УХВАЛА
Іменем України

28.07.2021 Справа №607/13219/21 Провадження № 1-кс/607/4359/2021

м. Тернопіль

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції № 1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_3 , під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000024 від 14.02.2021 про застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання до

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лосяч Борщівського району Тернопільської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, який має на утриманні одну неповнолітню дитину, яка є особою з інвалідністю, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , пенсіонера та працюючого провідним інспектором відділу житлового забезпечення управління об`єктами державної власності капітального будівництва, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

УСТАНОВИВ:

28.07.2021 старший слідчий СВ відділення поліції № 1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 звернулася до слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання до ОСОБА_4 під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000024 від 14.02.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що відділенням поліції № 1 (м. Тернопіль) Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000024 від 14.02.2021.

Так, слідчий зазначає, що під час досудового розслідування встановлено, що 13.02.2020 приблизно о 13 год. 20 хв. водій ОСОБА_4 керував технічно справним автомобілем марки «Citroen» моделі «Berlingo», державний номерний знак НОМЕР_1 , без вантажу з двома пасажирами, один із яких неповнолітній. Рухаючись другорядною дорогою зі сторони с. Мишковичі Тернопільського району Тернопільської області, мав намір здійснити виїзд на головну дорогу «Доманове Ковель Чернівці Тереблече» та продовжити рух у напрямку м. Тернопіль. Під час керування вказаним автомобілем водій ОСОБА_4 не був достатньо уважним та не стежив належно за дорожньою обстановкою, щоб в разі її зміни своєчасно відреагувати та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, завдавати шкоди життю та здоров`ю громадян, чим порушив вимоги п. 2.3. (б, д) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 зі змінами та доповненнями.

Через проявлену під час керування автомобілем неуважність та унаслідок порушення вимог п. 1.10 ПДР України (в частині значення терміну «дати дорогу», «безпечна швидкість»), п. 10.1 ПДР України «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», п. 10.8 ПДР України «якщо в місці в`їзду на дорогу є смуга розгону, водій має рухатися по ній і вливатися в транспортний потік, даючи дорогу транспортним засобам, що рухаються по цій дорозі», п. 12.1 ПДР України «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», п. 16.11 ПДР України «перехрестя, де черговість проїзду визначається сигналами світлофора чи регулювальника, вважається регульованим. На такому перехресті знаки пріоритету не діють; у разі вимкнення світлофора або його роботи в режимі миготіння сигналу жовтого кольору та відсутності регулювальника перехрестя вважається нерегульованим і водії повинні керуватись правилами проїзду нерегульованих перехресть та установленими на перехресті знаками пріоритету».

Так, коли водій ОСОБА_4 здійснював виїзд на головну дорогу «Доманове Ковель Чернівці Тереблече», порушуючи розділ 33 «Дорожні знаки» ПДР України (в частині вимог попереджувального знаку 1.13 «Слизька дорога», знаку пріоритету 2.1 «Дати дорогу» та наказового знаку 4.2 «Рух праворуч»), водій ОСОБА_4 допустив занос транспортного засобу, внаслідок якого надав перевагу у русі транспортному засобу, який рухався головною дорогою, порушуючи п. 10.8 ПДР України.

В цей же час головною дорогою у напрямку м. Тернопіль зі сторони м. Теребовля рухався технічно несправний автобус «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_2 , сполученням «Чернівці Тернопіль» під керуванням водія ОСОБА_7 .

Внаслідок виїзду автомобіля марки «Citroen» моделі «Berlingo» в стані заносу водій ОСОБА_4 створив аварійну дорожню ситуацію для інших учасників дорожнього руху, зокрема для водія автобуса «Mercedes-Benz», позбавивши останнього можливості запобігти своїми односторонніми діями настанню дорожньо-транспортної пригоди, та допустив зіткнення вказаних транспортних засобів.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди неповнолітній пасажир автомобіля «Citroen» моделі «Berlingo» ОСОБА_8 , 2004 року народження, отримав тілесні ушкодження у вигляді травми голови, відкритої черепно-мозкової травми із переломом кісток склепіння і основи черепа зліва, забиттям речовини головного мозку, крововиливом над твердою мозковою оболонкою лобної частки лівої півкулі головного мозку, скупченням крові у лівій верхньощелеповій пазусі однойменної кістки. Із зовнішніх ушкоджень описані «рвана рана лобної ділянки зліва» (в деяких записах «забій» рана, «лобно-скронева» і «скронева» ділянки), садна обличчя (без уточнення анатомічної локалізації), синець повік лівого ока. Крім цього, у неповнолітнього ОСОБА_8 також відмічено «розтягнення та перенапруження капсульно-зв`язкового апарату шийного відділу хребта» та із зовнішніх ушкоджень описано садни обох кистей. Виявлені у неповнолітнього ОСОБА_8 тілесні ушкодження за ступенем тяжкості належать до тяжких за ознакою небезпеки для життя у момент заподіяння.

