У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 183/2005/20

№ 1-кп/183/581/21

22 лютого 2021 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянув у підготовчому судовому засіданні клопотання обвинуваченого про закриття кримінального провадження № 0000291 від 29 листопада 2019 року відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополя Дніпропетровської області, громадянина України, з вищою освітою, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 402 КК України, -

в с т а н о в и в :

В провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному проваджені, внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000291 від 29.11.2019 року відносно ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 402 КК України.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 заявив клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку із відсутністю події кримінального правопорушення. Клопотання мотивоване наступним.

В матеріалах кримінального провадження відсутні прямі, достатні та належні докази, які б окремо або у своїй сукупності підтверджували факт скоєння обвинуваченим кримінального правопорушення за ознаками ч. 3 ст. 402 КК України, щодо не виконання наказу Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » полковника ОСОБА_6 за № 243 від 30.10.2019 року щодо переведення мене до іншого підрозділу, а саме увільненні від займаної посади офіцера -прес-служби військової частини НОМЕР_1 , та без моєї згоди призначити на посаду начальника розвідки штабу артилерійського дивізіонну військової частини НОМЕР_2 .

По-перше, під час формального проведення досудового розслідування слідчий орган не встановив, чи мав право Командувач військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » полковник ОСОБА_7 видавати наказ про призначення ОСОБА_5 на посаду начальника розвідки до військової частини НОМЕР_2 , без його згоди і без наявності у нього досвіду і вмінь для виконання обов`язку начальника розвідки, і що було підставою видання незаконного наказу, так-як у зазначеному наказі не має жодного обґрунтування, а посилання на пункту 82 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/200, без зазначенням конкретного підпункту є незаконним і протиправним, що вказує па перевищення службових обов`язків, збоку суб`єкта владних повноважень. Також досудове слідство не встановило, що стало причиною видання незаконного наказу, який ОСОБА_5 не виконав, так-як, на його думку незаконний наказ, був виданий саме після висловлювання власної думку соціальних мережах щодо розведення військ, тобто переслідування за власну думку і власний світогляд, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (ст. 34,35 Конституції України). Також у зазначеному і незаконному наказі відсутні підстави переведення його, не лише на іншу посаду, а і у іншу військову частина, незважаючи на те, що він не має певного досвіду та належних вмінь керування артилерійською розвідкою, та головне Командувач військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_7 , що у нормативно-правовому документі індивідуальної дії має бути читко сформулювала підстава переведення військовослужбовця з однієї посаду на іншу або в інший підрозділ. Саме тому, звертаю увагу, що у незаконному наказі, за невиконання якого його було притягнуто до кримінальної відповідальності, крім посилання на пункт 82 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1 153/2008, в якому міститься 8 підпунктів, призначення військовослужбовців на посади, а саме :

1 ) на вищі посади - у порядку просування по службі;

2) на рівнозначні посади:

- у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів;

- у разі проведення заміни у місцевостях з особливими природними, географічними геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з установленим строком військової служби);

- для набуття практичного досвіду управлінської діяльності в органах військового управління різного рівня або для більш доцільного використання за фахом чи досвідом роботи - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України, зокрема на особисте прохання військовослужбовця;

- за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії:

- за сімейними обставинами - на особисте прохання;

- з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей - на підставі висновку атестування;

- у зв`язку з перебуванням із близькими особами у відносинах прямої організаційної та правової залежності;

- у разі скасування військовослужбовцю допуску до державної таємниці - на посаду, що не передбачає такого допуску, - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України;

- вагітних військовослужбовців-жінок за їх клопотанням відповідно до медичного висновку - на посади з меншим обсягом роботи, а також військовослужбовців-жінок, які мають дітей віком до трьох років, за їх клопотанням у разі неможливості виконання ними обов`язків на займаних посадах;

- у разі проведення заміни у військових частинах (підрозділах), які виконують завдання в районах ведення воєнних (бойових) дій, у тому числі в районах проведення антитерористичних операцій;

- у разі відсутності можливості поновлення на попередній посаді у зв`язку з незаконним звільненням або переміщенням по службі - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України;

3) на нижчі посади:

- у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду;

- за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії;

- з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей - на підставі висновку атестування;

- за віком або сімейними обставинами - на особисте прохання;

- у зв`язку з перебуванням із близькими особами у відносинах прямої організаційної та правової залежності - у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду;

