ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2021 року
м. Київ
справа № 676/1887/17
провадження № 51-202км20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
у режимі відеоконференції:
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 14 грудня 2020 року, постановлену у кримінальному провадженні за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочинів, передбачених частиною 3 статті 289, частиною 1 статті 263 Кримінального кодексу України (далі КК).
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 листопада 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених частиною 1 статті 263, частиною 1 статті 289 КК, та призначено йому покарання: за частиною 1 статті 263 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки; за частиною 1 статті 289 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі частини 1 статті 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
На підставі статті 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених частиною 1 та пунктом 2 частини 3 статті 76 цього Кодексу.
За вироком суду ОСОБА_6 засуджено за те, що він 02 липня 2016 року о 20 год 10 хв навпроти магазину «911» на проспекті Грушевського 27 у місті Кам`янці-Подільському Хмельницької області, з корисливих мотивів, під приводом придбання автомобіля марки «BMW X5», користувачем якого є ОСОБА_8 , перебуваючи на передньому пасажирському сидінні автомобіля, передав останньому грошові кошти у сумі 10200 доларів США у якості плати за автівку.
Після того, як потерпілий передав ОСОБА_6 ключі від транспортного засобу, засуджений під приводом перетягнути грошові кошти резинкою, взяв їх та поклав у свою наплічну сумку та, імітуючи погрозу зброєю, шляхом демонстрування сумки з опущеною в неї рукою, висловив вимогу потерпілому швидко покинути транспортний засіб. Після виконання ОСОБА_8 вищезазначеної вимоги засуджений запустив двигун та заволодів транспортним засобом, заподіявши потерпілому матеріальну шкоду на суму 130986 грн.
Крім того, ОСОБА_6 за невстановлених у ході досудового слідства обставин, у невстановлений час та місці, без передбаченого законом дозволу придбав 27 набоїв, які є боєприпасами до нарізної вогнепальної зброї, 7, 62 мм, проміжковими набоями з кулями із сталевим осердям до самозарядного карабіну конструкції Сімонова, автоматів конструкції Калашнікова, ручних кулеметів конструкції Калашнікова та Дегтярьова, які помістив до металевого сейфу, встановленого за місцем свого проживання у квартирі АДРЕСА_2 , де зберігав до виявлення та вилучення їх 17 листопада 2016 року працівниками поліції.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 14 грудня 2020 року вирок місцевого суду залишено без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 не погоджується із ухвалою апеляційного суду, просить її скасувати з підстави істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
На обґрунтування своїх вимог стверджує, що апеляційний суд належно не перевірив доводів апеляційної скарги його захисника, як того вимагає стаття 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).
Зокрема, поза увагою суду залишилися допущені органом досудового розслідування процесуальні порушення під час проведеного у його помешканні обшуку, в результаті чого протокол обшуку від 17 листопада 2016 року та висновок експерта від 06 грудня 2016 року №178-Б є недопустимими доказами.
Крім того, на переконання засудженого, у кримінальному провадженні допущено порушення права на захист, оскільки під час повідомлення його про підозру у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого частиною 3 статті 289 КК, не була забезпечена участь захисника, згідно з приписами частини 1 статті 52 КПК.
Заперечень на касаційну скаргу від учасників судового провадження не надходило.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні засуджений наполягав на задоволені касаційної скарги, з підстав, наведених у ній.
Захисник ОСОБА_7 підтримав касаційну скаргу свого підзахисного, стверджував про незаконність та невмотивованість висновків суду апеляційної інстанції, а відтак про необхідність скасування ухвали апеляційного суду.
Прокурор у судовому засіданні погодилася з доводами касаційної скарги засудженого, зазначила про невідповідність оскаржуваного судового рішення приписам статті 419 КПК.
