Провадження № 1-кп/643/712/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2021 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

представника потерпілої: ОСОБА_4 ,

обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

захисника: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003764 від 06.08.2020 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лозова Харківської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 186 Кримінального кодексу України,-

ВСТАНОВИВ:
Формулювання обвинувачення, яке визнане судом доведеним.
06.08.2020 близько 07:45 ОСОБА_5 , перебуваючи на відкритій ділянці місцевості, неподалік будинку 2Б за адресою: м. Харків, вул. Каунаська, побачив знайому ОСОБА_7 , 1988 року народження, з якою раніше перебував у близьких стосунках. Підійшовши до останньої, ОСОБА_5 почав вимагати від ОСОБА_7 повернути його особисті речі, які залишені ним у квартирі, де вони спільно мешкали, внаслідок чого між ними виник конфлікт. В ході конфлікту, що виник на ґрунті особистих неприязних відносин, ОСОБА_5 побачив у ОСОБА_7 жіночу сумку, яку остання мала при собі, та у цей час в нього виник протиправний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою незаконного особистого збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, ОСОБА_5 , застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я особи, наніс долонею один удар в область нижньої губи потерпілої та декілька ударів долонею в область лівої щоки та лівого вуха потерпілої, чим спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_7 у вигляді синців на голові та обличчі, відповідно до висновку фахівця з питань судово-медичної експертизи № 09/1607-С/2020 від 10.09.2020 за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Після чого, ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію свого протиправного умислу, направленого на збагачення за рахунок чужого майна, шляхом ривка вихопив із рук ОСОБА_7 , сумку в середині якої знаходився гаманець із грошовими коштами у розмірі 600 грн. та, не маючи на те відповідного дозволу, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на відкрите викрадення чужого майна, дістав з сумки гаманець з грошовими коштами у розмірі 600, 00 грн., які належали потерпілій ОСОБА_7 , які присвоїв собі.

Після чого, ОСОБА_5 покинув місце вчинення злочину, обернувши грошові кошти на власну користь, чим спричинив ОСОБА_7 матеріальний збиток у розмірі 600, 00 грн.

Стаття Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
ОСОБА_5 за вказаним вище епізодом визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а саме відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
В ході судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, визнав та пояснив, що раніше він проживав разом з ОСОБА_7 , потім вони розійшлися. 06.08.2020 року вранці він наздогнав ОСОБА_7 , біля будинку АДРЕСА_2 , де він декілька раз її вдарив рукою по обличчю та зняв з її плеча сумку, дістав гаманець та забрав гроші у розмірі 600, 00 грн., які належали їй. У скоєному щиро розкаювався.

Крім визнання вини обвинуваченим, його вина повністю підтверджується наступними доказами, які суд безпосередньо дослідив під час судового слідства, а саме:

- показаннями потерпілої, яка у судовому засіданні пояснила, що вона працює у магазині «Єва», який розташований по шосе Салтівському у м. Харкові. Вранці вона йшла на роботу та раптом почула, як невідомий чоловік підійшов позаду та схопив її за шию. Пізніше вона впізнала у ньому свого колишнього хлопця, який її вдарив та почав вимагати щоб вона повернула йому його речі, які залишилися у квартирі. Вони почали сваритися, він вибив з її рук мобільний телефон, пізніше він його підняв та знову кинув на асфальт. Він схопив з її плеч сумку, дістав гаманець та забрав 600, 00 грн. При цьому причини своїх дій він не пояснював. Потім крикнув чоловік та ОСОБА_5 пішов. Вона підібрала свій мобільний телефон та пішла в сторону шосе Салтівське, там є магазин, де вона знає людей, котрі їй допоможуть. ОСОБА_5 у цей час йшов попереду неї. Він декілька разів повертався та бив її рукою по обличчю. Крім того вона зазначила, що вона мешкала із ОСОБА_5 однак вони розійшлися, його речі у квартирі відсутні, оскільки він їх забрав, залишилися тільки ті, що дарила його мати їй;