- у порядку виконання накладеного дисциплінарного стягнення - відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України;

- у разі скасування військовослужбовцю допуску до державної таємниці - на посаду, що не передбачає такого допуску, - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України, у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду;

- вагітних військовослужбовців-жінок за їх клопотанням відповідно до медичного висновку - на посади з меншим обсягом роботи, а також військовослужбовців-жінок, які мають дітей віком до трьох років, за їх клопотанням у разі неможливості виконання ними обов`язків на займаних посадах та за відсутності рівнозначних посад;

- за ініціативою військовослужбовця (крім військовослужбовців, які займають посади, за якими передбачені первинні військові звання офіцерського, сержантського і старшинського складу) на нижчу на один ступінь посад) - на підставі рішення посадової особи відповідно до номенклатури посад;

4) у зв`язку із зарахуванням на навчання до вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти із звільненням з посади, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання;

5) у зв`язку із закінченням строку перебування на посаді;

6) у зв`язку зі звільненням або призначенням на посади, передбаченими штатами воєнного часу, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або введення правового режиму воєнного стану;

7) у зв`язку зі звільненням осіб сержантського і старшинського складу, як займали посади офіцерського складу;

8) у зв`язку з призначенням на посади, що можуть бути заміщені військовослужбовцями, які під час проходження військової служби були визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтві, одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, - на особисте прохання за рішенням посадової особи, до повноважень якої належить призначення на посади відповідно до переліку посад, що можуть бути заміщені такими військовослужбовцями, який визначається Міністерством оборони України.

Тобто виходячи із викладеного, Командувач військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » полковник ОСОБА_7 , зловживаючи своїми повноваженням, і, не маючи вагомих підстав переддення ОСОБА_5 до іншого підрозділу, так як рапорт і власну згоду на переведення він не писав, досвіду на виконання обов`язків начальника розвідки не мав, і саме тому обґрунтовуючи свою відмову виконувати незаконний наказ, він намагався попередити більш важкі наслідки, у разі призначення мене на посаду начальника розвідки , так як не маючи досвіду та необхідних знань є загроза боєздатності підрозділу і успішного виконання поставлених командуванням завдань.

Також, враховуючи, що досудове слідство проводилось поверхнево, без встановлення складових злочину, який ОСОБА_5 начебто скоїв, не було визначено, не лише характер злочину, а наслідки не виконання незаконного і упередженого наказу, в якому навіть відсутні конкретні підстави переведення його в інший підрозділ і на іншу посаду, особу, яка проходила прискорені трьох місячні курси підготовки, які не дають належних знань і вмінь на практиці виконував покладені на артилерію завдань. Зазначене ствердження, вказує, що Командувач військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » полковник ОСОБА_7 , навмисно вирішив підірвати боєздатність підрозділу, шляхом призначення мене на посаду начальника розвідки, без згоди ОСОБА_5 і без наявності у нього необхідних знань.

Більш того підписавши контракт (трудовий договір) 30.08.2019 року, ОСОБА_5 дав згоду на призначення його на посаду офіцера -прес-служби військової частини НОМЕР_3 , і тому Командувач військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » полковник ОСОБА_7 , не мав жодного законного права без згоди ОСОБА_5 , без рішення комісії ВЛK переводити до іншого підрозділу і призначати на іншу посаду, згідно ч.1 ст. 32 КЗпП, так-як контракт, який він підписав 30.08.2019 року з командиром військової частини НОМЕР_4 ( Командувачем військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 ») генерал -майором ОСОБА_8 , він фактично надав письмову згоду на призначення ОСОБА_5 , саме на посаду офіцера -прес-службі військової частини НОМЕР_1 , а не на посаду начальника розвідки. Тобто виходячи і викладеного, підписаний мною контракт с трудовою угодою, яка визнана організаційні, економічні та правові стосунки між роботодавцем і працівником, які роботодавець не має змінювати без його згоди, враховуючи викладене, він може стверджувати, що Командувач військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 », тобто командир військової частини НОМЕР_4 , зловживаючи своїми повноваженнями вирішив помститися за мою власну думку, яку я виклав у соціальних мережах щодо розведення військ, тим самим зазначений наказ є не законним . До того ж, у наказі, який я не виконав, і який не був реалізований , і я був звільнений у запас відповіло до п.2 частини 5ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ( у зв`язку із закінченням строку контракту); згідно наказу командира військової частини НОМЕР_4 полковника ОСОБА_7 від 19.08.2020 доку за №227. Ще раз звертаю увагу, що звільнений , саме 19.08.2020 року по закінченню дії контракту, і на підставі мого рапорту, а ні через службову невідповідність, або у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту, так-як він не виконав наказ №243 від 30.10.2019 року, того ж полковника ОСОБА_9 .. Тобто внаслідок невиконання не законного і протиправного наказу полковник ОСОБА_6 , який, у нормативно правовому документі не зміг обґрунтувати необхідність переведення мене на посаду начальника розвідки до іншої військової частини НОМЕР_2 , змінюючи, без його згоди істотні умови служби, що є незаконним і протиправним, головне признаючи на цю посаду, не було врахована відсутність у нього достатнього досвіду для виконання обов`язків начальника розвідки артилерійського дивізіону, про що ОСОБА_5 під ознайомлення з наказом і відмови його виконувати, так-як він незаконний і протиправний, повідомив, як у письмовому так і усному вигляді. Звертає також увагу на відсутність істотної шкоди державі, і тяжких наслідків, в наслідок не виконання незаконного наказу.

