Справа № 373/397/20
Номер провадження 1-кп/373/89/21
УХВАЛА

25 лютого 2021 року м. Переяслав
Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області під головуванням судді ОСОБА_1 ,
за участі:
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
його захисника ОСОБА_6
розглянув у відкритому підготовчому судовому засіданні скарги захисника на рішення, дії та бездіяльність прокурорів, слідчого та керівника органу досудового розслідування у кримінальному провадженні № ЄРДР 0000005 від 27.01.2020 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 406 КК України.
Захисником подано суду 31.07.2020 під час підготовчого провадження, яке проводилось іншим складом суду, та оголошено у підготовчому засіданні 25.02.2021 4 скарги.
Обвинувачений підтримав зазначені скарги. Прокурори заперечили щодо їх задоволення. Також прокурором ОСОБА_4 вказано, що ст. 314 КПК України не передбачає права суду виносити судове рішення за наслідками розгляду цих скарг.
У першій скарзі захисник просить:
1.визнати незаконною постанову військового прокурора Дарницького гарнізону Центрального регіону ОСОБА_7 від 27.01.2020 про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000005 від 27.01.2020, винесену всупереч положенням ч. 1 ст. 37, ч. 2 ст. 214 КПК України та підпункту 1 п. 3 Розділу І Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, без внесення до ЄРДР відповідних відомостей невідкладно після реєстрації кримінального провадження.
2.визнати незаконною постанову військового прокурора Дарницького гарнізону Центрального регіону ОСОБА_8 від 27.01.2020 про визначення підслідності у кримінальному провадженні № 0000005 від 27.01.2020, винесену неуповноваженим прокурором відповідно до ч. 7 ст. 214 КПК України, та неуповноваженим прокурором, відомості про визначення якого не були внесенні до ЄРДР, відповідно до підпункту 1 п. 3 Розділу 1 Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань.
3.визнати незаконною бездіяльність прокурорів Військової прокуратури Дарницького гарнізону ОСОБА_7 та ОСОБА_8 щодо не направлення 27 та 28 січня 2020 року матеріалів кримінального провадження № 0000005 від 27.01.2020 до третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві для проведення досудового розслідування, відповідно до ч. 7 ст. 214 КПК України.
Скарга обґрунтована тим, що прокурорами не дотримано приписів законодавства щодо строків внесення відомостей до ЄРДР та, у зв`язку з цим порушено порядок визначення підслідності. Також безпідставно та незаконно матеріали не направлялись органу досудового розслідування.
На підтвердження своїх аргументів додає копії відповідних постанов, відповіді Офісу Генерального прокурора від 14.04.2020 на його адвокатський запит, витягу з ЄРДР від 31.01.2020, супровідного листа від 30.01.2020 про направлення матеріалів кримінального провадження, а також протоколу про надання доступу до матеріалів від 12.03.2020 й опису матеріалів досудового розслідування.
Прокурори послались на те, що зазначені відомості в ЄРДР були внесені протягом 24 годин, вносив їх прокурор ОСОБА_8 , але погоджував керівник прокурор ОСОБА_7 . Порушення строку направлення матеріалів кримінального провадження до ДБР обґрунтовано необхідністю проведення першочергових слідчих дій.
У другій скарзі захисник просить:
1.визнати незаконною бездіяльність прокурора Військової прокуратури Дарницького гарнізону ОСОБА_3 щодо не направлення 27 та 28 січня 2020 року матеріалів кримінального провадження № 0000005 від 27.01.2020 до Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві для проведення досудового розслідування, відповідно до ч. 7 ст. 214 КПК України;
2.визнати незаконними дії прокурора Військової прокуратури Дарницького гарнізону ОСОБА_3 , щодо проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000005 від 27.01.2020 шляхом самостійного проведення усіх слідчих дій та прийняття усіх процесуальних рішень всупереч положенням ст. 19 Конституції України, п. 2 ч. 3 ст. 87, ч. 1 Прикінцевих положень та ч. 1 ст. Перехідних положень КПК України.
Скарга обґрунтована тим, що прокурор ОСОБА_3 безпідставно та незаконно не передавав матеріали кримінального провадження до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, як визначено у відповідній вищезазначеній постанові, а сам проводив слідчі дії, у тому числі поза часом досудового розслідування.
