Дата документу 01.03.2021
Справа № 501/547/21
У Х В А Л А
26 лютого 2021 року слідчий суддя Іллічівського міського суду Одеської області ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
представника власника майна ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:
До слідчого судді Іллічівського міського суду Одеської області надійшло вказане клопотання, в якому слідчий СВ ВП №2 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 просить слідчого суддю накласти арешт на автомобіль марки «OpelAstra», 2004 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , та автомобіль марки «OpelAstra», 2004 року випуску, кузов № НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_4 .
Своє клопотання слідчий обґрунтовує наступним.
В ході досудового слідства встановлено, що 22 лютого 2021 року до СВ ВП №2 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області від ОСОБА_4 надійшла заява щодо шахрайських дій ОСОБА_6 , який у 2020 році узяв в користування 2 транспорті засоби марки «Опель», номерні знаки НОМЕР_4 , НОМЕР_2 , проте не виконує покладених на нього обов`язків щодо виплати за їх користування.
Крім того, відповідно до акту прийому-передачі автомобіля від 06 вересня 2019 року в особі директора ТОВ «АК ПЛЮС» - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 отримав у власність марки «OpelAstra», 2004 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 .
Крім того, відповідно до акту прийому-передачі автомобіля від 06 вересня 2019 року в особі директора ТОВ «АК ПЛЮС» - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 отримав у власність марки «OpelAstra», 2004 року випуску, кузов № НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_4 .
В подальшому, 2020 році ОСОБА_8 за усною домовленістю, будучи знайомим з ОСОБА_9 попередньо обговоривши суму платежу у розмірі 400 грн. за день користування одним автомобілем.
Крім того, в ході проведення досудового розслідування, з метою отримання будь-яких пояснень від ОСОБА_6 , останній відмовився в їх наданні та зазначив, що транспортні засоби знаходяться у нього, проте повертати їх він відмовляється без поважних на те причин.
Додаткого, 23 лютого 2021 року до СВ ВП №2 ОУРП №2 ГУНП в Одеській області від ОСОБА_8 надійшла заява, відповідно до якої, останній наразі знаходиться поза межами території України, та зазначив, що у зв`язку з невиконанням ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків щодо плати за користування вищевказаними транспортними засобами, бажає повернути останні та вказує, що ОСОБА_6 відмовляється їх повертати.»
Слідчий вважає, що дані автомобілі є доказами злочину, який виразився у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), що завдало значної шкоди потерпілому, а тому необхідно накласти арешт на вищевказані автомобілі шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування,Ю оскільки їх незастосування призведе до прихоовування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
В судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 та представник власника майна ОСОБА_4 підтримали клопотання.
Дослідивши надані матеріали, слідчий суддя вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до п.п.1, 2 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.
Згідно ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, передачі, відчуження.
Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Так в клопотанні слідчого не зазначена жодна із перерахованих вище вимог ч.2 ст.170 КПК України, а зазначено лише, що мета накладання арешту заборона для особи у володінні якої перебуває вказаний автомобіль, розпоряджатися ним будь-яким чином та використовувати його.
Згідно ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
При цьому, слідчий суддя також бере до уваги правовий висновок викладений в Постанові Верховного суду України від 24 листопада 2016 року про перегляд ухвали колегії Суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 квітня 2016 року, згідно якого:
«Відмежовуючи шахрайство від цивільно-правових деліктів, треба виходити з того, що отримання майна з умовою виконання якого-небудь зобов`язання може бути кваліфіковане як шахрайство - якщо встановлено те, що особа вже в момент заволодіння цим майном мала на меті його привласнити, а зобов`язання не виконувати».
З клопотання слідчого, пояснень ОСОБА_4 , наданих нею в судовому засіданні, вбачається, що ОСОБА_8 надав зазначені автомобілі в оренду ОСОБА_6 та він та ОСОБА_4 , в якості подружжя, отримували за це грошову винагороду від останнього.
Зазначене вище прямо вказує на наявність у відношеннях між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 ( ОСОБА_4 ) цивільно-правових відносин, вирішення яких не підлягає шляхом арешту майна в кримінальному провадженні
Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.
Отже, беручи до уваги вищевикладене, слідчий суддя вважає, що прокурором та органом досудового розслідування не надано достатніх підстав для арешту автомобілів, в зв`язку з чим приходить до висновку, що в задоволенні клопотання слід відмовити.
Керуючись ст.ст.110, 131-132, 171-173 КПК України,
П О С Т А Н О В И В:
Копію ухвали надіслати (вручити) прокурору, слідчому, іншим зацікавленим особам.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчій суддя