ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/56/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.125 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2021 р. колегія суддів Тернопільського апеляційного суду

в складі: головуючого - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 грудня 2020 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Тернополя, зареєстрованої та проживаючої в АДРЕСА_1 ,-

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, та призначено їй за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин.

Звільнено ОСОБА_7 від призначеного судом за даним вироком покарання на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Стягнуто з обвинуваченої в користь потерпілої ОСОБА_9 моральну шкоду в сумі 5000 грн. та 3200 грн. витрат на правову допомогу.

Згідно вироку, 29 вересня 2018 року близько 09 год. 30 хв. у ОСОБА_7 , яка перебувала у приміщенні квіткового кіоску № НОМЕР_1 , що знаходиться на території квіткового ринку за адресою АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних відносин, виник словесний конфлікт із ОСОБА_9 , в ході якого у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій злочинний умисел, 29 вересня 2018 року близько 09 години 30 хвилин, ОСОБА_7 перебуваючи на території квіткового ринку, а саме у приміщенні квіткового кіоску № НОМЕР_1 , що за адресою АДРЕСА_2 , під час вищевказаного словесного конфлікту, нанесла один удар кулаком правої руки в праву ділянку обличчя ОСОБА_9 . В результаті злочинної діяльності ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_9 спричинено тілесні ушкодження у вигляді синця нижньої повіки правого ока, який за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок Тернопільського міськрайонного суду від 01 грудня 2020 року скасувати. Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України - закрити. Свої вимоги мотивує тим, що висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України ґрунтуються виключно на показаннях потерпілої. Суд не навів мотивів чому не взято до уваги показання свідка ОСОБА_11 . Зазначає, що судове рішення підлягає скасуванню з підстави, передбаченої п.7 ч.2 ст. 412 КПК України у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону у зв`язку із відсутністю технічного носія інформації, на якому зафіксоване судове провадження в суді першої інстанції. Звертає увагу суду на те, що суд першої інстанції при вирішенні питання витрат на правову допомогу взяв до уваги копію квитанції від 18 грудня 2019 року на суму 3200 грн. яка є неналежним доказом та отримана з порушенням вимог закону. Вважає, що в суду першої інстанції були відсутні правові підстави для стягнення з обвинуваченої на користь потерпілої процесуальних витрат на правову допомогу, оскільки адвокатом ОСОБА_10 не представлено договір про надання правової допомоги. Також, вважає необґрунтованим розмір відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченої та доводи її захисника, які підтримали апеляційну скаргу з наведених у ній підстав і просили вирок Тернопільського міськрайонного суду від 01 грудня 2020 року скасувати та закрити кримінальне провадження; прокурора, потерпілу та її представника, які просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги захисника обвинуваченої за її безпідставністю, частково дослідивши обставини провадження та перевіривши його матеріали і наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів з`ясувала наступне.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновки про доведеність вини обвинуваченої та кваліфікація її дій за ч.1 ст.125 КК України, судом першої інстанції зроблені на підставі детально досліджених в судовому засіданні та оцінених у вироку доказів.

Так, показаннями потерпілої ОСОБА_9 підтверджується, що 29 вересня 2018 року близько 09 год. 25 хв. на квітковому ринку поблизу кіоску №25 у неї виник словесний конфлікт з ОСОБА_7 та її матір`ю ОСОБА_11 . Після чого вона зайшла у свій квітковий кіоск № НОМЕР_1 , однак, за деякий час зайшла ОСОБА_7 та продовжила конфлікт з нею, в ході якого нанесла один удар кулаком правої руки в праву ділянку обличчя, заподіявши тілесні ушкодження у вигляді синця повіки правого ока.

Факт спричинення обвинуваченою зазначених тілесних ушкоджень за вказаних потерпілою обставин повністю підтвердила допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_12 .

Аналізуючи матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги показання потерпілої та свідка, оскільки вони об`єктивно узгоджуються з іншими обставинами провадження, що свідчить про їх послідовність.

Так, під час судового розгляду встановлено, що син потерпілої у зв`язку зі спричиненням ОСОБА_9 тілесних ушкоджень звернувся у чергову частину Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області, повідомивши, що 29 вересня 2018 року в м. Тернополі по вул. Шептицького, на території квіткового ринку виник конфлікт із ОСОБА_7 , яка завдала ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, що підтверджується протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення.

Також, показання ОСОБА_9 , повністю знайшли своє підтвердження під час проведення з її участю 16 жовтня 2018 року слідчого експерименту, в ході якого вона детально розповіла і показала місце та спосіб нанесення їй тілесних ушкоджень, а тому суд першої інстанції обґрунтовано при винесенні вироку врахував повідомлені потерпілою обставини.

Показання потерпілої і результати слідчого експерименту з її участю об`єктивно підтверджуються висновком експерта від 03-04 жовтня 2018 року, згідно якого при судово-медичній експертизі у ОСОБА_9 було виявлено синець нижньої повіки ока, який утворився від дії тупих предметів. При цьому, утворення вказаних ушкоджень у час та за умов, на які потерпіла вказала при проведенні експертизи, не виключається.

Як вбачається з матеріалів провадження показання потерпілої та свідка, є послідовними, не мають протиріч по обставинах кримінального правопорушення, а також повністю узгоджуються з об`єктивними даними судово-медичної експертизи і результатами слідчого експерименту.

Будь-яких об`єктивних даних, які би давали підстави сумніватися в наведених судом першої інстанції доказах вини обвинуваченої не встановлено, а тому її доводи про те, що вона тілесних ушкоджень ОСОБА_9 не заподіювала колегія суддів вважає безпідставними.

