу з метою заволодіння майном, поєднаного із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаного з проникненням у житло» є надуманим, безпідставним та об`єктивно недоведеним ані під час досудового розслідування, ані під час судового розгляду справи.
Звертає увагу на те, що слідча дія була проведена до внесення відомостей в ЄРДР, як вбачається з протоколу огляду місця події, при цьому термінової необхідності на такі дії не було.
Крім того, з протоколу огляду місця події вбачається, що огляд приміщення квартири АДРЕСА_5 , був проведений слідчим в порушення вимог ч.2 ст.237, ч.2 ст.234 КПК України без ухвали слідчого судді, як і відсутні в зазначеному протоколі відомості про те, що слідчий проник до вказаного приміщення та провів в подальшому огляд за добровільною згодою особи.
В матеріалах справи відсутні документи які б підтверджували право власності саме потерпілого ОСОБА_9 на вказану квартиру.
Зазначає, що потерпілий ОСОБА_9 під час слідчого експерименту підтвердив той факт, що під час огляду квартири він був відсутній у ній і лише просто підписав потім протокол, а свідки сторони звинувачення дружина та теща потерпілого засвідчили, що під час огляду потерпілого у квартирі не було (підтверджується інформацією на диску звукозапису судового засідання).
До того ж, зазначений протокол огляду місця події та земельної ділянки по АДРЕСА_3 не містить відомостей щодо особи, яка проводила процесуальну дію, спеціаліста ОСОБА_12 .
Апелянтка посилається на рішення ЄСПЛ по справі «Гефген проти Німеччини», яке є підставою визнання недопустимим доказом висновок експерта №4.1-0211:19 від 06 червня 2019 року (а.с.75-86), оскільки вказаний висновок експерта ґрунтується на недопустимих доказах, отриманих під час проведення зазначеного вище огляду місця події та отримання зразків для експертизи.
З таких самих підстав судом повинні бути визнані недопустимими доказами і постанови зберігання речових доказів, документів (а.с.45-46,50-65, 66-67, 87-88).
Також недопустимим доказом є дані протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_9 від 07 травня 2019 року (а.с.103-105), де не викладено докладно послідовність дій та результати проведеного слідчого експерименту, не дотримано вимог щодо змісту протоколу та не всі данні, які необхідні - внесенні в протокол.
Надані стороною обвинувачення докази - довідка органу пробації (а. с. 122), вироки судів (а. с. 123-124), квитанція про сплату штрафу (а. с. 125), довідка про судимість (а. с. 126-127), протокол затримання (а. с. 132-133), постанова про зміну правової кваліфікації (а.с. 135) та висновок судово-психіатричної експертизи (а. с. 177) підтверджують наявність у обвинуваченого судимостей, які на день розгляду справи погашені. Проте зазначені, докази сторони обвинувачення не доводять причетність обвинуваченого.
На думку захисника ОСОБА_11 , свідки в судовому засіданні першої інстанції не надали показів, які б в сукупності доводили винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, а навпаки, їх свідчення фактично відрізнялись одне від одного та суперечили один одному.
Вважає, що належність обвинуваченому речового доказу - рукавичок, не доведена стороною обвинувачення.
Посилання сторони обвинувачення на наявність на паперовому подарунковому конверті слідів засобу захисту рук, спростовується поясненнями потерпілого та свідків.
Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 не бачили жодного разу обвинуваченого, їм не відомо про подію 15 квітня 2019 року, тому їх поясненнях суд необґрунтовано взяв за основу доведеності вини обвинуваченого. Крім того, обвинувачення ОСОБА_7 базується лише на показаннях потерпілого, які він декілька раз змінював.
Апелянт заперечує той факт, що показання обвинуваченого надані ним під час судового розгляду справи, є намаганням уникнути відповідальності за вчинене, не відповідає дійсності.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_11 , на підтримку їх апеляційних скарг, доводи потерпілого ОСОБА_9 , думку прокурора, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_11 , перевіривши матеріали кримінального провадження, та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено, та кваліфікація його дій за ч.3 ст.187 КК України, при наведених в вироку обставинах, підтверджуються зібраними в справі та дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, з якою погоджується колегія суддів.
Доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисника про те, що у матеріалах кримінального провадження відсутні належні та допустимі докази на підтвердження вчинення ОСОБА_7 вказаного злочину, з проникненням у житло, оскільки жоден доказ, на який посилається суд у вироку, не підтверджує його винуватості у вчиненні розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_9 та про те, що суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження упереджено, не об`єктивно, без з`ясування обставин, які мають значення для правильного вирішення кримінального провадження, не давши належну оцінку доказам і у зв`язку з цим незаконно засудив обвинуваченого ОСОБА_7 є безпідставними.
Ці заперечення проти звинувачення детально розглядались судом та спростовані наступними доказами.
Так, потерпілий ОСОБА_9 в суді першої інстанції показав, що у вказаний день до його сім`ї прийшла мама дружини, подарувала їхній дитині на день народження конверт з грішми і він поставив його на трюмо. Близько 12 год. вони всі поїхали в місто та повернулися близько 13 год. Коли підійшов до дверей, то побачив, що в замочній скважині був гвіздок, взявся за ручку, двері були відкриті. Зайшовши в квартиру, побачив обвинуваченого з конвертом, в якому була 1 тис. грн. по 200 грн. Останній різко направився на нього, вони почали боротися, він (потерпілий) хотів затягнути його на кухню, але обвинувачений побіг на вулицю. Наздогнавши обвинуваченого, зловив його. В той час обвинувачений викинув з кишень відмички. Викликав поліцейських, які затримали обвинуваченого, а він поїхав в травмпункт.
Крім того стверджує, що в його квартирі вилучили паспорт обвинуваченого, а також будівельні рукавички, одна була при вході в квартиру, інша на сходинковій площадці, куди зник конверт не знає.