- показаннями свідка ОСОБА_8 , який у судовому засіданні пояснив, що влітку, у першій половині дня, він сидів на лавочці біля свого дому за адресою: АДРЕСА_2 , та побачив, як дівчина та хлопець сваряться через гроші. Хлопець вимагав від неї гроші та вдарив дівчину рукою по обличчю, після чого свідок крикнув та вони розійшлися. Хлопець пішов у сторону шосе Салтівське, дівчина його наздогнала та вони знову почали сваритися;

- протоколом огляду місця події, від 06.08.2020 року, який проводився за участю потерпілої ОСОБА_7 , у сонячну погоду при денному освітленні, при застосуванні технічного засобу «Nicon A 100», відповідно до якого безпосереднім місцем огляду є ділянка місцевості навпроти будинків АДРЕСА_3 . Поміж вищевказаних будинків розташована дорога з асфальтним покриттям, з обох сторін якої знаходиться узбіччя з травою. На узбіччі виявлено навушники вакуумні білого кольору, розірвані. Зі слів ОСОБА_7 навушники порвались під час конфлікту з невстановленою особою. Крім того ОСОБА_7 показала мобільний телефон «Huawei Nova 2», в корпусі чорного кольору та у силіконовому чохлі коричневого кольору. На передній стороні мобільного телефону наявні пошкодження у вигляді чисельних тріщин та сколів дисплею по всьому периметру. Мобільний телефон у неробочому стані. ОСОБА_7 повідомила, що вищевказаний мобільний телефон впав на асфальтне покриття під час конфлікту в ході якого невідомий вибив мобільний телефон з її рук. На обличчі ОСОБА_7 наявні ушкодження у вигляді садна під лівим оком та пошкодження нижньої губи з лівого боку. Будь яких сторонніх предметів та слідів на місці проведення огляду не виявлено;

- фотознімками з місця події;

- висновком фахівця з питань судово-медичної експертизи від 06.08.2020 року № 309, з якого вбачається, що на підставі даних судово-медичного огляду ОСОБА_7 , у неї мають місце: синці на голові та обличчі, які утворилися від ударної дії тупих твердих предметів, та різана рана на обличчі, яка виникла від дії гострого предмету, що має ріжучі властивості та могли бути отримані у строк за 1-2 дні до проведення огляду. По ступеню тяжкості ці пошкодження викликали незначні, скороминущі наслідки, тривалість котрий не перевищує 6 діб і за цією ознакою відносяться до легких тілесних ушкоджень;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 27 серпня 2020 року, за участю потерпілої ОСОБА_7 , у присутності понятих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , який проведений з метою уточнення механізму спричинення тілесних ушкоджень, з якого вбачається, що усі учасники слідчого експерименту зібрались у службовому кабінеті № 96 Московського ВП ГУНП в Харківській області, де потерпілій ОСОБА_7 запропоновано відтворити механізм, спричинення їй тілесних ушкоджень, про які нею надано свідчення під час допиту в якості потерпілої. ОСОБА_7 погодилась та зазначила, що ОСОБА_5 знаходився навпроти неї на відстані менше витягнутої руки та у цей час наніс один удар долонею в область лівої щоки, після чого долонею правої руки наніс ще один удар в область лівої щоки. Після чого, ОСОБА_5 забрав в неї сумку із гаманцем. Коли вона забрала у ОСОБА_11 сумку, з якої він вже забрав грошові кошти, ОСОБА_5 наніс ще один удар долонею правої руки в область лівої щоки. Далі ОСОБА_7 зазначила, що вона відійшла на відстань близько 0,5 метрів. Після чого, знов зустрівшись, ОСОБА_5 схопив рукою, якою саме потерпіла вказати не може, за її горло, однак тілесних ушкоджень не спричинив, так як невідомий чоловік крикнув ОСОБА_5 аби він припинив. Через певний час, під час руху по вулиці Каунаській у м. Харкові у напрямку Салтівського Шосе, ОСОБА_5 наніс ще три удари долонею правої руки в область лівого ока, нижньої губи з лівої сторони та лівої щоки потерпілої ОСОБА_7 . Іншого в ході слідчого експерименту не встановлено, слідчий експеримент завершено. В ході слідчого експерименту виготовлено графічні зображення, які пред`явлені понятим і іншим особам присутнім на слідчому експерименті та додаються до протоколу;