На підтвердження своїх аргументів додає копії вищезгаданих витягу з ЄРДР від 31.01.2020, постанови про визначення групи прокурорів від 27.01.2020, супровідного листа від 30.01.2020 про направлення матеріалів кримінального провадження, протоколу про надання доступу до матеріалів від 12.03.2020 й опису матеріалів досудового розслідування, а також протоколів (перші сторінки) про допит свідків від 27.01.2020 ОСОБА_9 (17:41 18:00), ОСОБА_5 (17:05 17:40), ОСОБА_10 (14:30 15:40), ОСОБА_11 (16:20 17:00), від 2801.2020 ОСОБА_12 (14:10 15:10), ОСОБА_13 (15:20 16:00), від 29.01.2020 ОСОБА_14 (17:05 17:40), ОСОБА_15 (15:10 15:25), ОСОБА_16 (13:05 13:35), ОСОБА_17 (15:45 16:47), від 06.02.2020 ОСОБА_18 (13:05 13:30), від 21.02.2020 ОСОБА_14 (15:25 16:00), протоколу проведення слідчого експерименту за участі свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_5 від 30.01.2020 (18:11 18:17).
Прокурори зазначили про закріплення в ст. 36 КПК України права прокурора проводи слідчі (розшукові) дії, а оскільки була нагальна необхідність, такі дії у цьому кримінальному провадженні були проведені саме прокурором. Прокурор ОСОБА_3 зазначив, що йому, незважаючи на те, що він був старший групи прокурорів у цьому кримінальному провадженні, не було відомо, чи проводять слідчі ДБР відповідні слідчі дії, а тому він їх проводив. 30.01.2020 матеріали направили до ДБР, але 06.02.2020 забрали їх назад. Відповідні слідчі дії проводились з метою встановлення обставин справи, інші причини прокурор не зміг назвати. Необхідність проведення допиту свідка 06.02.2020 пояснив ризиком можливого тиску на свідка. При цьому прокурором жодних вказівок, в порядку ст. 36 КПК України, не надавалось.
У третій скарзі захисник просить:
1.визнати незаконною бездіяльність начальника Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_19 , щодо не визначення у передбачений законом спосіб, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 39 та ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчого, який здійснюватиме досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000005 від 27.01.2020, шляхом прийняття відповідного процесуального рішення про це у формі постанови;
2.визнати незаконними дії начальника Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_19 , щодо визначення слідчим у кримінальному провадженні № 0000005 від 27.01.2020 - слідчого ОСОБА_20 шляхом здійснення 05.02.2020 відповідного напису на штампі супровідного листа № 1/348вих-20 від 30.01.2020 без прийняття відповідного процесуального рішення про це у формі постанови;
3.визнати незаконною бездіяльність слідчих Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, щодо фактичного не проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000005 від 27.01.2020 та не направлення письмових повідомлень про початок досудового розслідування керівнику Військової прокуратури Дарницького гарнізону, відповідно до ч. 6 ст. 214 КПК України.
Скарга обґрунтована тим, що начальником Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_19 безпідставно та незаконно не виносилась відповідна постанова про визначення слідчого у цьому кримінальному провадженні, а лише вчинено резолюцію із зазначенням прізвища « ОСОБА_21 » та штемпельного відбитку: «Приміть до провадження» із проставленням підпису та дати. Також відомості про слідчого не внесено до ЄРДР. Зазначене свідчить про формальність такого направлення матеріалів кримінального провадження до ДБР.
На підтвердження своїх аргументів додає копії вищезгаданих витягу з ЄРДР від 31.01.2020, постанови про визначення групи прокурорів від 27.01.2020, супровідного листа від 30.01.2020 про направлення матеріалів кримінального провадження.
Прокурори зазначили, що п. 1 ч. 2 ст. 39 та ч. 3 ст. 110 КПК України не передбачають обов`язкового прийняття постанови для визначення слідчого (групи) слідчих для проведення досудового розслідування, а тому той спосіб такого визначення, який застосований начальником Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_19 цілком законний. При цьому ненаправлення слідчим повідомлення прокурору про початок досудового розслідування не впливає на допустимість доказів.
У четвертій скарзі захисник просить:
1.визнати незаконними дії прокурора Військової прокуратури Дарницького гарнізону ОСОБА_3 щодо проведення 27 січня 2020 року допиту свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 у кримінальному провадженні № 0000005 від 27.01.2020.
Скарга обґрунтована тим, що прокурором ОСОБА_3 безпідставно та незаконно проведено виклик та допити свідків у цьому кримінальному провадженні до внесення відомостей до ЄРДР, а також вказаний у протоколах час їх проведення не узгоджується із часом перебування свідків на території Військової прокуратури Дарницького гарнізону.
