Справа №613/930/19 Провадження № 1-кп/613/55/21
У Х В А Л А
20 квітня 2021 року м. Богодухів
Богодухівський районний суд Харківської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Богодухів, Харківської області, громадянина України, одруженого, не працюючого, з професійно-технічною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України,
У провадженні Богодухівського районного суду Харківської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України.
Також пояснив, що ухвалою Краснокутського районного суду Харківської області від 25.11.2019 обвинувальний акт було повернуто прокурору, а відтак, оскільки досудове розслідування після цього не здійснювалось, у відповідності до ст. 283 КПК України, звертатися з обвинувальним актом до суду мав саме прокурор, а складатися обвинувальний акт мав лише у приміщенні Богодухівського районного відділу Дергачівської місцевої прокуратури. Однак, вказаний обвинувальний акт складено у приміщенні Богодухівського ВП ГУНП в Харківській області, а згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування цей обвинувальний акт складався не слідчим самостійно, як вказано в обвинувальному акті, а слідчим ОСОБА_9 у співавторстві з прокурором ОСОБА_3 .
Крім того, зазначив, що всупереч п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України фактичні обставини кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, містять численні неточності та протиріччя. Зокрема, в обвинувальному акті не зазначено, хто з потерпілих зупинив транспортний засіб під керуванням ОСОБА_5 , хто з них висловив вимогу водію про надання посвідчення водія на право керування транспортним засобом, начебто потерпілі діяли синхронно, що неможливо у реальному житті, та свідчить про невідповідність цих даних фактичним обставинам справи. Крім того, незрозуміло, на підставі якої норми закону була висловлена така вимога, оскільки п. 2.1 Правил дорожнього руху не регулює підстав надання водієм документів працівникам поліції; не зазначено, хто саме з потерпілих запропонував пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння та на підставі якої норми. Не вказано, кому саме з працівників поліції обвинувачений чинив опір, як це можливо було робити одночасно, чому і яким чином посвідчення водія та документи на транспортний засіб опинилися у ОСОБА_6 .. В обвинувальному акті також зазначено, що матеріальна шкода кримінальним правопорушенням не завдана, однак, і в обвинувальному акті, і в цивільних позовах потерпілих зазначено про те, що обвинуваченим було зірвано шеврон та погон з форменної куртки ОСОБА_7 , а відтак, зі змісту обвинувального акту випливає, що внаслідок дій обвинуваченого була завдана майнова шкода зіпсуванням форменного одягу. Таке протиріччя, на думку захисника, також ставить під сумнів законність та обґрунтованість обвинувачення. Вказує, що формулювання обвинувачення в частині нанесення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень потерпілим не відповідає правовій кваліфікації кримінального правопорушення та статті закону України про кримінальну відповідальність, а правова кваліфікація кримінального правопорушення та стаття закону України про кримінальну відповідальність дублюється з правовою кваліфікацією та статтею КПК пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення за ч. 2 ст. 342 КК України, тобто обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 345 КК України не пред`явлено взагалі. Неконкретність обвинувачення порушує права обвинуваченого на захист вже з моменту надання йому копії обвинувального акту, оскільки захищатися від неконкретного обвинувачення неможливо, з урахуванням ст. 42 КПК України, яка передбачає, що обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують. Такі суттєві недоліки обвинувального акту та його невідповідність вимогам ст. 291 КПК України перешкоджають об`єктивному розгляду справи.
Враховуючи викладене, стверджує про наявність підстав для повернення обвинувального акту прокурору.
Обвинувачений ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні підтримав заявлене клопотання.
Прокурор у підготовчому судовому засіданні проти клопотання захисника заперечував. Вказав, що в обвинувальному акті всебічно і повно викладено формулювання обвинувачення, та наведено всі фактичні обставини злочину, в тому обсязі, в якому прокурор вважав їх встановленими. Обвинувальний акт підписано слідчим, який здійснював досудове розслідування у кримінальному провадженні. Посилання захисника на наукові джерела не є підставою для повернення обвинувального акту прокурору. Враховуючи викладене, вважає обвинувальний акт стосовно ОСОБА_5 таким, що відповідає вимогам ст.291 КПК України, та не вбачає підстав для його повернення.
