Справа №592/6162/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/296/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - домашній арешт
УХВАЛА
Іменем України

09 червня 2021 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 592/6162/21 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 21.05.2021, якою до

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 )

застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту,

учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

установила:
У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_11 просить скасувати ухвалу слідчого судді, оскільки стороною обвинувачення не надано достатніх доказів вчинення ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 367, ч. 4 ст. 368 КК, у його діях відсутній склад цих правопорушень, так як він діяв виключно у межах наданих йому повноважень, тому підозра є необгрунтованою, при цьому не доведено жодного заявленого у клопотанні ризику. Крім того, повідомлення про підозру і зміну раніше повідомленої підозри є необгрунтованими та вручені не у визначений законом спосіб. Також слідчим суддею не враховано особу ОСОБА_9

19.05.2021 до Ковпаківського районного суду м. Сум з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, погодженим із прокурором Сумської обласної прокуратури, звернувся заступник начальника 2 відділу розслідування кримінальних проваджень СУ ФР ГУ ДФС у Сумській області ОСОБА_12 , яке обґрунтував тим, що у кримінальному провадженні за ч. 2 ст. 367, ч. 4 ст. 368 КК здійснюється досудове розслідування за фактом того, що директор КП «Міськводоканал» Сумської міської ради ОСОБА_9 , неналежно виконуючи свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, у період часу з 01.01.2018 до 22.05.2020 не контролював дії свого підлеглого головного бухгалтера ОСОБА_13 щодо своєчасної і повної сплати «Рентної плати за спеціальне використання води від підприємств ЖКГ» та «Рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин загальнодержавного значення» на загальну суму 8513263,12 грн, маючи фінансові можливості сплатити вказану недоїмку, що призвело до нарахування комунальному підприємству штрафних санкцій та пені на загальну суму 2604399,64 грн, що є тяжкими наслідками. Крім того, слідством установлено, що депутати Сумської міської ради одержали неправомірну вигоду у сумі 30000 дол. США (що є особливо великим розміром), в тому числі через ОСОБА_9 , за голосування щодо надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок.

19.06.2020 і 21.12.2020 до ЄРДР внесені відомості про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 367 і ч. 4 ст. 368 КК відповідно.

Зважаючи на те, що ОСОБА_9 обгрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 367 КК, ч. 4 ст. 368 КК, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка чи інших учасників провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, то заступник начальника СУ просив застосувати до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти зазначеним ризикам.

Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 21.05.2021 до ОСОБА_9 застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати житло в певний період доби та покладенням на нього визначених обов`язків. Рішення вмотивовано тим, що повідомлена підозра є обґрунтованою, існують ризики, передбачені п. 1-4 ч. 1 ст. 177 КПК, а інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти цим ризикам.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчого судді, доводи підозрюваного ОСОБА_9 і його захисника ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати ухвалу слідчого судді, доводи прокурора ОСОБА_8 про залишення рішення слідчого без змін, апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 177 КПК, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання визначеним ризикам, а підставою застосування запобіжного заходу є, зокрема, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених ч. 1 цієї статті (ч. 1, 2 ст. 194 КПК).

Зі змісту клопотання заступника начальника СУ про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту вбачається, що дії директора КП «Міськводоканал» СМР ОСОБА_9 кваліфіковані як: неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним інтересам юридичної особи (ч. 2 ст. 367 КК); прийняття пропозиції, обіцянки, одержанні неправомірної вигоди в особливо великому розмірі службовою особою, за попередньою змовою групою осіб, за вчинення дій службовою особою з використанням наданої їй влади в інтересах того, хто надає таку вигоду та в інтересах третьої особи (ч. 4 ст. 368 КК).

