Справа № 128/2160/21
УХВАЛА
Іменем України

30 липня 2021 року м. Вінниця

Слідчий суддя Вінницького районного суду Вінницької області Карпінська Ю.Ф., вирішуючи питання про відкриття провадження за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність працівників поліції щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

УСТАНОВИВ:

29.07.2020 до Вінницького районного суду Вінницької області надійшла вищевказана скарга, яка мотивована тим, що 25.07.2021 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було подану заяву до Літинського відділення Калинівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, яку в порядку ст. 214 КПК України 28.07.2021 було передано до Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції, проте уповноваженою особою Літинського відділення Калинівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області проігноровано вимоги закону та порушено вимоги ст.ст. 2, 214 КПК України, що полягає у відмові у внесенні відомостей до ЄРДР за фактом кримінального правопорушення ТОВ «Фінра» в особі директора Єни Володимира Івановича, «Юридичного центру захисту боржників», керівників Мельничука Антона Юрійовича та ОСОБА_3 , тому заявник просить зобов`язати уповноважену особу Житомирського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області внести відомості до ЄРДР за заявою про вчинення кримінального правопорушення за ч.ч. 3, 4 ст. 190, ч. 3, ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 192, ст. 205-1, ст. 189, ст. 355 КК України ТОВ «Фінра» в особі директора Єни Володимира Івановича, «Юридичного центру захисту боржників», керівників Мельничука Антона Юрійовича та ОСОБА_3 відповідно до вимог ст. 214 КПК України.

Вивчивши матеріали скарги, дослідивши додані до неї матеріали, доходжу такого висновку.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Саме в запровадженні механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Осман проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1998 року викладено позицію, відповідно до якої «обмеження не буде сумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не має правомірної мети і якщо відсутнє пропорційне співвідношення між вжитими засобами та поставленою метою».

Таким чином, у вказаному рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні урегульований Кримінальним процесуальним кодексом України. Зокрема, подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування має відбуватись з дотриманням певних умов.

Так, згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, зокрема бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Як зазначено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 квітня 2013 року № 223-558/0/4-13 «Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження», оскільки законодавець у більшості випадків прямо зазначає, що судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування здійснюється слідчим суддею суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування (частина сьома статті 100, частина друга статті 132, частина перша статті 184, частина перша статті 192, частина друга статті 199, частина перша статті 201, частина третя статті 244, частина десята статті 290 КПК України), з урахуванням положень частини шостої статті 9 КПК України правильним є застосування зазначеного правила й до розгляду клопотань, територіальна підсудність щодо яких прямо не визначена процесуальним законом (наприклад, частина перша статті 306, частина третя статті 234 КПК України тощо). Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що у таких випадках не можна керуватися положеннями частини першої статті 32 КПК України, яке, з огляду на зміст цієї статті та її місце у структурі КПК України, стосується лише суду, який здійснює кримінальне провадження як орган, що розглядає справу по суті, і не регламентує діяльність слідчого судді.

Водночас у більшості випадків КПК України визначає, що судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування здійснюється слідчим суддею суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування (частина сьома статті 100, частина друга статті 132, частина перша статті 184, частина перша статті 192, частина друга статті 199, частина перша статті 201, частина третя статті 244, частина десята статті 290 КПК України). Таким чином, зазначене правило має застосовуватись й до розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування, що передбачені ст. 303 КПК України.

Нормою підпункту «а» пункту першого частини другої статті 38 КПК України передбачено, що досудове слідство здійснюють слідчі підрозділи органів Національної поліції.

Відповідно до правового висновку, викладеного в ухвалі Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду в справі № 487/7605/19 від 22 квітня 2020 року, чинний кримінальний процесуальний закон визначає органами досудового розслідування не службових осіб слідчих цих органів досудового розслідування, а відповідні державні установи слідчі підрозділи та підрозділи детективів. Територіальна підсудність визначається за місцем знаходження (реєстрації) відповідного державного органу, який є юридичною особою та в складі якого знаходиться слідчий підрозділ.

Так, в прохальній частині заяви ОСОБА_1 просить зобов`язати уповноважену особу Житомирського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області внести відомості до ЄРДР, по факту вчинення кримінального правопорушення, однакв матеріалах скарги відсутні будь-які докази на підтвердження бездіяльності уповноважений осіб Житомирського РУП ГУНП у Житомирській області.

Однак зі змісту скарги вбачається, що бездіяльність працівників поліції стосується виключно уповноважених осіб Літинського відділення поліції Калинівського відділення поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, яке на даний час реорганізовано, тому вказану заяву було передано до слідчого відділення Відділу поліції № 3 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області.
Так, Відділ поліції № 3 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області розташований поза межами територіальної юрисдикції Вінницького районного суду Вінницької області, оскільки знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Мечнікова, 7.
Тому,враховуючи місцезнаходження органу поліції, який є органом досудового розслідування та розташований за адресою: м. Вінниця, вул. Мечнікова, 7, що знаходиться за межами територіальної юрисдикції Вінницького районного суду Вінницької області, наявні підстави для повернення даної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 409 КПК України, п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України, порушення правил підсудності являється істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що тягне за собою безумовне скасування судового рішення апеляційною інстанцією.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 304 КПК України скарга повертається, якщо вона не підлягає розгляду в цьому суді. Копія ухвали про повернення скарги невідкладно надсилається особі, яка її подала, разом із скаргою та усіма доданими до неї матеріалами (ч. 3 ст. 304 КПК України).

Виходячи з вищевикладеного, скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу заявника на те, що відповідно до ч. 7 ст. 304 КПК України повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Керуючись ст.ст. 9, 24, 26, 38, 303, 304, 372 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність працівників поліції щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань повернути особі, яка її подала.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її винесення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ Ю.Ф. Карпінська