Дата документу 29.03.2021 Справа № 310/2068/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 310/2068/18 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/167/21 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з ДУ «Вільнянська УВП № 11»,
захисників - адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9

розглянула 29 березня 2021 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 вересня 2019 року відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Бердянськ, Запорізької області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого органом досудового розслідування у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307 КК України.

Встановлені вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 вересня 2019 року обставини:

ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу канабіс, діючи умисно, незаконно придбав, при невстановлених під час судового розгляду обставинах, суху подрібнену речовину сіро-зеленого кольору рослинного походження в двох зіп-пакетах, що є особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом масою 1,463 г та 1,681 г, який залишив при собі, тим самим почав незаконно зберігати його з метою збуту.

Далі, 05.01.2018 року в ранковий час доби ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний намір направлений на збут вказаного наркотичного засобу, незаконно зберігаючи при собі з метою збуту раніше придбаний ним наркотичний засіб у одному зіп-пакеті, який переніс на бульвар Шевченко в м. Бердянськ, Запорізької області, де за грошові кошти в сумі 300 гривень незаконно збув зі-пакет з наркотичним засобом ОСОБА_11 (анкетні дані свідка змінено), в якому згідно висновку експерта №14-10 від 10.01.2018 року знаходилась суха подрібнена речовина сіро-зеленого кольору рослинного походження, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом масою 1,463 гр. в перерахунку на суху речовину.

Після чого, 05.01.2018 року в денний час доби ОСОБА_11 добровільно видав вказаний наркотичний засіб працівникам поліції.

Залишкову частину особливо небезпечного наркотичного засобу канабіс ОСОБА_7 , з метою реалізації свого злочинного наміру, діючи з єдиним умислом, продовжив незаконно зберігати при собі з метою збуту.
Після чого, 24.01.2018 в ранковий час ОСОБА_7 , діючи умисно, продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, направлений на збут раніше придбаного ним особливо небезпечного наркотичного засобу канабіс, незаконно зберігаючи при собі, переніс один зіп-пакет на ділянку місцевості, розташованої біля будинку АДРЕСА_2 , де в цей же день в період часу з 11-40 годин до 12-30 годин, в ході проведення оперативної закупки, незаконно повторно збув ОСОБА_11 за 250 гривень один зіп-пакет, в якому згідно висновку експерта №14-29 від 30.01.2018 року знаходилась суха подрібнена речовина сіро-зеленого кольору рослинного походження, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом - канабіс, масою 1,681 гр. в перерахунку на суху речовину.
Крім цього, 12.03.2018 в денний час доби, знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 , незаконно, повторно придбав особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, у ОСОБА_12 ( якого засуджено вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07.08.2018 року за ст.309ч.2 ст.307 ч.2 КК України) суху подрібнену речовину сіро-зеленого кольору рослинного походження в двох зіп-пакетах, яку поклав у ліву кишеню своєї куртки, тим самим почав незаконно придбав та зберіга її при собі.

В цей же день в період часу з 11 годин 55 хвилин до 12 годин 40 хвилин, працівниками поліції в ході проведення санкціонованого обшуку на підставі ухвали слідчого судді Бердянського міськрайонного суду від 01.03.2018 за адресою: АДРЕСА_3 , у ОСОБА_7 в лівій кишені надітої на ньому куртки, виявлено та вилучено два зіп-пакета, в яких згідно висновку експерта №14-65 від 14.03.2018 знаходилась суха подрібнена речовина рослинного походження сіро зеленого кольору, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом масами НОМЕР_1 гр., та 1,870 гр., що загальною масою складає 3,699 гр., в перерахунку на суху речовину, який ОСОБА_7 незаконно придбав та зберігав без мети збуту.

Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області
від 26 вересня 2019року:

Дії ОСОБА_7 за епізодом від 12.03.2018 перекваліфіковано з ч.2 ст.307 на ч.2 ст.309

КК України, в іншій частині кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 залишено без змін.

ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.309 КК України та ч.2 ст. 307 КК України та йому призначено покарання:
-за ч. 2 ст. 309 КК України у виді 4 років позбавлення волі,
-за ч. 2 ст. 307 КК України у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією Ѕ частини належного йому майна.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, призначено ОСОБА_7 покарання по цим злочинам у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією Ѕ частини належного йому майна.

На підставі ст. 71 ч.1 КК України за сукупністю вироків, до покарання призначеного за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Апеляційного суду Запорізької області від 27.06.2018 року суду Запорізької області від 21.08.2017 року у виді 6 місяців позбавлення волі, остаточно призначивши ОСОБА_7 покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією Ѕ належного йому майна.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили - залишено тримання під вартою. Строк відбуття покарання ОСОБА_7 вирішено обчислювати з 12.03.2018 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта на суму 3959,07 гривень.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Вимоги і узагальненні доводи апеляційних скарг

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вважає вирок суду неправомірним, необґрунтованим та винесеним з порушенням норм КПК та Конституції України. По-перше судом не прийнято до уваги його скарги на незаконне затримання та побиття працівниками поліції, що призвело до проблем із здоров`ям. ОСОБА_7 стверджує, що наркотики йому засунули до карману після побиття. Зазначає, що він знаходиться на обліку у лікаря нарколога за вживання наркотиків. На думку апелянта справа сфабрикована, докази його винуватості відсутні. Просить вирок суду від 26.09.2019 р скасувати.

В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений вказує, що фактично розслідування кримінального правопорушення за епізодом від 05.01.2018 року було проведено до внесення відомостей до ЄРДР, тому всі отриманні докази повинні бути визнанні недопустимим. Крім того, зазначає, що при проведенні оперативної закупки 24.01.2018 року мало місце провокації. Також вважає, що було порушено право на захист, оскільки в порушення вимог ст. 290 КПК України стороні захисту після закінчення досудового розслідування не було відкрито всіх доказів.

В зміненій та доповненій апеляційній скарзі обвинувачений вказує про те, що досудове розслідування кримінального правопорушення від 05.01.2018 року було проведено фактично з незаконним внесенням відповідних відомостей до ЄРДР, тому всі здобуті докази повинні були бути судом визнані недопустимими;

Стосовно досудового розслідування кримінального правопорушення за епізодами від 24.01.2018 року та 26.03.2018 року, зазначає про несвоєчасне внесення відомостей в ЄРДР, а тому вважає, що проведення досудового розслідування відносно цього правопорушення було неможливим, а всі докази отриманні в результаті такого розслідування повинні бути визнані недопустимими.

Крім того, вказує, що при проведенні НСРД мала місце провокація, оскільки достатніх даних для проведення жодної оперативної закупки у органів досудового розслідування не було, обвинувачення ґрунтується лише на показаннях залегендованого закупного, а тому здобуті в ході таких слідчих дій докази судом повинні бути також визнані недопустимими.

Апелянт також зазначає, що після закінчення досудового розслідування прокурором не було здійснено відкриття доказів стороні захисту, на підставі яких проводилися негласні слідчі дії, чим суттєво було порушено право на захист, тому такі докази судом були визнані недопустимими.

Окрім цього, апелянт вказує, що прокурором взагалі не були надані суду протоколи проведення контролю за вчиненням злочину у виді оперативних закупок, в яких мав би бути зафіксований механізм проведення відповідних негласних слідчих дій, а також: не була забезпечена можливість допиту понятих.

Також, зазначає, що при кваліфікації його дій стороною обвинувачення не було зазначено важливої кваліфікуючої ознаки об`єктивної сторони злочину, передбаченого cт. 307 КК України, чим було порушено право на захист від конкретного обвинувачення.

Вважає, що при розгляді справи стороною обвинувачення не надано належних доказів законності проведення негласних слідчих дій, а інші докази на які посилається прокурор складені з істотним порушенням діючого кримінально-процесуального законодавства.

Просить вирок суду скасувати, кримінальне провадження закрити на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за епізодами від 05.01.2018 та 24.01.2018 та правильність кваліфікації судом його дій за ч.2 ст.307 КК України, вважає, що постановлений відносно обвинуваченого ОСОБА_7 вирок в частині перекваліфікації його дій за епізодом від 12.03.2018 з ч.2 ст.307 на ч.2 ст.309 КК України, підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.