Порушення водієм автомобіля «Citroen» моделі «Berlingo» вимог п. 2.3 «б», «д», п. 1.10, п. 10.1., п. 10.8 (2 частина), п. 12.1, п. 16.11 та розділу 33 «Дорожні знаки» ПДР України (в частині вимог попереджувального знаку 1.13 «Слизька дорога», знаку пріоритету 2.1 «Дати дорогу» та наказового знаку 4.2 «Рух праворуч») перебуває в прямому причинному зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням неповнолітньому потерпілому тяжкого тілесного ушкодження.

Слідчий зазначає, що у кримінальному провадженні № 0000024 від 14.02.2021 наявна обґрунтована підозра щодо вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, що підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами.

Також необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання слідчий доводить наявністю ризиків, передбачених п. 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримала з підстав, зазначених у ньому, та просила клопотання задовольнити повністю. Вказала, що ризик того, що ОСОБА_4 буде перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, полягає у тому, що останній може не з`являтись за викликами до органу досудового розслідування.
У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_4 заперечував проти застосування до нього запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання. Вказав, що належним чином виконує свої процесуальні обов`язки. Зауважив, що потерпілим у цьому провадженні є його син, який також є інвалідом з дитинства. Вказав, що застосування будь-якого запобіжного заходу, навіть у виді особистого зобов`язання негативно вплине на його репутацію, оскільки він завжди дотримується вимог законів. Дане кримінальне правопорушення вчинив з необережності. Вказав, що постійно проживає за адресою свого проживання з 2002 року та не має наміру найближчим часом змінювати місце проживання.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 заперечував проти клопотання та застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання. Додатково зазначив, що підозрюваний не має наміру переховуватись і впродовж шести місяців досудового розслідування його процесуальна поведінка була належною. При цьому навіть не будучи в статусі підозрюваного, ОСОБА_4 був обізнаний про міру покарання, яка передбачена за вчинення даного кримінального правопорушення, однак не залишив місце свого проживання та не переховується від слідства. Більше того зазначив, що у ОСОБА_4 на утриманні перебуває неповнолітня дитина, яка є інвалідом, самостійно не ходить та яку потрібно щодня носити на руках на 6 поверх, а також необхідно їздити з нею на реабілітацію за межі м. Тернополя. Крім цього, зазначив, що потерпілим у даному кримінальному провадженні є саме син підозрюваного, а його законним представником є дружина підозрюваного. Вказане, на думку захисника, нівелює будь-які ризики щодо переховування підозрюваного чи перешкоджання ним кримінальному провадженню іншим чином, в тому числі шляхом нез`явлення за викликами слідчого чи прокурора.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши зміст клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов висновку, що у клопотанні необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, у тому числі наявність в нього родини утриманців; наявність постійного місця проживання у підозрюваного; наявність судимостей; репутацію підозрюваного та майновий стан.

Частина 1 ст. 179 КПК України визначає, що особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, відділенням поліції № 1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000024 від 14.02.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

23.07.2021 у даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Про обґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_4 , та його можливу причетність до вчинення кримінального правопорушення свідчать долучені до клопотання матеріали кримінального провадження у їх сукупності, а саме: протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 13.02.2021 та схема до нього; протокол допиту законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 від 02.03.2021; висновок експерта за результатами судової транспортно-трасологічної експертизи № СЕ-19/120-21/2055-ІТ від 15.03.2021; висновок експерта за результатами судово-медичної експертизи № 235 від 07.04.2021; протокол додаткового допиту свідка ОСОБА_7 від 09.04.2021; висновок експерта за результатами комісійної інженерно-транспортної експертизи № 2089 від 29.06.2021.

