Справа № 755/9041/21
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" липня 2021 р. м. Київ
Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Завадівка, Володарського району, Київської області, українця, громадянина України, офіційно не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-останнім вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 01.07.2019 року за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України звільненням від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки; - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:
14.02.2021 року у невстановлений досудовим розслідуванням час доби ОСОБА_3 , перебував біля будинку свого проживання, а саме по АДРЕСА_2 , де на землі виявив посвідчення водія на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_1 . У цей час у останнього виник умисел, направлений на незаконне заволодіння вищевказаним важливим особистим документом шляхом його присвоєння. Реалізуючи свої наміри, ОСОБА_3 , достовірно знаючи, що вищевказаний важливий особистий документ йому не належить, підняв з землі вище вказане посвідчення водія на ім`я ОСОБА_6 , та почав зберігати при собі з метою подальшого його використання. 16.02.2021 року о 02:20 працівниками поліції за адресою: м. Київ, просп. Соборності, за порушення п. 31.3.4 Правил дорожнього руху, було зупинено автомобіль «Кia Pio», н/з НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який на вимогу працівників поліції пред`явити посвідчення водія, з метою ухилення від притягнення до адміністративної відповідальності, пред`явив посвідчення водія на ім`я ОСОБА_6 , яким ОСОБА_3 незаконно заволодів раніше та в подальшому намагався видати дане посвідчення водія, яке йому не належить, за своє. Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе за ч. 3 ст. 357 КК України визнав повністю та показав, що дійсно 14.02.2021 року, виявивши на землі посвідчення водія на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , він підняв його з землі та почав зберігати при собі для того, щоб знайти власника документа. Після чого, 16 лютого 2021 року о 02:20 за адресою: м. Київ, просп. Соборності, його було зупинено працівниками поліції за порушення правил дорожнього руху та, на вимогу працівників поліції пред`явити посвідчення водія, він пред`явив посвідчення водія на ім`я ОСОБА_6 для уникнення притягнення до адміністративної відповідальності. У скоєному щиро каявся, обіцяв у подальшому нічого протиправного не вчиняти, просив суворо не карати.

Покази ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченого змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Положення ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого. Вина обвинуваченого ОСОБА_3 повністю підтверджується його показаннями, щирим каяттям у скоєному та наведеними вище письмовими документами.

Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_3 у тому, що він своїми умисними діями вчинив незаконне заволодіння важливим для особи документом, а саме посвідченням водія шляхом його привласнення, і тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 3 ст. 357 КК України.

Обставиною, що пом`якшує покарання відповідно до ст. 66 КК України ОСОБА_3 є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено. Згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України при призначенні обвинуваченому виду і міри покарання, приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є проступком, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до вчиненого вину визнав повністю, щиро каявся у вчиненому; дані про його особу, зокрема: офіційно не одружений; офіційно не працює; під наглядом лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває; раніше неодноразово судимий; вчинив кримінальне правопорушення під час іспитового строку; думку сторони обвинувачення та сторони захисту; і вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ч. 3 ст. 357 КК України у виді обмеження волі.

При цьому суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Суд вважає відсутніми підстави для застосування ст.ст. 75, 69 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судом кримінального покарання» у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України, а тому у таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим. Згідно ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 01 липня 2019 року ОСОБА_3 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Зважаючи на те, що дане кримінальне правопорушення ОСОБА_3 вчинив після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання, тому остаточне покарання ОСОБА_3 слід призначати за правилами, передбаченими ст. 71 КК України, з урахуванням вироку Солом`янського районного суду м. Києва від 01 липня 2019 року.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні. Речові докази у кримінальному проваджені підлягають вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 01 липня 2019 року та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 1 (один) місяць.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту його фактичного затримання в порядку виконання цього вироку.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.
Речові докази у кримінальному провадженні, а саме:
- посвідчення водія на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_1 , який переданий на зберігання до камери схову речових доказів Дніпровського УП ГУНП у м. Києві повернути власнику ОСОБА_6 ;

-DVD-R диск MAP642X з огляду місця події залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається прокурору, обвинуваченому та його захиснику.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1