Справа № 362/4075/21
Провадження № 1-кп/362/622/21
ВИРОК

Іменем України

09.08.2021 м. Васильків

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного провадження кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000510 від 23.07.2021, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Данилівка Васильківського району Київської області, українець, освіта середня, громадянин України, неодружений, не працює, зареєстрований та житель АДРЕСА_1 , раніше судимий 28.10.2020 Васильківським міськрайонним судом Київської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 240 годин громадських робіт,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України,

в с т а н о в и в:
Відповідно до ч. 3 ст. 381 КПК України, дане провадження щодо кримінального проступку здійснено згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими КПК України з урахуванням положень § 1 Глави 30 Розділу IV КПК України.

Так 28.10.2020 вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_3 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 240 годин громадських робіт. Вирок набрав законної сили 30.11.2020.

Із 04.12.2020 ОСОБА_3 перебуває на обліку у Фастівському міськрайонному відділі філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області (далі орган пробації), 01.02.2021 його ознайомлено з порядком та умовами відбування призначеного судом покарання та видано направлення для його відбування до Калинівської селищної ради Фастівського району Київської області.

15.04.2021 орган пробації роз`яснив ОСОБА_3 положення статті 37 Кримінально-виконавчого кодексу України щодо умов відбування покарання у виді громадських робіт (його обов`язки додержуватись встановленого законодавством порядку та умов відбування покарання; працювати на визначених для них об`єктах і відпрацювати встановлений судом строк громадських робіт; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; з`являтися за викликом до уповноваженого органу з питань пробації; без дозволу органу пробації не виїжджати за межі України). Крім того, ОСОБА_3 було письмово попереджено про можливість притягнення його до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 389 КК України, тобто за ухилення від відбування громадських робіт.

Незважаючи на проведення вищезазначеної роз`яснювальної роботи, ОСОБА_3 , будучи зобов`язаним відпрацювати визначений вироком суду строк громадських робіт, діючи умисно, з метою ухилення від відбування покарання, із 03.02.2021 по теперішній час до відбування призначеного судом покарання не приступив, що зумовило невиконання ним вищезазначеного вироку суду.

Так, у силу ч. 3 ст. 40 КВК України ухиленням від відбування покарання у виді громадських робіт є, з-поміж іншого, невихід більше двох разів протягом м`ясця на громадські роботи без поважних причин.

Вказані дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 2 ст. 389 КК України як ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

Зазначені обставини встановлені органом досудового розслідування і викладені в обвинувальному акті, що підписано прокурором, який звернувся до суду з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні, не оспорюються обвинуваченим, про що ним подана відповідна заява за участю захисника.

Із заяви обвинуваченого ОСОБА_3 вбачається, що він беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, а саме в ухиленні від відбування покарання у виді громадських робіт.

Також у вказаній заяві, що підписана у присутності захисника ОСОБА_4 зазначено, що обвинувачений ОСОБА_3 ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_3 свою вину визнав повністю, не оспорював фактичні обставини справи, згідний на розгляд обвинувального акту за його відсутності, а також те, що прокурор звернувся до суду з клопотанням про розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні, обвинувачений не заперечує щодо розгляду кримінального провадження у спрощеному провадженні, у відповідності до ч. 2 ст. 382 КПК України суд розглядає обвинувальний акт у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, на підставі вивчення обвинувального акту та доданих до нього матеріалів із ухваленням вироку без зазначення доказів на підтвердження встановлених обставин.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Суд, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали кримінального провадження, керуючись законом та оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, дійшов висновку, що подія кримінального проступку мала місце, вина обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, знайшла своє підтвердження і доведена повністю поза розумним сумнівом.

Таким чином дії обвинуваченого ОСОБА_3 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 389 КК України, як ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

Відповідно до ст. 65 КК України та п.1 постанови Пленуму ВСУ № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчиненню нових злочинів. Згідно з ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке згідно з ст. 12 КК України є кримінальним проступком, на обліку у лікаря психіатра чи лікаря нарколога не перебуває, без негативних характеристик за місцем проживання, не працює, раніше судимий.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, суд не вбачає.

Отже, з урахуванням усіх фактичних обставин у справі, ступеня тяжкості вчиненого проступку, особи винного, посередніх характеристик за місцем проживання, факту притягнення до кримінальної відповідальності, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи непрацевлаштованість ОСОБА_3 , суд вважає за необхідне призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 389 КК України у виді арешту, як достатнє для виправлення обвинуваченого, його перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення визначеної у ст. 50 КК України мети загальної і спеціальної превенції. Суд вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення можливих нових кримінальних правопорушень. Суд не знаходить підстав для застосування іншого виду покарання, передбаченого санкцією статті.

Крім того, вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28.10.2020 ОСОБА_3 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 240 годин громадських робіт.

Як вбачається з повідомлення селищного голови Калинівської селищної ради № 1475/02-22 від 28.07.2021 станом на 28.07.2021 ОСОБА_3 не приступив до відбування покарання у вигляді громадських робіт з невідомих причин за вказаним вироком суду.

За таких обставин, до призначеного покарання ОСОБА_3 слід частково приєднати невідбуте покарання у виді громадських робіт за вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28.10.2020 та призначити остаточне покарання за правилами ст. ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків, перевівши при складанні покарань менш суворе покарання у виді громадських робіт в більш суворий вид - арешт, виходячи із співвідношення: одному дню арешту відповідають вісім годин громадських робіт.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 302, 369-371, 373- 374, 381-382, 394 КПК України, суд

у х в а л и в:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, та призначити йому покарання у виді арешту на строк один місяць.

На підставі ст. ст. 71, 72 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28.10.2020 і остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді арешту на строк один (один) місяць 10 (десять) днів.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту його фактичного затримання у порядку виконання вироку суду.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок протягом тридцяти днів з дня отримання копії вироку, ухваленого за результатами спрощеного провадження, може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області, окрім оскарження з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Відповідно до ч.4 ст.382 КПК України копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1