- ілюстративним матеріалом до протоколу слідчого експерименту;

- висновком експерта № 09/1607-С/2020 від 10.09.2020, відповідно до якого, на підставі даних судово-медичної експертизи ОСОБА_7 експерт дійшов висновків, що у неї мають місце: синці на голові та обличчі, які утворилися від ударної дії тупих твердих предметів, та різана рана на обличчі, яка виникла від дії гострого предмету, що має ріжучі властивості та могли бути отримані у строк за 1-2 дні до проведення огляду (06.08.20р.). По ступеню тяжкості ці пошкодження викликали незначні скороминущі, насліди тривалість котрий не перевищує 6 діб і за цією ознакою відносяться до легких тілесних ушкоджень;

- висновком експерта № 09/1957-с/2020 від 23.09.2020, згідно якого, на підставі даних судово-медичної експертизи гр. ОСОБА_7 , експерт дійшов висновків, що у неї мають місце: синці на голові та обличчі, які утворилися від ударної дії тупих твердих предметів, та різана рана на обличчі, яка виникла від дії гострого предмету, що має ріжучі властивості. Показання ОСОБА_7 , на які вона посилається під час проведення слідчого експерименту в цілому відповідають об`єктивним судово-медичним даним в частині механізму утворення встановлених у неї тілесних ушкоджень;

- протоколом огляду місця події від 06.08.2020 року, який проведений за участю понятих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , особи у якої було виявлено та вилучено 100 грн. однією купюрою ВЗ 339380 - ОСОБА_5 , з якого вбачається, що об`єктом огляду є службове приміщення Московського ВП ГУНП в Харківській області, що за адресою: м. Харків, Ахієзєрів, буд. 30. В службовому приміщенні знаходиться чоловік одягнутий у синю кепку, сіру футболку та сірі шорти. Чоловік представився як ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_5 в присутності понятих добровільно дістав з правої кишені шорт грошові кошти в сумі 100 грн. однією купюрою ВЗ 3393080 та пояснив, що дані гроші він раніше забрав у ОСОБА_7 ;

- протоколом огляду речей від 27.08.2020 рок, за участю потерпілої ОСОБА_7 , з якого вбачається, що огляд проводився у приміщенні службового кабінету № 97 Московського ВП ГУНП в Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Ахієзерів, буд. 3. Огляд проводився при комбінованому освітленні із застосуванням фотозйомки за допомогою фотокамери мобільного телефону «Iphone 11». Об`єктом огляду є полімерний пакет прозорого кольору, який зав`язаний за допомогою нитки чорного кольору, яка скріплена біркою із пояснювальними написами та підписами учасників огляду. При відкритті пакету встановлено одна купюра номіналом 100 українських гривень із серійним номером ВЗ 3393080. Купюра без будь яких ушкоджень. Іншого в ході огляду не встановлено, огляд завершено. При перегляді об`єктів виготовлено фотознімки, які долучаються до протоколу огляду;