Інших учасників судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді або повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Суду від них не надходило.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого, захисника та прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Відповідно до статті 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Виходячи зі змісту вимог статті 370 КПК, відповідно до якої судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим: законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що згідно зі статтею 6 параграфу 1 Європейської конвенції з прав людини, рішення судів повинні містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» від 27 вересня 2001 року, заява №49684/99). Водночас статтю 6 параграфу першого не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожен аргумент сторін. Питання чи дотримався суд свого обов`язку у такому випадку слід розглядати у світлі обставин кожної справи (рішення у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року, "Салов проти України» від 06 вересня 2005 року", заява N 65518/01).
Згідно з частиною 2 статті 419 КПК при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. На виконання цієї вимоги в ухвалі слід проаналізувати, зіставивши з наявними у справі та додатково поданими матеріалами, всі наведені в апеляційній скарзі доводи й обґрунтувати прийняття рішення по кожному із них.
Проте вказаних вимог закону суд апеляційної інстанції при перегляді вироку в апеляційному порядку не дотримався.
Як убачається із матеріалів кримінального провадження під час розгляду справи в суді першої інстанції місцевим судом було встановлено вину ОСОБА_6 у незаконному придбанні та зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу та у незаконному заволодінні транспортним засобом і кваліфіковано його дії за частиною 1 статті 263, частиною 1 статті 289 КК відповідно.
Не погоджуючись із постановленим обвинувальним вироком суду, сторона захисту звернулася до суду апеляційної інстанції зі скаргою з доповненнями до неї, в якій, наводила доводи про незаконність та необґрунтованість судового рішення внаслідок неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та допущення істотних порушень вимог КПК і наводила мотиви висунутих у апеляції вимог.
Зокрема, захисник стверджував про те, що ОСОБА_6 за межі міста Кам`янця-Подільського не виїжджав, у місті Києві не перебував, що підтверджується наданими за клопотанням захисту роздруківками телефонних з`єднань з номера телефону засудженого, натомість власника номера телефону, з якого здійснювалися дзвінки потерпілому, у ході яких вирішувалося питання про придбання автомобіля, не встановлено. Також захисник наполягав на недопустимості ряду доказів у кримінальному провадженні, а саме: протоколів обшуку від 17 листопада 2016 року, огляду доказів з додатками до нього від 06 березня 2017 року, пред`явлення особи до впізнання від 17 листопада 2016 року, проведених слідчих експериментів за участі потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , та стверджував про відсутність спростувань у вироці суду суперечливості показань вищезазначених свідків та потерпілого.
Окрім того, у апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 зазначав про не відкриття стороні захисту матеріалів кримінального провадження у порядку статті 290 КПК.
Проте у результаті перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що суд апеляційної інстанції у ході апеляційного провадження, хоча і зазначив у мотивувальній частині прийнятого рішення короткий зміст наведених вище вимог, протеїх не перевірив, не надав відповіді на всі викладені доводи в апеляційній скарзі та доповненні до неї і не мотивував належним чином свого рішення про залишення її без задоволення.
При цьому за змістом оспорюваної ухвали позиція суду щодо правомірності засудження ОСОБА_6 вирішальною мірою ґрунтується на доказах, законність отримання яких оспорюється.
Отже, під час апеляційного розгляду не було ретельно перевірено питання, чи додержався місцевий суд вимог статті 91 КПК щодо обставин, які належать до предмета доказування за частиною 1 статті 263, частиною 1 статті 289 КК. Замість цього апеляційний суд фактично обмежився згодою з наведеними у вироку суду доказами, яких не проаналізував у взаємозв`язку з іншими доказами, та не надав відповіді на важливі для встановлення об`єктивної істини у справі запитання.
Вищевикладені порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені апеляційним судом, є істотними порушеннями, оскільки перешкодили суду постановити обґрунтоване судове рішення, а тому касаційна скарга засудженого ОСОБА_6 підлягає задоволенню, а ухвала апеляційного суду скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно врахувати наведене, ретельно дослідити доводи, викладені у апеляційній скарзі з доповненням до неї, зазначити мотиви, та дати висновкам суду першої інстанції належну оцінку, із урахуванням усіх обставин кримінального провадження.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу Вінницького апеляційного суду від 14 грудня 2020 року стосовно нього скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3