На підтвердження своїх аргументів додає копії вищезгаданих відповіді Офісу Генерального прокурора від 14.04.2020 на його адвокатський запит, витягу з ЄРДР від 31.01.2020, постанови про визначення групи прокурорів від 27.01.2020, протоколів (перші сторінки) про допит свідків від 27.01.2020 ОСОБА_9 (17:41 18:00), ОСОБА_5 (17:05 17:40), ОСОБА_10 (14:30 15:40), ОСОБА_11 (16:20 17:00), а також листа за підписом прокурора ОСОБА_3 від 27.01.2020 командиру військової частини НОМЕР_1 та відповіді від 09.04.2020 цього ж прокурора на адвокатський запит захисника.
Прокурор ОСОБА_3 зазначив, що 27.01.2020 близько 13:00 йому телефоном прокурор ОСОБА_8 повідомив про внесення відомостей, що є предметом цього розгляду, до ЄРДР та очікується підтвердження цієї реєстрації керівником прокуратури. У листі щодо виклику свідків на допит помилково зазначив час їх очікуваного прибуття 10:00, мав на увазі 14:00. Номер кримінального провадження дізнався до першого допиту того дня. Відомості про час перебування свідків на території Військової прокуратури Дарницького гарнізону зазначив із журналу відвідувачів, бо чітко це не пам`ятав на момент надання відповіді на запит адвоката. Відмінності часу допитів свідків та часу їх перебування на території Військової прокуратури Дарницького гарнізону пояснив своєю помилкою.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 303 КПК України подані скарги у визначених формулюваннях можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження в суді.
Частинами 1, 2 ст. 89 КПК України передбачено, що суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.
Згідно зі ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 349 КПК України (параграф 3 «Процедура судового розгляду» глави 28 «Судовий розгляд» розділу «Судове провадження у суді першої інстанції» після виконання дій, передбачених статтею 348 цього Кодексу, головуючий надає стороні обвинувачення та стороні захисту право проголосити вступні промови. обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені.
Щодо суті скарг суд зазначає, що питання оцінки належності, допустимості, достовірності та достатності доказів відноситься до стадії судового розгляду за результатами дослідження цих доказів. Зважаючи на це, суд на стадії підготовчого засідання не має оцінювати рішення, дії та бездіяльність слідчого чи прокурора у контексті дотримання порядку отримання доказів.
Водночас, зважаючи на вищенаведені приписи закону, суд у підготовчому засіданні має право оцінити рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора на предмет їх законності безвідносно до значення цієї оцінки для вирішення питань належності, допустимості, достовірності та достатності доказів.
Зважаючи на це, відсутні підстави для розгляду в підготовчому засіданні скарги № 4, оскільки вона стосується оцінки порядку отримання доказів показань свідків.
За аналогічних підстав не підлягає розгляду пункт 2 скарги № 2 у частині оцінки доказів, зібраних прокурором ОСОБА_3 .
Відповідно до приписів ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 36 КПК України прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений доручати слідчому, органу досудового розслідування проведення у встановлений прокурором строк слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій або давати вказівки щодо їх проведення чи брати участь у них, а в необхідних випадках - особисто проводити слідчі (розшукові) та процесуальні дії в порядку, визначеному цим Кодексом;
Частинами 1, 2 ст. 37 КПК України передбачено, що прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів. Прокурор здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні з його початку до завершення. Здійснення повноважень прокурора в цьому самому кримінальному провадженні іншим прокурором можливе лише у випадках, передбачених частинами четвертою та п`ятою статті 36, частиною третьою статті 313, частиною другою статті 341 цього Кодексу та частиною третьою цієї статті.
Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 39 КПК України керівник органу досудового розслідування організовує досудове розслідування. Керівник органу досудового розслідування уповноважений визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою - визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих.
Відповідно до приписів ч. 1, 3 ст. 110 КПК України процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне.
Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.
Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення затверджуються Офісом Генерального прокурора за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, Національним антикорупційним бюро України, Державним бюро розслідувань, органом, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.
Абзацом першим ч. 3 цієї статті визначено, що здійснення досудового розслідування, крім випадків, передбачених цією частиною, до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно з ч. 6 цієї статті слідчий, дізнавач невідкладно у письмовій формі повідомляє керівника органу прокуратури про початок досудового розслідування, підставу початку досудового розслідування та інші відомості, передбачені частиною п`ятою цієї статті.
Частиною 7 цієї статті передбачено, що якщо відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені прокурором, він зобов`язаний невідкладно, але не пізніше наступного дня, з дотриманням правил підслідності передати наявні у нього матеріали до органу досудового розслідування та доручити проведення досудового розслідування.