Так, в обґрунтування невинуватості ОСОБА_7 за ст. 307 КК України поклав відсутність факту збуту вилучених у ОСОБА_7 12.03.2018 двох зіп-пакетів з особливо небезпечним наркотичним засобом канабіс, наркозалежність обвинуваченого та припущення, що він міг придбати та зберігати даний наркотичний засіб у таких розмірах для власного вживання, однак суд не послався на жодний доказ досліджений під час судового розгляду кримінального провадження, а сформулював свою думку на припущеннях.

Разом з тим, сторона обвинувачення вважає, що судом не взято до уваги, що ОСОБА_7 був затриманий12.03.2018 р. одразу після придбання вказаного наркотичного засобу, що підтверджено у судовому засіданні 08.11.2018 р. показами свідка ОСОБА_12 . Крім того, у суді доведено два факти збуту обвинуваченим ОСОБА_7 05.01.2018 та 24.01.2018 аналогічного наркотичного засобу.

Факт збуту наркотичного засобу за епізодом від12.03.2018 р. підтверджується показами обвинуваченого ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_12 , протоколами обшуків від 12.03.2018 з додатком у вигляді двд-диску, висновками експерта №14-65 від 14.03.2018, та №14-66 від 15.03.2018.

Отже, в супереч вимог ч.1 ст. 409 КПК України, винесено незаконний вирок в частині перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 з ст.307 на ст.309 КК України.

Крім того, апелянт посилаючись на Постанову Пленуму Верховного суду України від 26.04.2002 №4 «Про судову практику і справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів» зазначає, що судом незаконно призначено обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.309 КК України, оскільки загальна вага вилученого 12.03.2018 у ОСОБА_7 особливо небезпечного наркотичного засобу становить 3,699 г., що тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ст.44 Кодексу країни про адміністративні правопорушення.

Просить дослідити докази, а саме: протоколи обшуків від 12.03.2018 з додатком у вигляді дисків, висновок експерта №14-65 від 14.03.2018, висновок експерта №14-66 від 15.03-2ШЩ» покази свідка ОСОБА_12 , наданих у судовому засіданні від 08.11.2018 р.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26.09.2018 р. скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні вказаних злочинів, передбачених ч.2 ст.307 КК України, призначити за ч. 2 ст. 307 КК покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років 6 місяців з конфіскацією Ѕ належного йому майна, на підставі ч.1 ст. 71 КК України, шляхом часткового складання покарання за попереднім вироком суду, призначити остаточне покарання у вигляді 7 років позбавлення волі з конфіскацією Ѕ частки належного йому майна.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник ОСОБА_8 у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого з усіма доповненнями, з підстав викладених в ній доводів, просив задовольнити, вказував на недопустимість доказів, звертав увагу на провокативні дії ОСОБА_13 , який перебуває під контролем поліції і неодноразово приймав участь у закупках. Заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.
Обвинувачений та захисник ОСОБА_14 у судовому засіданні підтримали позицію захисника адвоката ОСОБА_8 .
Прокурор у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу прокурора, посилаючись на здобуті докази та заперечував задоволенню апеляційної скарги обвинуваченого.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановлені ухвали.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно із ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Ухвалюючи вирок, місцевий суд повинен був дати остаточну оцінку кожному доказу з точки зору його допустимості, належності, достовірності, а сукупність доказів на предмет достатності задля висновку доведеності провини - для правильного встановлення всіх обставин провадження, що відповідало б вимогам ст. 94 КПК України.

Однак, судом першої інстанції вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону не були дотримані належним чином, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

З цього приводу, з урахуванням змісту оскаржуваного рішення, заслуговує на увагу, зокрема аргумент сторони захисту щодо не дослідження безпосередньо місцевим судом постанови прокурора в порядку ст. 271 КПК України про проведення негласної слідчої (розшукової) дії.

Між тим, досліджений місцевим судом протокол про результати контролю за вчиненням злочину від 24.01.2018 року містить посилання, як на підставу проведення оперативної закупки у ОСОБА_7 , на постанову прокурора Бердянської місцевої прокуратури ОСОБА_10 від 23.01.2018 року (т.1 а.с.94).