За показаннями свідка ОСОБА_15 , 15.04.2019 року об 11 год. прийшла її мама привітати внука, принесла конверт, в якому була 1 тис. грн. Близько 12 год. вони поїхали з дому та близько 13 год. приїхали назад. Вона з дитиною і мамою пішли гуляти, але через деякий час зателефонував чоловік і вони повернулися. В замку вхідних дверей квартири був гвіздок, двері були відкриті. Паспорт обвинуваченого знайшли в тамборі, а рукавички в коридорі, зокрема, одна рукавичка була в загальному коридорі на сходах. Потім приїхав чоловік, в нього був зламаний великий палець на лівій руці, він казав, що в квартирі затримав злодія.
Свідок ОСОБА_16 , яка є матір`ю ОСОБА_15 , підтвердила показання потерпілого ОСОБА_9 та показання ОСОБА_15 .
Згідно з показаннями свідка ОСОБА_17 , він був запрошений для проведення огляду підозрюваного, у якого був темний рюкзак. Із нього вилучили: телефон, подарункову листівку, в якій були кошти, точної суми і номінал купюр не пам`ятає (по 200 або по 500 грн.), засоби особистої гігієни. Останній вказав, що це його рюкзак, але речі, крім телефону і засобів гігієни, не його, йому це все підкинули. Із куртки даного чоловіка вилучили упаковку від напальчників, робочі рукавички з тканини.
Із показань свідка ОСОБА_18 слідує, що він 15.04.2019 року був присутній при огляді та затриманні особи, в якого був темний рюкзак та куртка, з яких було вилучено: гроші у подарунковому конверті з написом «Від бабусі», напальчники, рукавички, цигарки. Вказав, що в конверті були українські купюри, їх сума була приблизно 1 тис. грн.
За показаннями свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , вони були 15.04.2019 року понятими при затриманні та огляді речей ОСОБА_7 , при цьому вони не є родичами, а однофамільці.
Суд першої інстанції обґрунтовано критично оцінив показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , оскільки ці показання не підтверджують та не спростовують винуватість обвинуваченого у вчиненому злочині.
Крім того, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину об`єктивно підтверджується іншими доказами, а саме:
-даними протоколу огляду місця події, схеми та фото таблиці до нього від 15.04.2019 року (а.к.п.21-34);
-даними протоколу огляду місця події, схеми та фото таблиці до нього від 15.04.2019 року, (а.к.п.35-44).
-даними паспорту громадянина України для виїзду за кордон, виданий на ім`я ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_1 (а.к.п.53), який вилучений в квартирі потерпілого ОСОБА_9 під час огляду місця події 15.04.2019 року (а.к.п.21-23).
-даними протоколу проведення слідчого експерименту та відеозапису даної слідчої дії від 07.05.2019 року (а.к.п.103-105).
-даними довідки Кам`янець-Подільського травматологічного пункту від 15.04.2019 № 2485, про те, що ОСОБА_9 звернувся 15.04.2019 року з приводу отриманої травми 15.04.2019року, діагноз: перелом основної фаланги першого пальця лівої кисті без зміщення (а.к.п.92).
-даними висновку експерта № 142 від 24.04.2019року щодо тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 (а.к.п.96-97).
-даними протоколу затримання ОСОБА_7 від 15.04.2019 року та обшуку затриманої особи - ОСОБА_7 (а.к.п.132-133).
-даними протоколу огляду доказів від 04.05.2019 року та фото таблиці до нього, з якого вбачається, що слідчим у присутності понятих оглянуто речові докази, виявлені та вилучені під час оглядів місця події та під час затримання ОСОБА_7
-даними свідоцтва про народження ОСОБА_15 , який є сином ОСОБА_9 , народився ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.к.п.98).
-даними висновку експерта №4.1-0211:19К від 06.06.2019 року, щодо сліду контактної поверхні, залишений рукавичкою на ліву руку (а.к.п.75-86).
-даними висновку судово-психіатричної експертизи №25 від 08.05.2019 року, проте що ОСОБА_7 будь-яким психічним захворюванням не страждає, не страждав таким і на період інкримінованого йому злочину, а тому міг та може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.к.п.165-166).
-даними висновку експерта № 138 від 24.04.2019 року про те, що виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_7 у вигляді садини в лобно-скроневій ділянці зліва та синяка в області тіла грудини могли утворитися як від дії тупих твердих предметів з ребристою травмуючою поверхнею, так і при ударі об такі, з більшою ймовірністю при падінні, можливо за умов і в термін, вказаних у обставинах справи, і по степені тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень (а.к.п.147-148).
З перевірених у судовому засіданні показань обвинуваченого ОСОБА_7 слідує, що він вину не визнає. Вказав, що 12 квітня цього року він виїхав з Маріуполя до Києва, 13.04.2019 року з Києва, ближче до обіду, виїхав на «бла-бла-карі» до Кам`янець-Подільського до дівчини, по дорозі (у Вінниці), в автомобілі пробило колесо, водій дав йому резинові рукавички, він поміняв колесо, а рукавички залишив собі. Коли йшов на квартиру, за ним йшов потерпілий, наблизився і схопив за рюкзак. Відірвав лямку рюкзака, порвав йому куртку, дістав посвідчення поліцейського, забрав у нього паспорт. Після цього, потерпілий набрав 102, приїхали поліцейські, його забрали до райвідділу, де били ременем з бляшкою по голові, забрали рюкзак, потім віддали. При понятих оглянули його речі, в куртці були напальчники і поповнення, в рюкзаку були його особисті речі, рукавиці, конверт.
Обвинувачений вказав, що не знає чому його затримали, у квартирі потерпілого не був, пальця потерпілому не ламав.
Суд обґрунтовано відхилив такі показання обвинуваченого, оскільки вони спростовуються сукупністю зазначених доказів, підстав які ставити під сумнів колегія суддів не вбачає.
Судом дослідженні усі обставини, з'ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення справи.