- ілюстративним матеріалом до протоколу огляду;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 02.10.2020 року, за участю ОСОБА_5 , у присутності захисника ОСОБА_14 , статиста ОСОБА_15 , спеціаліста ОСОБА_16 , понятих: ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , з якого вбачається, що всі учасники слідчої дії зібрались у приміщенні каб. 96 Московського ВП ГУНП в Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Ахієзерів, 30, де підозрюваному ОСОБА_5 було запропоновано відтворити механізм спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , про які ним було надано свідчення під час допиту. На пропозицію підозрюваний погодився та зазначив, що 06.08.2020 у ранній час він знаходився на вул. Каунаська у м. Харкові, де побачив раніше йому знайому ОСОБА_7 . У зв`язку з тим, що ОСОБА_19 йшла у навушниках, ОСОБА_5 вирішив обернути її за руку. Під час того як він брав її руку своєю рукою, у потерпілої з рук випав мобільний телефон. Далі, зазначив ОСОБА_5 він вирішив підняти його та ненавмисно упустив, так як взяв незручно. Після чого, зазначив ОСОБА_5 , між ним та ОСОБА_7 зав`язалась бесіда з приводу невирішених раніше побутових питань, в ході якої, на ґрунті особистих неприязних відносин під час бесіди, ОСОБА_5 , стоячи навпроти потерпілої, схопив правою рукою за щелепу. У руці у цей час ОСОБА_5 тримав запальничку. Після, продовжуючи рух по вулиці між потерпілою та ОСОБА_5 знов виник конфлікт на ґрунті особистих неприязних відносин та він наніс один удар долонею правої руки по обличчю. На прохання слідчого вказати частину обличчя у яку був спричинений удар, ОСОБА_5 вказав на ліву щоку. Після спричиненого удару, ОСОБА_5 взяв сумку ОСОБА_7 , яка знаходилась в неї на плечі. В ході огляду сумки, ОСОБА_5 у гаманці взяв грошові кошти у розмірі 535 грн., обумовлюючи, що ці грошові кошти підуть на погашення заборгованості, яку ОСОБА_7 має перед ним. Після чого повернув сумку ОСОБА_7 та продовжив рух у напрямку Салтівського Шосе. Далі ОСОБА_5 вказує, що потерпіла ОСОБА_7 продовжила рух за ним на відстані близько 1 метру. Під час руху вона казала образливі слова, а тому виник конфлікт, в ході якого він наніс один удар долонею правої руки по обличчю;

- відеозаписом проведення слідчого експерименту з ОСОБА_5 від 06.08.2020.

Оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд вважає вину ОСОБА_5 доведеною повністю та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Відомості про особу обвинуваченого.
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він має середню освіту, неодружений, працює неофіційно, раніше не судимий, на обліку лікаря психіатра не перебуває, перебуває на обліку з приводу вживання опіоїдів з невстановленими наслідками з 2014 року, проходить процес соціальної реабілітації у Громадській організації «Територія життя України».

Згідно висновку досудової доповіді про обвинуваченого у кримінальному провадженні, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі можливе та не становить небезпеку для суспільства. На думку органу пробації виконання покарання у громаді можливо за умови здійснення нагляду та участь у соціально-виховних заходах, що проводить уповноважений орган з питань пробації, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень. Участь у виховних заходах та проведення індивідуально-виховної роботи спільно з правоохоронними органами. У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладення на правопорушника обов`язків, передбачених ч. 3 ст. 76 КК України.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 Кримінального кодексу України, суд визнає щире каяття.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23.12.2005 № 12, щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Щире каяття це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Аналогічна правова позиція сформована у постановах Верховного Суду від 30.10.2018 (справа № 559/1037/16-к), від 27.11.2019 (справа № 629/847/15-к) та від 20.08.2020 (справа № 750/1503/19).

Вказана форма посткримінальної поведінки особи свідчить про те, що в особи відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтирів, які знижують ступніть її соціальної небезпечності.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 Кримінального кодексу України, судом не встановлено.

Мотиви призначення судом покарання.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання за вчинене кримінальне правопорушення, суд враховує наступне.

Відповідно до вимог статей 50, 65 Кримінального кодексу України особі яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо розміру призначеного покарання, завданням якого є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки вищезазначених обставин, що впливають на покарання, а її реалізація становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

В даному випадку, при обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 відповідно до ст. 65 Кримінального кодексу України, суд враховує досудову доповідь органу пробації в комплексі з іншими обставинами, а саме характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі покарання обставини, відсутність обтяжуючих вину обставин, майновий стан обвинуваченого, який працює не офіційно.

В даному випадку, з урахуванням вищезазначених обставин суд вважає необхідним та достатнім для виправлення обвинувачуваного і попередження вчинення ним нових правопорушень, призначити йому основне покарання у вигляді позбавлення волі у межах санкції встановленої ч. 2 ст. 186 КК України.