Натомість, постанова прокурора Бердянської місцевої прокуратури ОСОБА_10 від 23.01.2018 року, винесення якої передувало проведенню контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, не дістала оцінки суду на предмет дотримання вимог ч.7 ст. 271 КПК України та в контексті допустимості проведення негласної слідчої дії.

Вказані обставини засвідчують недотримання судом вимог ст. 94 КПК України стосовно оцінки доказів.

Одночасно не можна залишити без уваги доводи адвоката, що суд не перевірив здійснення відкриття стороною обвинувачення даної постанови прокурора стороні захисту.

Так, згідно ч. 2 ст. 290 КПК України прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання.

При цьому, відповідно до ч. 12 ст. 290 КПК, якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази. Для доведення допустимості результатів НСРД мають бути відкриті не тільки результати цих дій, а й документи, які стали правовою підставою їх проведення (клопотання слідчого, прокурора, їх постанови, доручення, ухвала слідчого судді), оскільки змістом цих документів сторони можуть перевірити дотримання вимог кримінального процесуального закону стосовно НСРД.

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 16 жовтня 2019 року у справі № 640/6847/15-к (провадження № 13-43кс19) та від 16 січня 2019 року у справі № 751/7557/15-к (провадження № 13-37кс18) дійшла висновку про застосування норм права, викладених в ст. 290 КПК України, зазначивши, що сторона обвинувачення повинна вживати необхідних і достатніх заходів для розсекречення матеріалів, які стали процесуальною підставою для проведення НСРД, з метою їх надання стороні захисту, і виконувати в такий спосіб вимоги щодо відкриття матеріалів іншій стороні. У разі якщо сторона обвинувачення не вживала необхідних і своєчасних заходів, спрямованих на розсекречення матеріалів, які стали процесуальною підставою для проведення НСРД і яких немає в її розпорядженні, то в такому випадку має місце порушення норм ст. 290 КПК України.

За частино 3 ст. 246 КПК України рішення про проведення НСРД приймає слідчий, прокурор, а у випадках, передбачених цим Кодексом слідчий суддя за клопотанням прокурора або за клопотанням слідчого, погодженим із прокурором.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в ході досудового розслідування 24 січня 2018 року було проведено НСРД у формі оперативної закупки і складено відповідний протокол. Зі змісту вказаного протоколу видно, що слідчу дію було проведено на підставі постанови прокурора Бердянської міжрайонної прокуратури ОСОБА_10 від 23 січня 2018 року (т.1 а.п. 94). Втім, як у матеріалах кримінального провадження зазначена постанова прокурора відсутня, так не зазначена вона і в реєстрі матеріалів досудового розслідування.

Таким чином, на етапі відкриття матеріалів досудового розслідування в порядку ст. 290 КПК України постанову прокурора Бердянської міжрайонної прокуратури ОСОБА_10 від 23 січня 2018 року, серед інших процесуальних підстав для проведення НСРД у формі оперативної закупки, не було відкрито стороні захисту відповідно до ст. 290 КПК, оскільки її не було долучено до матеріалів кримінального провадження.

Не було відкрито стороні захисту вказаного документу і під час судового розгляду в суді першої інстанції, оскільки з огляду на мотивувальну частину оскаржуваного вироку вказана постанова прокурора не була досліджена безпосередньо і місцевим судом.

Відношення наявної в матеріалах кримінального провадження постанови прокурора Бердянської міжрайонної прокуратури ОСОБА_10 від 22 січня 2018 року (т.1 а.п. 246-247) до проведеної 24 січня 2018 року оперативної закупки, та відповідність вказаної постанови вимогам ст. 271 КПК України судова колегія не праві оцінювати, оскільки зазначена постанова прокурора безпосередньо також не досліджувалася судом першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції не звернув належної уваги та не з`ясував всіх обставин щодо правомірності проведених НСРД, через що дійшов передчасного висновку про допустимість протоколу контролю за вчиненням злочину від 24 січня 2018 року та доказів, які є похідними від зазначеного протоколу НСРД.