По-друге, досудове слідство перевищило свої повноваження, і чомусь виконувало непритаманні функції, які покладення виключно на Конституційний суд України, щодо тлумачення законів, в частині визначення і кваліфікації злочину, а саме кваліфікуючи правопорушення за ч.3 ст.402 КК України, що передбачає наявність особливого періоду в Україні, під не виконання мною наказу. Однак, чи дійсно цей термін є визначеним, щодо терміну дії особливого періоду.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Аналогічне зазначено і у ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сит цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни незалежності та територіальної цілісності України, який настає з момент) оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його де виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до п. 1 Указу Президента України №15/2015 від 14.01.2015 року «Про часткову мобілізацію» було постановлено оголосити та провести протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом, та у п. 9 визначено, що цей Указ набирає чинності після його затвердження Верховною Радою України.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 15.01.2015 року було затверджено Указ Президента України №15/2015 від 14.01.2015 року «Про часткову мобілізацію». У п. 2 цього Закону визначено, що цей Закон набирає чинності з дня його опублікування.

20 січня 2015 року Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 15.01.2015 року було опубліковано в газетах «Урядовий кур`єр» №9 та «Голос України» №8.

Таким чином, в Україні було оголошено мобілізацію, і тим самим відбулося настання особливого періоду, на 210 діб, починаючи з 21 січня 2015 року по 18 серпня 2015 року.

Враховуючи проаналізовані норми законодавства можна зробити висновок, що з 18 серпня 2015 року закінчилася дія особливого періоду та час проведення мобілізації в Україні, то під час кваліфікації злочину досудове слідства, умисно тлумачили діюче законодавства погіршуючи моє становище, так-як частина 3 ст.402 КК України, вже я тяжким злочином, і карається позбавленням волі на строк від п`яти до семи років, і головне не потребує доведення щодо спричинення тяжких наслідків. Саме тому, досудове слідство, навмисно кваліфікувало мої законні дії не виконувати незаконний наказ, як вчинення злочину під час умовах особливого періоду, крім воєнного стану, і навіть не спромоглася довести , що особливий період досі діє на території України, незважаючи що останній Указ Президента України «Про часткову мобілізацію» від 15.01.2015 року було опубліковано в газетах «Урядовий кур`єр» №9 та «Голос України» №8, і він діяв до проведення останньої мобілізації, і дія особливого періоду закінчилась , відповідного Указу Президента України N 411/2016) про демобілізацію останньої шостої черги мобілізованих, який ухвалений 26.09.2016. До теперішнього часу Конституційна суд України, незважаючи що це питання неодноразово розглядалось Верховним судом, який навіть не намагався поставити крапку, шляхом направлення подання щодо тлумачення поняття дії особливого періоду. Натомість у постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі N 127/13998/17 (касаційне провадження № 61-11716св18), було вказано, що з 18.03.2014 в Україні настав особливий період, тривалість якого пов`язується з тривалістю мобілізації, строк якої встановлено пунктом 3 Указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 (Указ № 303/2014), тобто 45 діб. Також у цій постанові зазначено, що Указ (Указ № 411/2016) про демобілізацію останньої шостої черги мобілізованих було ухвалено 26.09.2016, і згідно з цим Указом у жовтні закінчилося звільнення в запас військовослужбовців за призовом під час мобілізації на особливий період. Тобто, виходячи із викладеного досудове слідство, навмисно, не маючи законодавчого обґрунтування, кваліфікувало зазначений злочин, який начебто скоєний в умовах особливого періоду, і саме з метою не доведення тяжких наслідків, не виконання наказу про призначення ОСОБА_5 на посаду начальника розвідки. Хоча при реалізації зазначеного наказу, і призначення його на посаду начальника розвідки, враховуючи, що він не має досвіду керування арт. розвідкою, мали б більш тяжкі наслідки, і не виконання бойових завдань Більш того зазначений наказ порушує його законні і конституційні права.

