Справа № 646/2750/18
№ провадження 1-кп/646/144/2021
У Х В А Л А
08.02.2021 м.Харків

Червонозаводський районний суд міста Харкова у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1

за участю: секретаря ОСОБА_2

прокурорів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

обвинувачених ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши об`єднанні обвинувальні акти у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187 КК України, ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні судді Червонозаводського районного суду м. Харкова знаходяться об`єднанні в одне провадження обвинувальні акти відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Під час досудового розслідування відносно обвинуваченого обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який продовжувався та строк дії якого збігає.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В обґрунтування даного клопотання послався на те, що встановлені слідчим суддею при обранні запобіжних заходів ризики, передбачені ст. 177 КПК України, продовжуються до тепер.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник заперечували проти продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У відповідності до положень ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя.

Суд врахував практику ЄСПЛ, що оцінка такого ризику має проводитися з посиланням на ряд факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії § 106). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови § 58).

Так ОСОБА_5 і ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні двох кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187 КК України, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

Що стосується особистої ситуації обвинуваченого ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, йому інкриміноване обвинувачення у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, в тому числі тяжких, він не має родини, роботи, офіційних джерел доходів, на його утриманні інші особи не знаходяться, тобто відсутні міцні соціальні зв`язки;

Виходячи з викладеного, суд вважає наявними ризики переховування обвинуваченого від суду і можливості вчинення ними нових злочинів.

При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу судом враховується практика Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення Лабіта проти Італії, згідно якого, тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

Суд, враховуючи дані осіб обвинувачених, вважає, що наявні підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдовує виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість вчиненого та відповідно, можливість ухилення від явки до суду з метою уникнення покарання.

При цьому суд зазначає, що тяжкість покарання, що загрожує, не є основною чи безпосередньою підставою для тримання під вартою, а оцінюється в сукупності з наявними ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України.

За таких обставин застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належну процесуальну поведінку, тому є підстави для задоволення клопотання прокурора. Перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою не виходить за межі розумного строку.

В той же час, правилами частини 3 статті 183 КПК України визначений обов`язок суду застосувати заставу.

Застосовуючи альтернативний запобіжний захід ухвалою від 28.08.2019 суд вважав, що застава у межах, визначених п.2 ч.5 ст. 182 КПК України не здатна забезпечити виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків тому, з урахуванням обставин інкримінованих кримінальних правопорушень, майнового та сімейного стану обвинуваченого, визначив кожному з них заставу у розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, у сумі 384200 гривень.

Враховуючи висновки ЄСПЛ - що з часом ризики порушення обвинуваченим процесуальних обов`язків зменшуються, враховуючи стан здоров`я обвинуваченого, суд вважає можливим повернутись до визначення розміру застави, зменшивши її до 75000 гривень.

08 лютого 2021 року обвинуваченим ОСОБА_6 було заявлено клопотання про зобов`язання завідувача медичною частиною № 27 філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» у Харківській та Луганській області провести медичне обстеження з приводу повної втрати зору на одному оці та погіршення зору на іншому оці .

Дослідивши матеріали та надані до суду докази в їх сукупності, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.206 КПК України, кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, стаття 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод покладає на державу обов`язок захищати фізичне здоров`я осіб, позбавлених волі.

Держава має забезпечити належний захист здоров`я ув`язнених, зокрема шляхом надання необхідної медичної допомоги (п. 72 рішення ЕСПЛ від 18.12.2008 у справі «Ухань проти України», заява №30628/02).

Положеннями ув`язнення та ст. ст. 6, 39, 72 Основ законодавства України про охорону здоров`я, передбачено, що особи, узяті під варту, мають право на надання їм медичної допомоги.

Відповідно до пункту 2.3 Розділу ІІ «Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, МОЗ України №239/5/104 від 10.02.2012 , медичне обстеження осіб, узятих під варту, здійснюється у разі їх звернення зі скаргою на стан здоров`я за ініціативою лікаря медичної частини СІЗО або адміністрації СІЗО.