Клопотання вмотивовано тим, що ОСОБА_9 обгрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 367 КК, ч. 4 ст. 368 КК, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей/документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка чи інших учасників провадження та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

З клопотання та доданих до нього матеріалів убачається, що 20.04.2021 керівник Сумської обласної прокуратури ОСОБА_14 у межах кримінального провадження № 0000047 від 14.08.2020 склав письмове повідомлення про підозру ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК, а вручення цього письмового повідомлення про підозру здійснено прокурорами Сумської обласної прокуратури 20.04.2021 шляхом: 1) передачі начальнику ПЕВ КП «Міськводоканал» СМР ОСОБА_15 ; 2) надсилання поштового відправлення за відповідною адресою місця проживання.

Крім того, 20.04.2021 керівник Сумської обласної прокуратури ОСОБА_14 у межах кримінального провадження № 0000225 від 19.06.2020 склав письмове повідомлення про підозру ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК, вручення якого також здійснено прокурорами Сумської обласної прокуратури 20.04.2021 аналогічним чином, тобто шляхом передачі начальнику ПЕВ КП «Міськводоканал» СМР ОСОБА_15 та надсилання поштового відправлення за відповідною адресою місця проживання.

12.05.2021 керівник Сумської обласної прокуратури ОСОБА_14 у межах кримінального провадження № 0000225 від 19.06.2020 склав письмове повідомлення про підозру ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 367, ч. 4 ст. 368 КК. Вручення цього письмового повідомлення про підозру здійснено прокурорами Сумської обласної прокуратури 12.05.2021 шляхом: 1) залишення у приймальні ОСОБА_9 на видному місці; 2) шляхом вручення в. о. директору ПРБП «Рембуд» ОСОБА_16 для передачі ОСОБА_9 за зверненням; 3) шляхом вручення канцелярії Сумської міської ради; 4) шляхом надсилання поштового відправлення за відповідною адресою місця проживання; 5) шляхом надсилання фотографій письмового повідомлення про підозру на додаток для смартфонів «Viber», а 13.05.2021 шляхом вручення в. о. директора КП «Міськводоканал» СМР ОСОБА_17 ;

Згідно ч. 1 ст. 42 КПК підозрюваним є особа, зокрема, якій у порядку, передбаченому ст. 276-279 КПК, повідомлено про підозру, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Питання щодо порядку вручення письмового повідомлення про підозру врегульовано Главою 22 КПК, де законодавець, окрім термінів «здійснюється» та «складається», вживає також термін «вручається» в контексті повідомлення про підозру (ч. 1, 2 ст. 278 КПК).

Так, положеннями ч. 1 ст. 276 КПК передбачені випадки, в яких повідомлення про підозру здійснюється обов`язково в порядку, передбаченому ст. 278 цього Кодексу, а ч. 2 цієї статті встановлено, що у випадках, передбачених ч. 1 цієї статті, слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа (особа, якій законом надано право здійснювати затримання) зобов`язані невідкладно повідомити підозрюваному про його права, передбачені ст. 42 цього Кодексу. Після повідомлення про права слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа зобов`язані також детально роз`яснити кожне із зазначених прав, якщо підозрюваний висловить прохання про це (ч. 3 ст. 276 КПК).

Письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень (ч. 1 ст. 278 КПК).

Відповідно ч. 3 ст. 111 КПК, повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 КПК, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи. Зокрема, особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою. У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи (ч. 1, 2 ст. 135 КПК).

Письмове повідомлення про підозру не може набути в процесуальному аспекті якості дійсності, реальності тільки внаслідок створення, складання та погодження його певними уповноваженими суб`єктами кримінального процесу. Сам факт складання письмового тексту повідомлення про підозру без його безпосереднього вручення відповідною особою не може бути розцінений як виконання нею усього комплексу дій, передбачених поняттям «здійснити повідомлення про підозру». Порушення процесуального порядку повідомлення особі про підозру має наслідком ненабуття такою особою процесуального статусу підозрюваного.

Необхідно зважати, що повідомлення про підозру один із найважливіших етапів стадії досудового розслідування, що становить систему процесуальних дій та рішень слідчого або прокурора, спрямованих на формування законної і обґрунтованої підозри за умови забезпечення особі, яка стала підозрюваним, можливості захищатись усіма дозволеними законом засобами і способами. Цим актом у кримінальному провадженні вперше формулюється і обґрунтовується підозра конкретної особи у вчиненні кримінального правопорушення. Викладена у письмовому повідомленні підозра є підґрунтям для виникнення системи кримінально-процесуальних відносин та реалізації засади змагальності у кримінальному провадженні, і у такий спосіб з`являються можливості для підозрюваного впливати на наступне формулювання обвинувачення.