Ці та інші наведені у вироку докази переконливо свідчать про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням у житло, Кваліфікація дій обвинуваченого є вірною.

Такі висновки суду щодо оцінки доказів винуватості ОСОБА_7 належним чином обґрунтовані та вмотивовані, а вирок суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України.

Порушень процесуального порядку збирання, наведених у вироку доказів, за матеріалами провадження, на що є посилання в апеляційній скарзі, не встановлено, та судом правильно вирішено питання про їх допустимість.

Доводи апеляційної скарги захисника про відсутність у матеріалах кримінального провадження належних та допустимих доказів на підтвердження, інкримінованого ОСОБА_7 обвинувачення, та суперечливі показання свідків в суді першої інстанції, є помилковими.

На підтвердження встановлених фактичних обставин, які у повному обсязі відтворюють картину подій та викривають обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину, суд першої інстанції обґрунтовано посилається на показання потерпілого та свідків. Так, як слідує із показань потерпілого, обвинувачений з метою заволодіння майном(подарунковим конвертом з грішми), неправомірно проник до його квартири, розпочав заволодіння майном таємно, однак, коли він зайшов в квартиру, то ОСОБА_7 застосував до нього насильство, небезпечне для його здоров`я, зламавши великий палець лівої руки.
Вказані докази, є послідовними, узгоджуються між собою, оцінені судом відповідно до ст. 94 КПК України на предмет належності, допустимості та достовірності. Не викликають сумнівів їх правдивість, тому підстав визнавати, їх неналежними, на що є посилання в апеляційних скаргах, не має.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів.

