КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2021 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
суддів ОСОБА_1 ,
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляції обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07.11.2019 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07.11.2019 року продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , ОСОБА_5 до 05.01.2020 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що ОСОБА_7 та ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, санкцію одного з яких передбачає покарання у виді довічного позбавлення волі. Ця обставина свідчить про те, що під впливом тяжкості покарання підсудні з великою ймовірністю будуть переховуватись від суду, а також незаконно впливати на потерпілих та свідків з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Крім того, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 неодноразово судимі за вчинення злочинів проти власності, а ОСОБА_7 окрім іншого за умисне вбивство, не працевлаштовані та не мають постійного джерела доходів, що свідчать про існування ще одного ризику, що перебуваючи на волі підсудні продовжать вчиняти нові злочини проти власності.

Вказані ризики на даний час не зменшилися та були підставою для продовження строку дії підсудним запобіжного заходу ухвалою Київського апеляційного суду від 15 травня 2019 року про направлення даної справи на новий судовий розгляд судом першої інстанції.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляцію, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову ухвалу, якою змінити йому запобіжний захід на більш м`який, а справу повернути на додаткове розслідування.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною через упередженість суду та сторони обвинувачення. Також вказує на відсутність доказів вчинення ним злочинів та наявності підстав для тримання його під вартою.
Захисник ОСОБА_6 подав в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову ухвалу, якою відмовити у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, змінивши ОСОБА_5 запобіжний захід на більш м`який.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною. Зокрема вказує, що прокурор не надав будь-яких доказів на підтвердження наявності ризиків.
Відповідно до положень ст. 422-1 КПК України 2012 року розгляд апеляційних скарг здійснюється без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до положень ст. 155 КПК України 1960 року взяття під варту як запобіжний захід може бути застосовано у справах про злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991).

Розглядаючи питання щодо продовження строку тримання під вартою, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Приймаючи рішення про продовження обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд дійшов висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити мету застосування запобіжних заходів, передбачену ст. 148 КПК України1960 року.
Також судом першої інстанції враховано тяжкість пред`явленого обвинувачення у вчиненні злочинів, який відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.
Отже, на думку колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її зміни або скасування немає.
Керуючись п.п. 11, 15 розділу 11 КПК України 2012 року, ст.ст. 365, 366, 382 КПК України 1960 року, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляції обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07.11.2019 року, якою продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , ОСОБА_5 до 05.01.2020 року включно, без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3