Потребує перевірки, в контексті доводу сторони захисту, наявність або відсутність ознак, притаманних провокації злочину, що також не отримало оцінки в оскаржуваному вироку.

Зокрема, на предмет підбурювання не перевірені свідчення ОСОБА_11 , який був залучений працівниками поліції до проведення оперативної закупки. Суд лише обмежився викладенням у вироку показань вказаного свідка.

Наведені вище порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а отже, висновок місцевого суду про винуватість ОСОБА_7 є передчасним.

При цьому, суд апеляційної інстанції, з огляду на відсутність клопотання сторони захисту за ч.3 ст. 404 КПК України, позбавлений можливості перевірити доводи сторони захисту щодо правомірності проведення НСРД та непричетності ОСОБА_7 до інкримінованих кримінальних правопорушень.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені порушення є істотним та процесуально неприпустимим, оскільки в такий спосіб порушуються загальні засади забезпечення законності та одночасно обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, що передбачено ст. 370 КПК України як обов`язкові вимоги, які містяться і у ст. 7 КПК України серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати.

Окремо колегія суддів зауважує, що, виходячи з такої засади кримінального провадження як безпосередність дослідження доказів відповідно до п.16 ч.1 ст.7, ст. 23 КПК України та правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у рішенні від 05.12.2018 року у справі № 301/2178/13-к (п.31), беручи до уваги доводи апеляційної скарги обвинуваченого згідно ч.1 ст. 404 КПК України і враховуючи відсутність клопотання з боку сторони захисту відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України щодо повторного дослідження доказів або дослідження доказів, які не досліджувалися в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не вправі давати доказам іншу оцінку, ніж та, яку дав суд першої інстанції, якщо наданих доказів не було безпосередньо досліджено під час апеляційного перегляду кримінального провадження.

Таким чином, апеляційний суд, з огляду на сукупність вище наведених обставин, позбавлений можливості проаналізувати з дотриманням вимог ст. 94 КПК України доводи сторони захисту.

Доводи апеляційної скарги прокурора, що стосуються лише одного епізоду злочинної діяльності, який отримав іншу кваліфікацію, ніж інкримінувалося органом досудового розслідування також пов`язані із необхідністю перевірки доказів на предмет їх допустимості та достатності.

Приймаючи до уваги встановлений факт істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, який допущено судом першої інстанції, виходячи з положень ч.6 ст. 9 КПК України та загальних засад кримінального провадження, а саме вимог ст. 7 КПК України стосовно верховенства права та законності, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуваний вирок, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 409, ч.1 ст. 412, ст. 415 КПК України, підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

При новому розгляді суду необхідно усунути порушення, з дотриманням встановленого законом порядку повно та всебічно перевірити доводи як сторони захисту, так і прокурора та прийняти законне й обґрунтоване рішення.

Враховуючи усталену практику Європейського суду з прав людини, зокрема викладену у справі «Едуард Шабалін проти Росії» (рішення від 16 жовтня 2014 року) про неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення та у контексті даного кримінального провадження, не вирішуючи наперед питання про винуватість чи невинуватість ОСОБА_7 , з метою запобігання порушення прав обвинуваченого та виключення необґрунтованого тримання особи під вартою, не встановивши достатніх підстав для подальшого тримання обвинуваченого під вартою, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зміни відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу на більш м`який домашній арешт з покладенням на нього обов`язку, передбаченого ч.5 ст. 194 КПК України з`являтися за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді або суду у встановленому законом порядку.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора задовольнити частково.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 вересня 2019 року відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст.309, ч. 2 ст. 307 КК України скасувати, скасувати, призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Змінити відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт строком до 28 травня 2021 року включно, із забороною в період часу з 18.00 год. до 07.00 год. наступної доби залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 з покладенням обов`язку, передбаченого ч.5 ст. 194 КПК України з`являтися за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді або суду у встановленому законом порядку.

Виконання ухвали покласти на Бердянський РВП ГУНП в Запорізькій області за місцем проживання обвинуваченого.

Звільнити ОСОБА_7 з-під варти негайно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4