Звертає також увагу, що наказ завжди має бути конкретним. Тому не можна розглядати як невиконання наказу невиконання військовослужбовцем загальних вимог служби, які містяться в статутах, порадниках, інструкціях тощо. Крім того, наказ має бути законним і виданим тільки в межах компетенції відповідної службової особи, а наказ з фінансових, матеріально-технічних та кадрових питань, - крім того, у письмовій формі. Якщо наказ виданий з порушенням вимог, які до нього пред`являються законодавством, він є незаконним. Звертаю увагу, що наказ був виданий у порушення вимог законодавства і неконкретний, який визначає підстави переведення його на посаду начальника розвідки військової частини НОМЕР_2 .

Також звертає увагу на те, що підлеглий не несе відповідальності за ст. 402 за невиконання наказу начальника, якщо цей наказ був незаконним (відданий невідповідною особою, в неналежному порядку, виходив за межі повноважень командира (начальника), за своїм змістом суперечив чинному законодавству, був пов`язаний з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина). За умисне ж виконання явно злочинного наказу начальника підлеглий підлягає відповідальності як пособник відповідного військового службового злочину (скажімо, за виконання наказу начальника караулу про застосування фізичного насильства щодо заарештованих чатовий має нести відповідальність за ч. 5 ст. 27 і ч. 2 ст. 424).

Крім того, у кожному конкретному випадку має бути з`ясовано,

Чи не обумовлене невиконання наказу тим, що він був сформульований невиразно, нечітко й незрозуміло, допускав подвійне тлумачення або чи не був він перешкодою для виконання наказу іншого начальника. Про поняття "законний наказ", а також про кримінально-правову оцінку дій особи, яка умисно віддає злочинний наказ, і особи, яка його виконує, див. коментар до ст. ст. 41 і 424 КК.

Непокора вважається закінченою, залежно від форми її вчинення, з момент)' відмови виконати наказ начальника або з моменту його фактичного невиконання.

4. Суб`єктом злочину є військовослужбовець (військовозобов`язаний під час проходження зборів), підлеглий щодо начальника, який віддав наказ.

5. З суб`єктивної сторони злочин у першій його формі може бути вчинений лише з прямим умислом, а в другій - з прямим або непрямим умислом. Мотиви непокори у цілому не мають значення для кваліфікації. Проте, якщо наказ не викопаний з мотивів його явної незаконності, відповідальність виключається. Якщо сам наказ був законним, але непокора спровокована попередніми незаконними діями начальника щодо даного підлеглого, питання про відповідальність мас вирішуватися з урахуванням конкретних обставин справи.

6. Кваліфікуючими ознаками злочину є: 1) вчинення його групою осіб; 2) спричинення ним тяжких наслідків.

Про поняття група осіб див. коментар до ст. 28. Слід мати на увазі, що відповідні дії повинні розглядатися як вчинені групою осіб незалежно від того, притягнуті до кримінальної відповідальності всі співучасники злочину чи лише один із них, а щодо інших кримінальне переслідування припинено за нереабілітуючих обставин. Підбурювання групи військовослужбовців до непокори, якщо при цьому непокора вчинена не була з причин, не залежних від, волі підбурювача, кваліфікується за ст. 14, ч. 4 ст. 27 і ч. 2 ст. 402.

Під тяжкими наслідками у ч. 2 ст. 402 слід розуміти зрив виконання бойового завдання (яким у мирний час є, скажімо, несення караульної або прикордонне служби, бойового чергування), спричинення значної матеріальної шкоди то ще Питання про наявність чи відсутність тяжких наслідків є питанням факту вирішується судом у кожному випадку окремо на підставі всіх обставин справи. Особливо кваліфікуючими ознаками злочину є вчинення його:

1) в умовах воєнного часу; 2) в бойовій обстановці.