Від законності повідомлення про підозру залежить правомірність набуття особою статусу підозрюваного і вчинення всіх подальших слідчих дій за її участю у відповідному статусі, а також наявність правових підстав для пред`явлення особі обвинувачення згідно з обвинувальним актом. Порушення визначеного законом процесуального порядку здійснення повідомлення про підозру, що обумовило ненабуття такою особою процесуального статусу підозрюваного, та подальше проведення досудового розслідування в межах такого кримінального провадження є порушенням права на захист.

Повертаючись до обставин провадження, матеріали клопотання про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту не містять доказів, які б свідчили про належне виконання органом досудового розслідування/прокурором вимог, передбачених ст. 135-136, 276-278 КПК, щодо вручення ОСОБА_9 письмового повідомлення про підозру, внаслідок чого він у порядку, визначеному ст. 42 КПК, не набув статусу підозрюваного як у провадженні № 0000047 від 14.08.2020, так і у об`єднаному провадженні № 0000225 від 19.06.2020.

Так, матеріали провадження не містять даних про те, що будь-яка підозра: чи то від 20.04.2021, чи від 12.05.2021, вручена особисто ОСОБА_9 у день її складання. Крім того, матеріали не містять об`єктивних даних, які б вказували на те, що підозру не можливо були вручити безпосередньо ОСОБА_9 , що потягнуло за собою безпідставні спроби повідомити останнього про підозру у спосіб, передбачений законом для вручення повідомлень.

Зокрема, відсутні відомості про те, що ОСОБА_9 особисто отримував будь-які виклики і повідомлення від органу досудового розслідування про необхідність участі в процесуальних діях, у врученні повідомлення про підозру чи допиті його як підозрюваного (власноручний розпис про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт безпосереднього вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом).

Також встановлено, що з 22.04.2021 до 23.04.2021 та з 29.04.2021 до 30.04.2021 ОСОБА_9 перебував у відрядженні, а з 04.05.2021 до 18.05.2021 у щорічній основній відпустці, про що адвокат ОСОБА_10 письмово повідомляв слідчого та у випадку проведення слідчих/процесуальних дій просив їх відкласти, що спростовує доводи клопотання про умисне ухилення ОСОБА_9 від кримінального провадження, у тому числі і від отримання письмового повідомлення про підозру.

Навпаки, будучи наперед обізнаними про те, що ОСОБА_9 у період часу з 04.05.2021 до 18.05.2021 знаходиться у відпустці поза межами м. Суми, слідчі та прокурори намагалися йому вручити повідомлення про підозру, складену 12.05.2021, що очевидно та заздалегідь було фізично неможливим і не відповідало (не виправдовувало) меті вручення підозри, але слідчі та прокурори чомусь все-одно вдалися до вчинення таких дій, не надавши суду доказів їх доцільності.

Відповідно ст. 2 КПК, завданнями кримінального провадження, крім іншого, є охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування з тим, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. При цьому поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою (ч. 5 ст. 17 КПК).

За наявності допущених органами досудового слідства порушень КПК, які наведені вище, висновок щодо відсутності у ОСОБА_9 процесуального статусу підозрюваного в межах розгляду клопотання не спростовується і тим фактом, що 18.05.2021 ОСОБА_9 вручене повідомлення про підозру, але яке складене за тиждень до цього 12.05.2021, хоча, як зазначено вище, повідомлення про підозру має бути вручене в день його складання згідно вимог ч. 1 ст. 278 КПК.