Отже, з урахуванням змісту долучених до клопотання матеріалів кримінального провадження у їх сукупності, слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на даному етапі розслідування достатньою сукупністю доказів. Крім цього, така обґрунтованість стороною захисту у судовому засіданні не заперечувалась та не спростовувалась.

Розглядаючи питання наявності ризиків, на які посилався прокурор, слідчий суддя зазначає таке.

В обґрунтування необхідності застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання прокурор посилався на наявність ризиків, передбачених п. 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Разом з тим слідчий суддя вважає, що ризик того, що ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду не є доведеним прокурором належними та допустимими доказами. Дійсно, основний вид покарання за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, визначений лише у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років, що може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від суду, а відтак і суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Однак визначений законом строк цього покарання не виключає можливості застосування судом до ОСОБА_4 ст. 75 чи ст. 69 КК України та звільнення його від відбування покарання з іспитовим строком або призначення йому іншого, більш м`якого виду основного покарання. Крім цього, такий ризик спростовується тим, що підозрюваний не уникає від слідства, з`являється за викликами до слідчого та слідчого судді. Також слідчий суддя враховує особу підозрюваного та наявність у ОСОБА_4 міцних соціальних зв`язків, зокрема, що останній одружений, має на утриманні одну неповнолітню дитину-інваліда, яка самостійно не може ходити та потребує постійного догляду, а також що підозрюваний має постійне місце проживання та роботи. З урахуванням викладеного слідчий суддя вважає, що такий ризик не є доведеним, а тому не може покладатись в основу рішення про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.

Так само слідчий суддя вважає необґрунтованим ризик того, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Даний ризик є неконкретизованим та формальним. Посилання прокурора, що підозрюваний не буде з`являтися за викликами до органу досудового розслідування та/або суду охоплюється змістом п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, який не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні. Крім цього, такі доводи прокурора є лише припущенням та не підтверджуються належними доказами, оскільки впродовж шести місяців досудового розслідування ОСОБА_4 належно виконував усі процесуальні обов`язки, навіть не будучи у статусі підозрюваного.

За таких підстав слідчий суддя доходить висновку, що слідчим у поданому клопотанні та прокурором у судовому засіданні не доведено наявність жодних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Крім цього, слідчий суддя також враховує обставини, визначені ст. 178 КПК України, зокрема, що підозрюваний одружений, має на утриманні одну неповнолітню дитину, має постійне місце проживання, а також офіційно працевлаштований.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.
Зважаючи на те, що слідчим у клопотанні та прокурором в судовому засіданні доведено лише наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, проте не доведено, що існує хоча б один із ризиків, які передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, відтак слідчий суддя вважає, що у задоволенні клопотання слідчого про застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання у кримінальному провадженні № 0000024 від 14.02.2021 слід відмовити.
Також відповідно до ч. 3 ст. 194 КПК України, слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.
Зі змісту вказаної вище норми права вбачається, що покладення обов`язку прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, є правом слідчого судді, а не обов`язком. Відтак зважаючи на встановлені вище обставини вчинення кримінального правопорушення, особу підозрюваного, його процесуальну поведінку впродовж тривалого строку досудового розслідування, слідчий суддя не вважає за необхідне покладати такий обов`язок на ОСОБА_4 . Більше того відповідно до п. 1 ч. 7 ст. 42 КПК України вказаний обов`язок уже покладений на ОСОБА_4 з моменту набуття ним процесуального статусу підозрюваного.
Така позиція слідчого судді відповідає вимогам КПК України та не є вирішенням слідчим суддею тих питань, які повинні вирішуватись судом під час судового розгляду кримінального провадження.

Керуючись ст. 177, 178, 179, 193, 194, 196, 205, 309, 369-372, 532 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

У клопотанні старшого слідчого СВ відділення поліції № 1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання до підозрюваного ОСОБА_4 під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000024 від 14.02.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню не підлягає і заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1