Під час медичного обстеження особи, узятої під варту, з метою встановлення діагнозу лікар медичної частини СІЗО використовує дані анамнезу, медичної документації, яка долучена до особової справи, результати огляду, дані лабораторних, рентгенологічних і функціональних методів дослідження. За необхідності керівництво СІЗО подає запит до закладу охорони здоров`я, який надавав медичну допомогу особі, узятій під варту, щодо результатів диспансерного, амбулаторного, стаціонарного нагляду або лікування.

У випадках, коли лікарі медичної частини СІЗО не можуть самостійно встановити діагноз, начальник медичної частини СІЗО подає запит до керівництва СІЗО щодо направлення хворого на лікування до обраного закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку або залучення відповідного лікаря-фахівця закладу охорони здоров`я.

Відповідно до пункту 138 рішення ЄСПЛ від 15.05.2012 у справі «Каверзін проти України» (Kaverzin v. Ukraine), заява № 23893/03, надання необхідної медичної допомоги особам у місцях тримання під вартою є обов`язком держави (див., наприклад, рішення від 18 грудня 2008 року у справі «Ухань проти України» (Ukhan v. Ukraine), заява № 30628/02, пп. 72-74, з подальшими посиланнями). Встановлюючи те, чи виконали державні органи свої обов`язки з надання медичної допомоги особі, яка перебуває під вартою і під їхнім контролем, Суд має оцінити якість медичних послуг, наданих такій особі з урахуванням стану її здоров`я та «практичних вимог ув`язнення», і, якщо її було позбавлено адекватної медичної допомоги, з`ясувати, чи становило це нелюдське і таке, що принижує гідність, поводження на порушення статті 3 Конвенції (див. рішення у справах «Сарбан проти Молдови» (Sarban v. Moldova), заява №3456/05, п.78, від 4 жовтня 2005 року «Алексанян проти Росії» (Aleksanyan v. Russia), заява №46468/06, п.140, від 22 грудня 2008 року, і «Алексєєнко проти Росії» (Yevgeniy Alekseyenko v. Russia), заява №41833/04, п.104, від 27 січня 2011 року).

З огляду на обставини, встановлені під час судового розгляду, щодо стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 , з метою надання кваліфікованої медичної допомоги та дотримання гарантій забезпечення прав і законних інтересів особи, яка тримається під вартою у зв`язку із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, суддя приходить до висновку про проведення медичного обстеження обвинуваченого ОСОБА_6 та зобов`язати начальника завідувача медичної частини № 27 філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» у Харківській та Луганській області у найкоротший строк забезпечити проведення такого обстеження, з урахуванням положень Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого спільним наказом Міністерства охорони здоров`я України та Міністерством юстиції України від 10 лютого 2012 року.

На підставі викладеного, керуючись статтями 369-372 КПК України,

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою, обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів тобто по 08 квітня 2021 року, включно.

Зменшити ОСОБА_6 розмір раніше визначеного запобіжного заходу у вигляді застави до 75000 гривень, при внесенні якої обвинуваченого з під варти звільнити, із збереженням раніше визначених обов`язків.

Зобов`язати завідувача медичною частиною № 27 філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» у Харківській та Луганській області в термін до 25.02.2021 провести медичне обстеження обвинуваченого ОСОБА_6 та повідомити суд про його стан здоров`я, зазначивши:

- чи потребує ОСОБА_6 медичної допомоги?

- якщо так, то якої і чи може він її отримати в умовах медичної частини № 27?

- чи може за станом свого здоров`я утримуватись під вартою?

Дозволити конвоювання обвинуваченого (в разі потреби) до профільних закладів МОЗ України з метою медичного обстеження та надання медичної допомоги на відповідному рівні.

У випадку встановлення захворювань у ОСОБА_6 , надати суду висновок щодо можливості його перебування в умовах слідчого ізолятора та можливості брати безпосередню участь в судових засіданнях.

Копію ухвали надіслати до медичної частини № 27 філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» у Харківській та Луганській області для виконання.

Про результати виконання ухвали негайно повідомити суд першої інстанції.

Ухвала, в частині продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1