Посилання сторони захисту на те, що не проведено молекулярно-генетичну експертизу, а тому відсутні докази щодо належності речових доказів обвинуваченому, не заслуговують на увагу, оскільки згідно даних висновку експерта №4.1-0211:19К від 06.06.2019 року слід контактної поверхні слідоутворюючого об`єкту розмірами 85x62 мм на відрізках слідокопіювальної плівки розмірами 113x64x110x64 мм, залишений рукавичкою на ліву руку (а.к.п.75-86). Дані з протоколу огляду місця події, схеми та фото таблиці до нього від 15.04.2019 року підтверджують, що у шостому під`їзді будинку АДРЕСА_3 , виявлені рукавиці коричневого кольору з блакитними крапочками на зовнішній поверхні та паспортом на ім`я ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , номер НОМЕР_2 та узгоджуються з поясненнями потерпілого та свідків, що в сукупності підтверджує належність рукавичок обвинуваченому та спростовують вищезазначені посилання сторони захисту.
Твердження апелянтів про те, що наявність у потерпілого тілесних ушкоджень не може бути доказом вини ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині, спростовується поясненнями потерпілого ОСОБА_20 , свідка ОСОБА_15 та підтверджуються даними висновку експерта № 142 від 24.04.2019року щодо тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 та даними висновку експерта № 138 від 24.04.2019 року щодо тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 , що в сукупності підтверджує, що між потерпілим та обвинуваченим відбулася боротьба, при намаганні потерпілого затримати обвинуваченого у своїй квартирі та спростовує твердження сторони захисту.
Доводи апеляційних скарг про те, що огляд приміщення квартири АДРЕСА_5 , був проведений слідчим в порушення вимог ч.2 ст.237, ч.2 ст.234 КПК України без ухвали слідчого судді, є безпідставними, оскільки слідчим СВ Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_21 огляд місця події проведений на підставі заяв потерпілого та його дружини, до внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення в ЄРДР, тобто до початку кримінального провадження та на підставі повідомлення про подію, що відповідає ст.233КПК України.
Відсутність в матеріалах справи документів, які б підтверджували право власності потерпілого ОСОБА_9 на вказану квартиру, не є визначальною обставиною, тому такий довод сторони захисту є необґрунтованим, оскільки із матеріалів справи убачається, що потерпілий із дружиною та дитиною проживають саме за вказаною адресою, де відбувалася встановлена подія.
Посилання апелянтів на те, що потерпілий ОСОБА_9 , під час огляду квартири був відсутній у ній і лише підписав протокол, спростували дружина та теща потерпілого, крім того це підтверджується інформацією на диску звукозапису судового засідання першої інстанції, і не спростовує винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 , адже в матеріалах справи заяви ОСОБА_15 та ОСОБА_20 свідчать про їх згоду на проведення огляду місця події та роз`яснено їм ст.233КПК України.
Відсутність відомостей у даних протоколу огляду місця події та земельної ділянки по АДРЕСА_3 , а саме відомостей щодо особи, яка проводила процесуальну дію, спеціаліста ОСОБА_12 , не спростовує причетності ОСОБА_7 до встановленого кримінального правопорушення.
Доводи сторони захисту щодо недопустимості доказів, а саме висновку експерта №4.1-0211:19 від 06 червня 2019 року (а.с.75-86), оскільки вказаний висновок експерта ґрунтується на недопустимих доказах, недопустимості постанови зберігання речових доказів, документів, недопустимості доказу протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_9 від 07 травня 2019 року, де не викладено докладно послідовність дій та результати проведеного слідчого експерименту, колегією судів розцінюється, як намагання уникнути від відповідальності обвинуваченим, оскільки ці докази судом першої інстанції визнані допустимими, з чим погоджується колегія суддів.
