Справа № 357/545/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.04.2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, об`єднані кримінальні провадження за № 0001510, внесеному до ЄРДР 27.05.2019 року, № 0000019, внесеному до ЄРДР 02.01.2020 року, № 0000868, внесеному до ЄРДР 01.03.2020 року, № 0001069, внесеному до ЄРДР 11.03.2020 року, за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква, Київської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого
- 19.12.2013 року вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ст. 128 КК України до 1 року обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07.10.2014 року звільнення від відбування покарання скасоване та ОСОБА_3 направлено для відбування призначеного покарання;
- 04.12.2015 року вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч. 1 ст. 190, ч.2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 70, ст. 71 КК України на 2 роки 6 місяців обмеження волі. Ухвалою Ірпінського міськрайонного суду Київської області від 23.02.2017 року на підставі ст. 81 КК України звільнений від відбування покарання умовно-достроково на невідбутий строк 5 місяців 8 днів;
- 22.04.2019 року вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч. 2 ст. 190 КК України на 2 роки обмеження волі;
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України,
сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_4 ,
обвинувачений ОСОБА_3 ,
У С Т А Н О В И В:
26.05.2019 року приблизно об 11.00 години, ОСОБА_3 , знаходячись в приміщенні кафетерію на ринку ТОВ «Маркет-ШОВ» по бул. Олександрійському, 95 в м. Біла Церква, Київської області, умисно, повторно, маючи намір незаконного збагачення за рахунок чужого майна, з корисливих мотивів, шляхом зловживання довірою ОСОБА_5 попросив останнього скористатись його мобільним телефоном «Prestigio Wize L1», моделі 1220 DS (Muze L1)», чорного кольору, вартістю 533 гривні 71 копійка, не маючи при цьому наміру у подальшому його повертати.
Потерпілий ОСОБА_5 , добросовісно помиляючись в тому, що ОСОБА_3 , поверне його, надав останньому свій мобільний телефон марки «Prestigio Wize L1», моделі 1220 DS (Muze L1)», для здійснення розмови.
В подальшому, ОСОБА_3 , роблячи вигляд, що здійснює дзвінок, відійшов від вказаного місця, з місця вчинення злочину зник, та розпорядився мобільним телефоном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 майнової шкоди на суму 533,71 грн.
14.12.2019 року, приблизно о 18.00 години, ОСОБА_3 , маючи не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість, перебуваючи в приміщенні ігрової зали «Лото - Маркет» за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Вокзальна, 22, повторно, умисно, маючи намір незаконного збагачення за рахунок чужого майна, з корисливих мотивів, шляхом зловживання довірою потерпілого ОСОБА_6 , попросив останнього скористатись його мобільним телефоном марки «Tecno Саmon 12 (СС7), ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , не маючи при цьому наміру його повертати.
Потерпілий ОСОБА_6 , добросовісно помиляючись у тому, що ОСОБА_3 поверне йому телефон, надав останньому свій мобільний телефон марки «Tecno Саmon 12 (СС7), ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , вартістю суму 3758,37 грн., для здійснення розмови.
Після цього, ОСОБА_3 зробив вигляд, що здійснює дзвінок, відійшов від вказаного закладу та в подальшому з місця вчинення злочину зник, розпорядившись мобільним телефоном на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_6 майнової шкоди на загальну суму 3758,37 грн.
29.02.2020 року, приблизно о 24 годині, ОСОБА_3 , перебуваючи в будинку АДРЕСА_3 , таємно від оточуючих, повторно, шляхом вільного доступу, із столу однієї з кімнат вищевказаного будинку, вчинив крадіжку мобільного телефону марки «Номі І5730», належного ОСОБА_7 , вартістю 1634 гривень 75 копійок.
Після чого, ОСОБА_3 , з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив майнової шкоди ОСОБА_7 на загальну суму 1634,75 грн.
11 березня 2020 року, приблизно о 12 годині, ОСОБА_3 , перебуваючи в квартирі АДРЕСА_4 , діючи умисно, повторно, таємно від оточуючих, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, шляхом вільного доступу, вчинив крадіжку грошових коштів у сумі 680 гривень, належних потерпілій ОСОБА_8 , які знаходилися у гаманці на тумбочці в одній з кімнат вищевказаної квартири.