Так, згідно показань обвинуваченої в суді першої інстанції в той день під час сварки із ОСОБА_9 ніякої шарпанини не було, ніхто в кіоски один до одного не заходив, тілесних ушкоджень вона ОСОБА_9 не заподіювала, а синець під оком у ОСОБА_9 вже був до конфлікту.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дав правильну оцінку зазначеним показанням обвинуваченої, як таким, що направлені на ухилення від відповідальності за вчинене, оскільки вони не відповідають дійсним обставинам справи і спростовуються дослідженими в судовому засіданні та наведеними у вироку доказами, які повністю підтверджують показання потерпілої та свідка.

З урахуванням наведеного доводи апеляційної скарги захисника, що висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України ґрунтуються виключно на показаннях потерпілої та те, що суд не навів мотивів чому не взято до уваги показання свідка ОСОБА_11 є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про істотне порушенням вимог кримінального процесуального закону і скасування вироку на підставі п.7 ч.2 ст. 412 КПК України, а саме у зв`язку з відсутністю технічного носія інформації, на якому зафіксоване судове провадження в суді першої інстанції є безпідставними, оскільки журнали і технічні носії інформації наявні у матеріалах справи та містять всю інформацію щодо судового розгляду в суді першої інстанції, в тому числі щодо судового засідання від 12 листопада 2019 року, в ході якого була допитана свідок ОСОБА_11 (а.с. 91, 156, файл3555.mp4). Також, перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено безпідставність доводів апеляційної скарги про те, що неможливо прослухати технічний запис судових засідань в період з січня по вересень 2019 року, оскільки наявні у матеріалах справи (а.с.156) оптичні носії містять технічний запис судових засідань від 11 січня, 19 березня, 22 квітня, 23 травня, 29 травня, 13 серпня і 16 вересня 2019 року, які безперешкодно відтворюються і відповідають змісту журналів цих судових засідань (а.с.18,29,37,43,47,59,65). На цих оптичних носіях не відтворюється лише запис підготовчого судового засідання від 13 лютого 2019 року, однак із журналу цього засідання вбачається, що розгляд не розпочинався і підготовче судове засідання було відкладено на 19 березня 2019 року (а.с.24). Зміст журналу судового засідання від 13 лютого 2019 року в апеляційній скарзі не оспорюється. За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання про відсутність в даному випадку таких порушень кримінального процесуального закону, які могли вплинути на законність і обґрунтованість судового рішення.

Будь-яких порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли стати підставою для скасування вироку, в ході апеляційного розгляду не виявлено.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку і закриття провадження, як про це порушується питання в апеляційній скарзі.

Твердження апелянта про безпідставність стягнення з обвинуваченої витрат на правову допомогу на підставі копії квитанції від 18 грудня 2019 року та відсутність договору про надання правової допомоги адвокатом ОСОБА_10 колегія суддів також вважає необгрунтованими.

Так, за змістом ст. ст. 120, 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійсненні ним документально підтверджені процесуальні витрати до яких належать і витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача щодо яких здійснюється провадження, які надають правову допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів потерпілої в Тернопільському міськрайонному суді адвокат ОСОБА_10 здійснювала на підставі ордеру Адвокатського об`єднання Центральне адвокатське бюро серії ТР №062320 від 13 лютого 2019 року. Процесуальні витрати потерпілої на правову допомогу підтверджуються квитанцією АТ КБ Приватбанк від 18 грудня 2019 року №0.0..1, яка наявна в матеріалах справи (а.с. 97) про здійснення нею оплати за юридичні послуги на рахунок Адвокатського об`єднання Центральне адвокатське бюро в розмірі 3200 грн. В ході апеляційного розгляду було досліджено оригінали вказаної квитанції і договору про надання потерпілій правової допомоги адвокатом ОСОБА_10 , а тому факт понесення потерпілою таких витрат, не викликає сумнівів.

Враховуючи реальність понесених потерпілою витрат, розмір яких відповідає критерію розумності їх розміру з огляду на рівень складності і тривалості цього кримінального провадження, кількості витраченого адвокатом часу на участь в судових засіданнях та обсягу досліджених доказів, колегія суддів не вбачає підстав для відмови у стягненні з обвинуваченої витрат на правову допомогу.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги щодо розміру відшкодування моральної шкоди завданої потерпілій внаслідок вчиненого злочину, колегія приходить до переконання про відсутність підстав для зміни вироку в цій частині.

Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції при вирішенні цивільного позову належно врахував вимоги ст.23 ЦК України, згідно якої моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

В ході судового розгляду потерпіла дала показання та заявила цивільний позов, в яких вказувала, що обвинувачена наносила їй удари, які спричинили тілесне ушкодження і фізичний біль. Тому, в результаті стресу після конфлікту в неї піднявся артеріальний тиск, вона два дні перебувала вдома у зв`язку з поганим самопочуттям і головиними болями, які час від часу виникають і надалі.

За наведених обставин та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи характер та обставини вчинення злочину, глибину фізичних та душевних страждань потерпілої, перенесені моральні страждання, тривалість порушення звичного способу життя та інші наведені у вироку обставини цієї справи, визначений судом першої інстанції розмір грошового відшкодування моральної шкоди колегія суддів вважає обґрунтованим, а тому не вбачає підстав для зміни вироку та задоволення апеляційної скарги захисника.

За таких обставин, колегія суддів вважає рішення суду про часткове задоволення цивільного позову правильним і не вбачає підстав для зміни вироку в цій частині.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404-419, 426 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 грудня 2020 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу суду може бути подана до безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді