Справа № 742/1713/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/501/21
Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в режимі відеоконференції з Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26 травня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 185, ч. ч. 1, 3 ст. 357, ч. 2 ст. 289 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та жителю АДРЕСА_1 , громадянину України, з середньою освітою, не працюючому, не одруженому, не судимому в силу ст. 89 КК України, продовжений строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 23 липня 2021 року включно.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції вказав на те, що передбачені ст. 177 КПК України обставини та ризики, які були підставою для обрання та продовження запобіжного заходу, не зменшилися та не зникли, врахував кількість епізодів злочинної діяльності та існування небезпеки вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу суду про продовження строку дії запобіжного заходу його підзахисному скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати до ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі.

Відмовляючи у задоволенні клопотання захисту про заміну взяття під варту на цілодобовий домашній арешт, суд не навів мотивів такого рішення, у якому відсутні посилання на будь-які докази та мотиви спростування доводів захисту, що вказує на невідповідність змісту ухвали вимогам ст. 372 КПК України щодо її змісту та вимогам ст. 370 цього Кодексу щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення.

ОСОБА_6 8 місяців безперервно перебуває під вартою і жодних порушень не допускав, що вказує на можливість замінити запобіжний захід більш м`яким. Причетність обвинуваченого до вчинення інкримінованих епізодів ще тільки розглядається судом та не доведена. Після початку кримінального переслідування ОСОБА_6 не інкримінується жоден новий злочин, а тому ризик продовження ним злочинної діяльності не підтверджується, а навпаки спростовується.

Обраний 24 червня 2020 року запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту був змінений лише через те, що у кримінальному провадженні був ухвалений вирок, в той час, як перебуваючи під домашнім арештом його підзахисний жодного разу не допускав порушень та виконував усі процесуальні обов`язки.

Його підзахисний ОСОБА_6 має постійне місце проживання, сталі соціальні зв`язки, позитивно характеризується, що надавало достатні підстави для обрання йому більш м`якого запобіжного заходу, який здатний запобігти як спробам переховуватись від суду, так і спробам продовжувати злочинну діяльність.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили про обрання більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, прокурора, який заперечив проти доводів сторони захисту, вказав, що на даний час ризики не належної процесуальної поведінки обвинуваченого не зменшилися та не зникли, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді під час судового розгляду регламентується положеннями статті 331 КПК України, у порядку передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як убачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 185, ч. ч. 1, 3 ст. 357, ч. 2 ст. 289 КК України, більше десяти епізодів кримінальних правопорушень, об`єднаних в одне провадження.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд вірно зазначив в ухвалі, що вказані прокурором ризики не зменшились та визнав їх такими, що виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, і на даний час вони виключають можливість скасування раніше обраного запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 , як про це просить сторона захисту.

Відповідно до пункту 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовується відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Зокрема, у даній справі ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні ряду злочинів, в тому числі і у заволодінні транспортним засобом та у вчиненні ряду крадіжок чужого майна, саме у цьому полягає суспільний інтерес, що виправдовує відповідний відступ, який виражається у продовженні строку тримання обвинуваченого під вартою.

Заслуговують на увагу доводи захисника щодо тривалості судового розгляду, що має бути враховано судом першої інстанції, разом з тим, з плином часу ризики не зменшилися та з урахуванням пред`явленого обвинувачення і особи обвинуваченого не втратили своєї актуальності і дотепер, у зв`язку із чим підстав для застосування іншого запобіжного заходу чи взагалі незастосування будь-якого запобіжного заходу, як про це просить сторона захисту, не вбачається.

Крім того, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Таким чином, належне обґрунтування доцільності продовження ОСОБА_6 застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 178 КПК, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими під час вирішення клопотання прокурора.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404- 405, 407, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26 травня 2021 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11