Потерпілі в підготовчому судовому засіданні заперечували проти заявленого захисником клопотання.
Суд, вислухавши думку прокурора, потерпілих, обвинуваченого, захисника, вивчивши доводи клопотання та обвинувальний акт, зазначає наступне.
Згідно з ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 КПК України.
Пунктом 5 частини 2 статті 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
На думку суду, вказаний обвинувальний акт містить виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону, частин і статей закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, а отже, відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.
Зокрема, в обвинувальному акті зазначені час, місце, спосіб вчинення кримінальних правопорушень, наявність у обвинуваченого умислу на їх вчинення та конкретизація того, в чому саме полягав цей умисел.
При цьому, обвинувальний акт містить формулювання обвинувачення ОСОБА_5 як за ч. 2 ст. 342, так і за ч. 2 ст. 345 КК України, а твердження захисника про те, що обвинуваченому взагалі не було пред`явлено обвинувачення за ч. 2 ст. 345 КК України, є хибними.
З приводу доводів захисника щодо неконкретності обвинувачення, зокрема, про відсутність в обвинувальному акті відомостей про те, хто з потерпілих зупинив автомобіль під керуванням ОСОБА_5 , хто саме та на підставі якої норми закону висловив йому вимогу про надання посвідчення водія та запропонував пройти медичний огляд на стан сп`яніння, а також про окремі розбіжності в обвинувальному акті в питанні завдання злочинами матеріальної шкоди, слід зазначити, що слідчим та прокурором в обвинувальному акті вказані відомості наведені в тому обсязі та в такому формулюванні, в якому слідчий та прокурор вважали їх встановленими.
Окремі неточності у наведенні фактичних обставин кримінальних правопорушень, а також допущені граматичні помилки в обвинувальному акті, у даному випадку не впливають на кваліфікацію інкримінованих злочинів та не свідчать про невідповідність обвинувального акту вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.
При цьому, суд зауважує, що цивільного позову у кримінальному провадженні щодо відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням форменного одягу поліцейських, не заявлено. Цивільні позови ОСОБА_6 та ОСОБА_7 стосуються виключно відшкодування моральної шкоди.
Разом з тим, відповідно до ст. 338 КПК України з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.
При цьому, забезпечення права на захист у цьому випадку досягається шляхом роз`яснення судом обвинуваченому, що він буде захищатися в судовому засіданні від нового обвинувачення, та відкладення судового розгляду не менше ніж на сім днів для надання обвинуваченому, його захиснику можливості підготуватися до захисту проти нового обвинувачення, що прямо передбачено частиною 4 статті 338 КПК України.
Якщо ж, встановивши наявність фактичних обставин, що мають істотне значення для кримінального провадження, прокурор не вчинить вказані процесуальні дії, то суд, здійснивши судовий розгляд, повинен у нарадчій кімнаті дати відповідну юридичну оцінку дослідженим доказам і вирішити питання, передбачені кримінальним процесуальним законом.
Однак, до таких висновків суд може дійти тільки після проведення у повному обсязі судового розгляду з дослідженням всіх доказів кримінального провадження, що не передбачено на стадії підготовчого провадження.
Щодо тверджень захисника про те, що обвинувальний акт підписала особа, яка не мала на це повноважень слідчий ОСОБА_9 , суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 39 КПК України керівник органу досудового розслідування уповноважений визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою - визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих.
Відповідно до ч. 3 ст. 291 КПК України обвинувальний акт підписується слідчим, дізнавачем та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, у зв`язку з чим, правові підстави для повернення обвинувального акту прокурору на даний час відсутні.
Керуючись ст.ст. 291, 314, 315 КПК України, суд,-
В задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_4 про повернення обвинувального акту прокурору відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1