ОСОБА_3 , з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 майнової шкоди на суму 680 гривень.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 , свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 185 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся. Не заперечував обставин, викладених в обвинувальних актах. В повному обсязі визнав цивільні позови. В своїх поясненнях та відповідаючи на запитання ОСОБА_3 пояснив, що 26.05.2019 року годин в 11, зайшов в кафе «Маркет-ШОВ» по бул. Олександрійському, 95 в м. Біла Церква, Київської області. Там сидів ОСОБА_5 , в якого він попросив телефон під приводом зателефонувати. Наміру повертати телефон не мав та здав його в ломбард, за яку суму не пам`ятає. Отримані грошові кошти витратив на власні потреби. Погоджується з вартістю телефону, яка зазначена в обвинувальному акті. 14.12.2019 року, приблизно о 6 годині вечора, на вул. Вокзальній в м. Біла Церква, зустрів раніше знайомого ОСОБА_6 , який любив грати в автомати. ОСОБА_6 грав в автомати та вживав алкоголь. Він у ОСОБА_6 жестами попросив телефон, щоб зателефонувати. Наміру повертати телефон не мав та здав його в ломбард, за яку суму не пам`ятає. Зайшов в кафе на критому ринку, трохи випив. Грошові кошти витратив на власні потреби. Погоджується з вартістю телефону, яка зазначена в обвинувальному акті та розміром цивільного позову.
29.02.2020 року, о 12 годині ночі, друг запросив до тітки в гості, в будинку АДРЕСА_3 . Прийшов, сіли випили добре. Взяв зі столу телефон тітки Ліди, вийшов покурити і пішов. Телефон здав в ломбард. Отримані грошові кошти витратив на власні потреби. Погоджується з вартістю телефону, яка зазначена в обвинувальному акті.
11 березня 2020 року, приблизно о 12 годині, на запрошення знайомої ОСОБА_8 , прийшов в квартиру АДРЕСА_4 . Пішов до магазину, купив горілку і повернувся. Сиділи випивали разом із ОСОБА_9 та її чоловіком. Вийшов на кухню покурити, побачив на столі гаманець, взяв з нього 680 грн. Коли повернувся в кімнату, потерпіла з чоловіком спали. Вийшов з квартири і пішов. Гроші витратив на власні потреби. Цивільний позов визнав в повному обсязі.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового провадження розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Судовий розгляд проведено стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і в межах висунутого обвинувачення за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, відповідно до вимог ст. 337 КПК України.
Суд встановив, що своїми умисними діями, які виразились у заволодінні майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому повторно, ОСОБА_3 вчинив злочини, передбачені ч. 2 ст. 190 КК України.
Суд встановив, що своїми умисними діями, які виразились в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, ОСОБА_3 вчинив злочини, передбачені ч. 2 ст. 185 КК України.
При призначенні ОСОБА_3 покарання суд враховує вимоги ст. 65 КК України, згідно із якими особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року) та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».
Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому, суд враховує суспільну небезпеку і тяжкість вчинених кримінальних правопорушень проти власності, дані про особу ОСОБА_3 , який на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працює, суспільно корисною працею не займається, раніше неодноразово судимий, в тому числі і за вчинення умисних корисливих злочинів, маючи незняту та непогашену судимість та невідбуте покарання у виді обмеження волі за попереднім вирпоком, на шлях виправлення не став, продовжує вчиняти умисні корисливі злочини проти власності.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.
Обставин, що обтяжують покарання, судом не вбачається, з огляду на те, що в обвинувальному акті такі не вказані, а суд позбавлений можливості самостійно погіршувати становище обвинуваченого.
Враховуючи вказані обставини справи, дані про особу обвинуваченого, суспільну небезпеку посягань на чуже майно, суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових злочинів, можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, тому йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі, в межах санкцій статей обвинувачення.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, суд не вбачає, оскільки звільнення від відбування покарання у даному конкретному випадку, не сприятиме меті покарання та не буде достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Призначення іншого виду покарання, на думку суду, не буде відповідати характеру вчиненого, його суспільній небезпеці, не буде належним чином сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним інших правопорушень.

На думку суду, призначене покарання у виді позбавлення волі, в межах санкцій статей обвинувачення буде необхідним і достатнім для виправлення засудженого ОСОБА_3 та попередження вчинення нових злочинів, воно буде перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчинених правопорушень і особою винного та не буде становити особистий надмірний тягар для особи.