Судження апелянтів про те, що наявність у обвинуваченого судимостей, які на день розгляду справи погашені, а довідка органу пробації, вироки судів, квитанція про сплату штрафу, довідка про судимість, протокол затримання, постанова про зміну правової кваліфікації та висновок судово-психіатричної експертизи (а. с. 177) не доводять причетності обвинуваченого, не заслуговують на увагу, оскільки такі відомості вказують на дані про особу, яка притягується до кримінальної відповідальності, судом першої інстанції це враховано при постановленні вироку та зазначено, що ОСОБА_7 скоєно особливо тяжкий злочин (розбій) під час іспитового строку, на підставі ст.71 КК України частково приєднано покарання у виді позбавлення волі, призначене вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 14.03.2018 року, з чим погоджується колегія суддів.
Доводи в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 щодо пояснень свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які жодного разу його не бачили, а тому суд не може брати до уваги їх покази і грунтувати на цих показах рішення суду, є безпідставними, так як судом першої інстанції вказані пояснення свідків розцінені критично і не взяті до уваги.
Колегія суддів відхиляє інші доводи апелянтів про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, вирок побудований на недопустимих доказах, та до уваги взяті лише показання потерпілого, оскільки за результатами судового розгляду, шляхом співставлення показань потерпілого, свідків, даних судово-медичного експертного дослідження, відтворено хронологію розвитку подій розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_20 .
Суд обґрунтовано визнав показання потерпілого достовірними, так як вони підтверджуються іншими, наявними у справі доказами.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Отже, застосовуючи вказаний стандарт доказування, в цій справі, суд обґрунтовано врахував сукупність доказів у комплексі.
Необгрунтованими є доводи апелянтів і щодо інших, допущених у кримінальному провадженні порушень кримінального процесуального закону, оскільки таких порушень, які могли б вплинути на висновки суду щодо винуватості ОСОБА_7 , правильності кваліфікації його дій і поставити під сумнів законність та обгрунтованність вироку суду і відповідно до ст. 409 КПК України були б підставою для його скасування, колегією суддів не виявлено.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що в цілому доводи апелянтів про те, що обвинувачений, вказаного злочину не вчиняв, є безпідставні, тому їх апеляційні скарги не підлягають задоволенню.
Покарання ОСОБА_7 за ч.3 ст.187 КК України, у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, крім житла, призначене у відповідності до положень ст.ст.65 КК України, з наведенням у вироку обґрунтувань такого рішення.

Воно є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Положеннями ст.65 КК України визначено, що при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні обвинуваченому покарання, в межах санкції статті, інкримінованого кримінального правопорушення, судом враховані фактичні обставини кримінального провадження, тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, характер дій обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, дані про його особу, відсутність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, обставина, що обтяжує покарання -рецидив злочинів, особливу суспільну небезпеку вчиненого злочину.
На підставі ст.71 КК України обвинуваченому частково приєднано покарання у виді позбавлення волі, призначене вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 14.03.2018 року.

З урахуванням наведеного, підстав для зміни чи скасування вироку, у межах апеляційних скарг, немає.

Керуючись п.1 ч.1 ст.407, ч.1 ст.418, ст.419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Вирок Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 29 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_11 без задоволення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той же строк, з часу вручення копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3