Крім того, факт вручення ОСОБА_9 підозри 18.05.2021 об`єктивно свідчить про те, що всі попередні намагання повідомити останнього про підозру не охоплювалися визначеною КПК процедурою для вчинення цієї процесуальної дії, а також певним чином вказує на спробу сторони обвинувачення надати своїм діям легітимного характеру, так як у разі дотримання встановленого законом порядку відсутня будь-яка необхідність у врученні однієї і тієї ж самої підозри декілька разів на протязі періоду з 20.04.2021 до 18.05.2021 без зміни правової кваліфікації дій ОСОБА_9 .

Таким чином, вжиті стороною обвинувачення заходи щодо вручення ОСОБА_9 повідомлення про підозру, які перелічені вище (залишення за місцем роботи, вручення працівникам підприємства та іншим особам, надіслання поштового відправлення та по телефону) були необґрунтованими, неумотивованими і передчасними, оскільки будь-яких підстав неможливості повідомити про підозру в день її складання особисто ОСОБА_9 після повернення його з відпустки чи відрядження не було. При цьому не встановлено обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_9 умисно ухиляється від кримінального провадження, а також обставин, які хоча б якимось чином могли вплинути на ефективність досудового розслідування у разі не вручення повідомлення про підозру в строк до 18.05.2021 та зумовлювали таку терміновість у вчиненні цієї процесуальної дії.

Варто зауважити, що право знати та розуміти, в чому особа підозрюється (обвинувачується), є одним зі складових елементів визначеного у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) права на справедливий суд. Так, в п. 3 ст. 6 вказано на необхідність особливо ретельно повідомляти «обвинувачення» зацікавленій особі. Обвинувальний акт відіграє вирішальну роль у кримінальному переслідуванні: починаючи від його пред`явлення особі, проти якої порушено кримінальну справу і яка є офіційно повідомленою про юридичну і фактичну базу сформульованих проти неї обвинувачень (Камазінскі проти Австрії, § 79; Пеліс`є і Сассі проти Франції [ВП], § 51).

Також ст. 6 Конвенції визнає за обвинуваченим право бути поінформованим не лише про «причину» обвинувачення, тобто про висунені проти нього матеріальні факти, на яких ґрунтується обвинувачення, а й про «характер» обвинувачення, тобто про юридичну кваліфікацію цих фактів (Маточча проти Італії, § 59; Пенєв проти Болгарії, §§ 33, 42). Обов`язок повідомити обвинуваченого про зміст пред`явленого обвинувачення повністю покладається на сторону обвинувачення, і він не може бути дотриманий у пасивний спосіб, шляхом створення інформації без повідомлення про неї стороні захисту (Маточча проти Італії, § 65).

В аспекті цієї норми ЄСПЛ вважає, що у кожній справі першочерговим завданням суду є оцінка загальної справедливості кримінального провадження. Дотримання вимог справедливого судового розгляду повинне розглядатися в кожній справі з урахуванням розвитку провадження в цілому, а не на основі окремого розгляду одного конкретного аспекту або одного конкретного інциденту. Проте неможливо виключати, що конкретний фактор може бути настільки вирішальним для того, щоб дозволити оцінити справедливість судового розгляду на більш ранньому етапі провадження (рішення у справі «Ібрагім та інші проти Сполученого Королівства», [ВП], § 250). Крім того, сукупний ефект різних процесуальних недоліків може викликати порушення ст. 6 Конвенції, навіть якщо кожен недолік, взятий окремо, не переконав Суд у тому, що провадження було несправедливим (рішення у справі «Мірілашвілі проти Росії», § 165).

Суд розглядає кримінальне провадження в цілому та неодноразово вказував, що певні вимоги ст. 6 Конвенції, такі як розумний строк або право на захист, можуть застосовуватись і до цієї стадії провадження тією мірою, якою нехтування цими обов`язковими вимогами на початку процесу може згубно вплинути на законність судового розгляду (рішення у справі «Imbrioscia проти Швейцарії», § 36). Хоча слідчий не має постановляти рішення про обґрунтованість «кримінального обвинувачення», вчинені ним дії безпосередньо впливають на перебіг і законність наступних стадій провадження, включно з самим судовим розглядом. Тому ст. 6 Конвенції може бути визнана такою, що застосовується до стадії досудового слідства, яке провадить слідчий чи слідчий суддя, незважаючи на те, що деякі процесуальні гарантії, передбачені ст. 6 Конвенції, можуть не застосовуватись (рішення у справі «Vera Fernаndez-Huidobro проти Іспанії», §§ 108-114). У свою чергу, право кожного обвинуваченого мати дієвий захист адвоката фігурує поміж основоположними складовими справедливого судового розгляду (рішення у справі «Salduz проти Туреччини» [ВП], § 51).