Про поняття воєнний стан тут і далі див. коментар до ст. 111. Бойову обстановку у цій та інших статтях розділу XIX Особливої частини КК елі розуміти як певний стан військових з`єднань, частин (кораблів) та (або) підрозділів, за яким вони ведуть погоджені дії з метою знешкодження (розгром) військового супротивника, оволодіння важливими районами (рубежами) або утримання їх і виконання інших тактичних завдань. Бойова обстановка може мат місце під час загальновійськового, танкового, протиповітряного, повітряного морського, а також наступального та оборонного бою, бою у місті, в оточенні; відбиття висаджування морського десанту тощо.

Бойова обстановка може виникнути в мирний час, наприклад, при ліквідації прикордонних конфліктів, при порушенні недоторканності повітряного ч морського простору України, у деяких інших випадках. Згідно з законодавство України серед основних завдань забезпечення військової безпеки в мирний час такі, як забезпечення недоторканності державних кордонів у повітрі, на суходолі та па морі, припинення можливих провокацій та посягань на суверенітет країні Як один Із заходів територіальної оборони допускаються військові заходи, ш застосовуються під час загрози «або відбиття агресії, зокрема з метою захисту державного кордону від посягань іззовні і боротьби з диверсійно-розвідувальним силами та іншими озброєними формуваннями агресора на території країни. Для виконання цих завдань можуть бути залучені ЗС та інші військові формування.

Ознаки "вчинення злочину в умовах воєнного стану" та "вчинення злочину бойовій обстановці" не застосовуються при кваліфікації злочинів, вчинених військовослужбовцями українських миротворчих контингентів під час проходження служби в цих контингентах, оскільки: а) Верховною Радою України стан війни ні з однією із країн, на території яких дислокуються ці контингенти, не оголошується: б) у вказаних випадках воєнного нападу на Україну не існує, внутрішні конфлікти в тій чи іншій країні не мають характеру агресії проти краї: з якими Україна підписала договори про спільну оборону від агресії; в) зазнане: контингенти не призначені для ведення військових дій з метою знешкоджені військового супротивника та виконання інших тактичних завдань, взагалі і мають такого супротивника та фактично не ведуть такі дії.

Основним завдання кримінального провадження, які передбачені ст. КПК України є у т.ч. і забезпечення повного та неупередженого розслідування тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений. На підставі п. 1 ч. 2 ст. 283, п.1 ч. 1 ст. 284 КПК України прошу прийняти рішення про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № №0000291 від 29.11.2019 року відносно ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 402 КК України у зв`язку із відсутністю події кримінального правопорушення.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 клопотання підтримав, мотивуючи його обставинами, в ньому викладеними.

Захисник ОСОБА_4 підтримав позицію свого підзахисного, просив задовольнити клопотання в повному обсязі, провадження закрити.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання про закриття кримінального провадження, вважаючи його необґрунтованим. Просив відмовити в його задоволенні.

Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження дійшов до наступних висновків.

Згідно п.1 ч.1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлено відсутність події кримінального правопорушення.
Згідно ч.7 ст.284 КПК України, якщо обставини, передбачені пунктами 1, 2 частини 1 статті 284 КПК України, встановлені під час судового розгляду, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок.
Наразі обвинувальний акт у кримінальному проваджені, внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000291 від 29.11.2019 року відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 402 КК України скерований до суду і по справі призначено підготовче судове засідання.

Перевірка обставин, на які посилається обвинувачений у своєму клопотанні, можлива лише під час дослідження та оцінки доказів, зібраних під час досудового розслідування та наданих сторонами в ході судового розгляду.
Дослідження доказів в підготовчому судовому засіданні чинним КПК України не передбачена.
З огляду на вищезазначене, кримінальне провадження з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст.284 КПК України не може бути закрито на даній стадії кримінального провадження і в клопотанні обвинуваченого суд вважає за необхідне відмовити. Якщо зазначені обставини будуть встановлені в ході судового розгляду, суд зобов`язаний винести виправдувальний вирок.
На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 284, ч. 7 ст. 284, 314 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 402 КК України, про закриття кримінального провадження № 0000291 від 29 листопада 2019 року у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення відмовити.

Повний текст ухвали оголошено 26 лютого 2021 року о 14 годині 00 хвилин.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1