Відповідно до абзаців 1, 2, 6 п. 1 глави 3 розділу I Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 06.04.2016 № 139, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.05.2016 за № 680/28810 (чинного на момент прийняття/вчинення оскаржених рішень, дій та бездіяльності) унесення відомостей до Реєстру здійснюється з дотриманням строків, визначених КПК України та цим Положенням, а саме про:
заяву, повідомлення про вчинені кримінальні правопорушення у термін, визначений частиною першою статті 214 КПК України;
передачу матеріалів та відомостей (частина п`ята статті 36, частина сьома статті 214, стаття 216, частина четверта статті 218 КПК України), зупинення та відновлення досудового розслідування (частина четверта статті 280, частина друга статті 281, частина третя статті 282 КПК України), об`єднання, виділення матеріалів досудового розслідування (стаття 217 КПК України), закінчення досудового розслідування (частина третя статті 283 КПК України) протягом 24 годин з моменту прийняття процесуальних рішень;
призначення слідчого, процесуального керівника, прийняття до провадження невідкладно.
Відповідно до абз. 1 п. 1 розділу ІХ «Перехідні положення» КПК України до дня введення в дію положень частини четвертої статті 216 цього Кодексу повноваження щодо досудового розслідування здійснюють слідчі органів прокуратури, які користуються повноваженнями слідчих, визначеними цим Кодексом, - щодо злочинів, передбачених частиною четвертою статті 216 цього Кодексу.
До дня введення в дію частини п`ятої статті 216 цього Кодексу повноваження щодо досудового розслідування передбачених нею злочинів здійснюють слідчі органів прокуратури, які користуються повноваженнями слідчих, визначеними цим Кодексом.

Щодо скарги № 1.
Оцінюючи аргументи учасників справи у контексті законодавчих норм та досліджених судом доказів суд доходить висновку, що при винесенні постанов у кримінальному провадженні № 0000005 від 27.01.2020 військовим прокурором Дарницького гарнізону Центрального регіону ОСОБА_7 від 27.01.2020 про визначення групи прокурорів та військовим прокурором Дарницького гарнізону Центрального регіону ОСОБА_8 від 27.01.2020 про визначення підслідності не було порушено законодавчих приписів, оскільки вони діяли на підставі та у спосіб визначений КПК України прийняли рішення, передбачені ст. 37 та ст. 110 КПК України, відповідно, у формі, передбаченій ст. 110 КПК України. Невнесення відповідних відомостей до ЄРДР не впливає на законність цих постанов, оскільки стосується інших, ніж винесення цих постанов, дій.
При цьому, оцінюючи обставини направлення кримінального провадження № 0000005 від 27.01.2020 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, суд зважає на те, що прокурор (прокурори) мали обов`язок передати матеріали кримінального провадження за підслідністю негайно, але не пізніше наступного дня після внесення відповідних відомостей до ЄРДР. Оскільки відповідні відомості до ЄРДР були внесені прокурорами 27.01.2020 о 16:17, такі дії мали бути вчинені до кінця дня 28.01.2020. Оскільки передача матеріалів кримінального провадження № 0000005 від 27.01.2020 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, відбулась не раніше 30.01.2020, тобто через три дні, що підтверджується копією відповідного супровідного листа, такі дії не відповідають вищевказаним приписам закону.
Щодо скарги № 2.
Зважаючи на вищенаведене, оскільки старшим групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000005 від 27.01.2020 відповідно до постанови про визначення групи прокурорів від 27.01.2020 визначено прокурора ОСОБА_3 , суд доходить висновку про незаконну бездіяльність, у тому числі прокурора ОСОБА_3 , щодо ненаправлення матеріалів зазначеного кримінального провадження до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, для проведення досудового розслідування.
Оцінюючи обставини та підстави дій прокурора Військової прокуратури Дарницького гарнізону ОСОБА_3 щодо здійснення досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні шляхом самостійного проведення усіх слідчих дій та прийняття усіх процесуальних рішень, суд враховує, що відповідно до положень ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює: підтримання публічного обвинувачення в суді; організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
При цьому пунктом 4 ч. 2 ст. 36 КПК України визначено право прокурора особисто проводити слідчі (розшукові) та процесуальні дії в порядку, визначеному цим Кодексом у необхідних випадках, як одна з форм здійснення нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням.
За змістом цієї норми вбачається, що проведення таких дій особисто прокурором є допоміжним механізмом забезпечення реалізації завдань кримінального провадження, за умов невиконання своїх обов`язків органом досудового розслідування.
З наданих суду доказів та пояснень учасників вбачається, що прокурором ОСОБА_3 слідчі (розшукові) дії проводились не в умовах невиконання своїх обов`язків органом досудового розслідування, а лише з метою встановлення обставин справи.