Проте, зважаючи на те, що обвинувачений щиро розкаявся у скоєному, в ході судового розгляду добровільно відшкодування потерпілій завдану шкоду, не судим, враховуючи його молодий вік, а також те, що потерпіла не наполягала на суворій мірі покарання, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбуття призначеного йому покарання, однак в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Суд вважає, що вищезазначені обставини дійсно можуть бути підставою для застосування інституту звільнення від покарання з випробуванням, бо ще не втрачена можливість соціальної реабілітації та виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, що також підтверджується його поведінкою після вчинення злочину, його критичним ставленням до скоєного, усвідомлення своєї провини і засудженням своєї протиправної поведінки, яка свідчить про дійсне прагнення стати на шлях виправлення і перевиховання.

Крім того, на думку суду, призначена міра покарання надасть можливість обвинуваченому сформувати у своїй свідомості уявлення про неминучість настання відповідальності за можливі вчинені ним протиправні діяння у майбутньому, що буде в свою чергу достатньою превентивною мірою.

Саме таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Інші рішення щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керується суд.
Строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, застосований до обвинуваченого ОСОБА_5 закінчений, інший запобіжний захід не обирався.

Процесуальні витрати відсутні.

Питання щодо речових доказів вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Крім того, потерпілою ОСОБА_7 в ході судового розгляду заявлено цивільний позов до обвинуваченого про стягнення з ОСОБА_5 на її користь суму 9 299, 07 грн. в якості матеріальної шкоди та 10 000, 00 грн. в якості моральної шкоди.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги потерпіла вказує на те, що під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України. Як встановлено досудовим розслідуванням, під час вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 заволодів грошовими коштами у сумі 600, 00 грн. Частина грошових коштів, а саме: 100, 00 грн. були їй повернуті під час досудового розслідування. Також, під час скоєння кримінального правопорушення, обвинувачений вибив з її рук мобільний телефон «Huawey Nova 2» у корпусі чорного кольору з мобільним номером НОМЕР_1 , imei: НОМЕР_2 , який при падінні розбився, його вартість згідно касового чеку становить 9 299, 07 грн. Під час досудового розслідування вказаний телефон було передано їй на відповідальне зберігання. Крім того, під час вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді синців на голові та обличчі. Після цього вона тривалий час відчувала сором в зв`язку з тілесними ушкодженнями, що знаходились на обличчі - синцями та порізом, була позбавлена можливості вести нормальний спосіб життя поки ці сліди побиття не минули. Страх, який виник в неї після цього нападу, і досі не пройшов. Вона дуже хвилюється коли знаходиться на вулиці наодинці та постійно оглядається позаду себе. Таким чином, окрім тілесних ушкоджень їй було завдано моральних страждань, які дуже суттєво порушують звичайний ритм її життя. Моральні страждання, яких вона зазнала, оцінює у 10 000, 00грн.

Надалі, в ході судового розгляду надійшло клопотання від потерпілої про відмову від цивільного позову. У судовому засіданні представник потерпілої зазначив, що наслідки відмови від позову відомі та зрозумілі.

Розглядаючи позовні вимоги потерпілої, суд керується положеннями ч. 5 ст. 128 КПК України, згідно якої якщо процесуальні відносини, які виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 вищевказаної норми процесуального права передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з п. 1 ст. 49 Цивільного процесуального кодексу України позивач вправі відмовитися від позову на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Враховуючи, що відмова від позову є формою реалізації передбаченого статтею 13 Цивільного процесуального кодексу України принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд дійшов висновку про прийняття відмови цивільного позивача від позовних вимог до ОСОБА_5 .

У зв`язку з тим, що цивільний позивач з власної ініціативи письмовою заявою відмовився від позовних вимог до ОСОБА_5 і відмова прийнята судом, провадження у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди підлягає закриттю на підставі пункту 4 частини 1 статті 255 Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 174, 369, 370, 373, 374, 381, 382 Кримінального процесуального України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Прийняти відмову ОСОБА_7 від цивільного позову.

Закрити провадження у справі за цивільним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди на підставі пункту 4 частини 1 статті 255 Цивільного процесуального кодексу України.

Речові докази: купюра номіналом 100 грн. (ВЗ 3393080), передана потерпілій на відповідальне зберігання під розписку, після набрання вироком законної сили вважати повернутим потерпілій.

Строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, застосований до обвинуваченого ОСОБА_5 закінчений, інший запобіжний захід не обирався.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд міста Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1