ЄСПЛ дотримується позиції, що з точки зору Конвенції поняття «обвинувачення» можна визначити як «офіційне повідомлення відповідного державного органу, яке висловлює підозру у скоєнні кримінального правопорушення»; це визначення залежить також від наявності чи відсутності «важливих наслідків для становища (підозрюваного)» (рішення у справах «Deweer проти Бельгії», §§ 42 і 46; «Eckle проти Німеччини», § 73).

Як зазначалось вище, ст. 2 КПК встановлено як одне із завдань кримінального провадження, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, а приписами ч. 1 ст. 8 КПК що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права.

Відповідно ч. 1 ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

У п. 16 розділу II доповіді Європейської комісії «За демократію через право» (Венеціанська комісія) від 04.04.2011 № 512/2009 «Верховенство права» (CDL-AD(2011/003rev), схваленої на 86-му пленарному засіданні 25-26.03.2011 вказано, що Rule of Law (верховенство права) є невід`ємною частиною будь-якого демократичного суспільства. У межах цього поняття вимагається, щоб усі, хто наділений повноваженнями ухвалювати рішення, ставилися до кожного на основі рівності та розумності й відповідно до закону, і щоб кожен мав можливість оскаржити незаконність рішень у незалежному та безсторонньому суді, де кожен має бути забезпечений справедливими процедурами.

Таким чином, за відповідних обставин недотримання вимог ст. 276-279 КПК з урахуванням приписів ст. 42 КПК впливає на обсяг та спосіб реалізації учасниками кримінального провадження своїх прав і обов`язків, а також порядок розгляду відповідного клопотання до такої міри, що наявність факту допущення відповідних порушень нівелює гарантоване ст. 6 Конвенції право на справедливий суд, оскільки саме належним виконанням і неухильним та чітким (недвозначним) дотриманням вказаних вимог процесуального закону унеможливлюється необґрунтований процесуальний примус, а також забезпечується застосування до кожного учасника провадження належної правової процедури, зокрема надання особі можливості реалізувати права і обов`язки, які виникають у зв`язку із набуттям процесуального статусу підозрюваного.

На необхідності ретельної перевірки дотримання слідчим/прокурором визначеного законом порядку повідомлення особи про підозру також наголошує і Вища рада правосуддя, яка у своїх актах неодноразово звертала на це увагу (зокрема, ухвала № 2517/0/15-20 від 01.09.2020, рішення № 1421/1дп/15-18 від 18.05.2018).

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді відносно того, що ОСОБА_9 повідомлений про підозру у встановленому законом порядку не є обгрунтованим і належним чином умотивованим, тому ухвала підлягає скасуванню через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Одночасно колегія суддів вважає за необхідне постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання про застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді домашнього арешту з наведених вище мотивів (відсутність правової підстави обґрунтованої підозри).

У той же час, доводи апеляційної скарги про необґрунтованість підозри через відсутність достатніх доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 367, ч. 4 ст. 368 КК, не підлягають задоволенню, так як порушення процедури повідомлення про підозру унеможливлює подальше вирішення та з`ясування інших, зазначених у ст. 194 КПК, питань, тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України,

постановила:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 21.05.2021 щодо застосування до ОСОБА_18 запобіжного заходу у виді домашнього арешту скасувати через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та постановити нову ухвалу.

Відмовити заступнику начальника 2 відділу розслідування кримінальних проваджень СУ фінансових розслідувань ГУ ДФС у Сумській області ОСОБА_12 у задоволенні клопотання про застосування до ОСОБА_18 запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4