За вищенаведених обставин суд доходить висновку, що дії прокурора ОСОБА_3 щодо проведення досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні шляхом самостійного проведення усіх слідчих дій та прийняття усіх процесуальних рішень, відбувались у межах закону, хоча й не відповідали його «духу». При цьому, питання зловживання наданими правами прокурором ОСОБА_3 у скарзі не ставилось, а тому судом не розглядається.
Щодо скарги № 3.
Оскільки обставини, прохальна частина скарги та додані до неї докази стосовно дій начальника Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_19 щодо (не) визначення у передбачений законом спосіб слідчого, який здійснюватиме досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні (пункти 1, 2), взаємопов`язані, суд їх розглядає та надає їм оцінку разом.
Суть скарги у контексті пунктів 1, 2 зводиться до того, що скаржник вважає невідповідним приписам закону у частині форми визначення слідчого, який здійснюватиме досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні, керівником органу досудового розслідування.
При цьому суд враховує висновки Верховного Суду, зроблені у постановах від 19.05.2020 у справі № 490/10025/17, від 19.04.2018 у справі № 754/7062/15-к, від 17.12.2019 у справі № 235/6337/18.
Системний аналіз положень п. 1 ч. 2 ст. 39, ст. 40, ч. ч. 1, 3 ст. 110, ч. 1 ст. 214 КПК України дає підстави для висновку, що керівник органу досудового розслідування є окремим за слідчого учасником кримінального провадження та наділений повноваженнями визначати слідчого, який здійснюватиме досудове розслідування у кримінальному провадженні. Результат цього процесу визначення є процесуальним рішенням. Однак, закон передбачає, що прийняття постанови, як форми процесуального рішення, відноситься до таких учасників кримінального провадження як слідчий, дізнавач, прокурор.
Отже, на керівника органу досудового розслідування не покладено обов`язку приймати рішення про визначення слідчого, який здійснюватиме досудове розслідування у кримінальному провадженні, саме у формі постанови.
Форма, якаю було визначено слідчого у цьому кримінального провадження 05.02.2020 штемпель із тестом: «Приміть до провадження» та записом прізвища й ініціалу: « ОСОБА_21 » із проставленням дати та підпису керівника органу досудового розслідувань не входить в протиріччя із законодавчими приписами, за умови, що « ОСОБА_21 » є саме тією особою, яка має право здійснювати досудове розслідування (слідчим).
Стосовно бездіяльності слідчих Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, щодо фактичного не проведення досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні з досліджених доказів вбачається, що слідчі Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, взагалі не проводили жодних слідчих дій у цьому кримінальному провадженні.
Обсяг повноважень та обов`язків слідчого, визначений у ст. 41 КПК України, у взаємозв`язку із положеннями ст. 2 КПК України щодо забезпечення швидкого та повного розслідування дають підстави для висновку про незаконність такої бездіяльності вказаних слідчих.
Щодо зауважень прокурора ОСОБА_4 стосовно відсутності повноважень суду ухвалювати судові рішення у підготовчому судовому засіданні, крім тих, що передбачені ч. 3 ст. 314 КПК України, суд, з посиланням на ст. ст. 55, 124, 127 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 8, 9, 20, 21, 24, 26, 30, 31, ч.ч. 2, 3 ст. 303, ст. 315, ч. 2 ст. 369 КПК України, вказує на цілковиту безпідставність зазначеного твердження прокурора.
На підставі викладеного, керуючись ст.315 КПК України суд,-

ПОСТАНОВИВ:
1.Залишити без розгляду через передчасність скаргу захисника на незаконні дії прокурора від 31.07.2020 (скарга № 4) та пункт 2 скарги захисника на незаконні дії та бездіяльність прокурора від 31.07.2020 (скарга № 2) у частині оцінки доказів, зібраних прокурором ОСОБА_3 .
2.Визнати незаконною бездіяльність прокурорів Військової прокуратури Дарницького гарнізону ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 щодо ненаправлення матеріалів кримінального провадження № 0000005 від 27.01.2020 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, для проведення досудового розслідування негайно, але не пізніше наступного дня після внесення відповідних відомостей до ЄРДР.
3.Визнати незаконною бездіяльність слідчих Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, щодо фактичного не проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000005 від 27.01.2020 та ненаправлення письмових повідомлень про початок досудового розслідування прокурору.
4.У задоволенні скарг захисника на рішення, дії та бездіяльність прокурорів, слідчого та керівника органу досудового розслідування від 31.07.2020 в іншій частині відмовити.
5.Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1