Призначаючи ОСОБА_3 остаточне покарання, відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, передбачених, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 185 КК України, суд дійшов висновку про необхідність застосування принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Оскільки всі епізоди кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 185 КК України, у даному кримінальному провадженні вчинені ОСОБА_3 після постановлення вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.04.2019 року, суд вважає необхідним остаточне покарання обвинуваченому призначити за сукупністю вироків, а саме до покарання призначеного за цим вирокомчастково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.04.2019 року, відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК України, перерахувавши 2 (роки) роки обмеження волі за правилами п.п. б п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, відповідно до яких одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі.
Вирішуючи питання щодо цивільних позовів потерпілих, суд дійшов наступного висновку.
Статтею 127 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Виходячи зі змісту ст. 128 КПК України потерпілий у кримінальному провадженні має право заявити цивільний позов.
Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами визначеними КПК України і при цьому застосовуються норми ЦПК України.
Відповідно до 1166 ЦК України, якою встановлюються загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, передбачають відшкодування за неї за наявності вини особи, яка заподіяла шкоду.
Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Вирішуючи питання цивільного позову ОСОБА_6 про стягнення з ОСОБА_3 , матеріальної шкоди, суд вважає доведеними і обґрунтованими вимоги потерпілого в частині обґрунтування розміру матеріальної шкоди на суму 3758 гривен 37 копійок, оскільки така сума матеріальної шкоди доведена в судовому засіданні та підтверджена письмовими доказами.
Вирішуючи питання цивільного позову ОСОБА_8 про стягнення з ОСОБА_3 , моральної та матеріальної шкоди, суд вважає доведеними і обґрунтованими вимоги потерпілої в частині обґрунтування розміру матеріальної шкоди на суму 680 гривен, оскільки така сума матеріальної шкоди доведена в судовому засіданні та підтверджена письмовими доказами.
При вирішенні цивільних позовів суд приймає до уваги положення Декларації основних принципів правосуддя для жертв злочинів і зловживання владою (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 29 листопада 1985 р.) щодо необхідності дотримання балансу між правами підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, з одного боку, та інтересами жертви, - з іншого.
Під час судового розгляду було встановлено, що внаслідок винних дій обвинуваченого цивільному позивачеві - потерпілій було спричинено моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях, яких вона зазнав у зв`язку із протиправною поведінкою відносно неї, що призвело до того, що остання, через відсутність коштів, які були викрадені, не змогла вчасно оплатити кредит, наслідком чого стало нарахування процентів, що призвело до втрати душевного спокою. За таких обставин, з врахуванням характеру правопорушення, матеріального стану обвинуваченого, ступеню його вини, глибини страждань потерпілої, інших обставин, які мають істотне значення, суд вважає, що виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відшкодуванню підлягає моральна шкода в розмірі 2000 грн., що відповідає положенням ст. ст. 23, 1167 ЦК України та п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди".
Заначений розмір задоволених позовних вимог, на думку суду, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також не порушує баланс між правами обвинуваченого, з одного боку, та інтересами потерпілих, - з іншого.
Таким чином, із урахуванням принципу диспозитивності кримінального судочинства цивільні позови підлягають задоволенню в межах доведених вимог.
Установлено, що підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого немає, з огляду на відсутність таких клопотань в учасників кримінального провадження та враховуючи, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.
Долю речових доказів суд вирішує згідно ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати у справі відсутні.
Керуючись ст. ст. 7, 349, 368, 370, 373, 374, 394 КПК України, суд,
У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання за:
- ч. 2 ст. 190 КК України 1 рік позбавлення волі;
- ч. 2 ст. 185 КК України 2 роки позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_3 остаточно визначити покарання 2 роки позбавленя волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання призначеного вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.04.2019 року та остаточно визначити ОСОБА_3 покарання 2 роки 2 місяці позбавлення волі, перерахувавши 2 роки обмеження волі за правилами п.п. б п. 1 ч.1 ст.72 КК України, відповідно до яких одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі.
Запобіжний захід ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу не обирати.
Цивільні позови задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 3758 (три тисячі сімсот п`ятдесят вісім) грн. 37 коп.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 680 (шістсот вісімдесят) грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000 (дві тисячі) грн.
Речові докази:
-копію договору 011192199 від 26.05.2019 року з ломбарду ПП «Ломбард Парус» зберігати у матеріалах кримінального провадження;
-договір між «Ломбард «Фінанс» та позичальником ОСОБА_10 зберігати у матеріалах кримінального провадження.
Процесуальні витрати у справі відсутні.
Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області. Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, не може бути оскарженим в апеляційному порядку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Суддя: ОСОБА_1