Провадження №11-кп/801/813/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі учасників провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 04 червня 2021 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиний реєстр досудових розслідувань 02.10.2016 за №0007938, якоювідмовлено в задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу, клопотання прокурора задоволено, продовжено строк дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб до 02.08.2021 відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Тернівка Дніпропетровської області, з середньою освітою, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебувають матеріали кримінального провадження №0007938 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою на шістдесят діб, яке мотивував тим, що факт наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_8 встановлено в ухвалі слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 15.11.2019 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави. У подальшому, вказаний запобіжний захід неодноразово продовжено під час судового розгляду у зв`язку із наявністю ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

На даний час, сторона обвинувачення вважає, що ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України продовжують існувати, у зв`язку із необхідністю запобігання яким, постала необхідність у зверненні до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб. Визнаний ухвалою слідчого судді доведеним, ризик переховування ОСОБА_8 від суду полягає у тому, що будучи підозрюваним у вчинені вказаного злочину переховувався від органів досудового розслідування та на підставі ухвали слідчого судді від 04.05.2017 був оголошений у розшук в якому перебував до моменту його відшукання та затримання. ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до семи років у сукупності з тим, що на даний час останній перебуває у віці, який дозволяє вільно пересуватись, взаємодіяти із громадянами, усвідомлювати наслідки своїх дій, має задовільний стан здоров`я та не має істотних соціально-стримуючих факторів, вказують на ризик переховування від органів досудового розслідування та суду. Також вважав реальним ризик того, що ОСОБА_8 може вчинити інше кримінальне правопорушення є те, що останній раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних злочинів, має непогашену судимість. А тому, враховуючи особу обвинуваченого, сукупність доказів обґрунтованості підозри та фактів, які вказують на наявність ряду ризиків того, що ОСОБА_8 перебуваючи на волі може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити нове кримінальне правопорушення, свідчить про неможливість запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, окрім як шляхом продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04.06.2021 року відмовлено в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт в певний період доби.
Клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою, задоволено.
Продовжено ОСОБА_8 строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) діб.
Визначено, що ухвала суду про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою діє з 04 червня 2021 року по 02 серпня 2021 року включно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 04.06.2021 року скасувати та відмовити в задоволенні клопотання прокурора. Постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби за місцем проживання в АДРЕСА_1 .

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом неналежним чином було оцінено в сукупності всі обставини справи. ОСОБА_8 спростовує свою причетність до скоєння інкримінованого йому злочину, погоджується надавати суду показання, а тому стороною обвинувачення не доведено вину ОСОБА_8 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України. Сама лише тяжкість інкримінованого злочину не може бути підставою для обрання вказаного запобіжного заходу. Наявність вказаних судом ризиків прокурором в судовому засідання не доведено, а висновки суду є необґрунтованими. ОСОБА_8 не має наміру переховуватися від слідства та суду, ризик впливу на свідків відсутній, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином у обвинуваченого не має можливості, скоювати нові злочини останній не збирається. Докази незаконного тиску на потерпілого та свідків у сторони обвинувачення не має, як і підстав можливості знищення доказів у справі, які давно зібрані та перебувають в матеріалах кримінального провадження. Судом при продовженні тримання під вартою не було враховано, що його підзахисний є особою молодого віку, має постійне місце проживання, до затримання працював за цивільно-правовими угодами. Має малолітнього сина ОСОБА_9 , який потребує допомоги та піклування з боку обвинуваченого. Вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_8 буде достатнім та ефективним заходом для забезпечення вказаного кримінального провадження.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.
Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, вважає її законною та обґрунтованою.
Захисник в своїй апеляційній скарзі не просив суд забезпечити особисту участь обвинуваченого у розгляді апеляційної скарги поданої в його інтересах. Також апеляційним судом обвинувачений ОСОБА_8 повідомлявся через ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1» про розгляд апеляційної скарги його захисника, однак не виявив бажання брати особисту участь у її розгляді, захисник та прокурор за таких підстав не заперечили проти розгляду апеляційної скарги у відсутність обвинуваченого, а тому судовий розгляд відбувся у відсутність останнього, оскільки відповідно до ч.4 ст.405 КПК України зазначене не перешкоджає проведенню даного розгляду.
Клопотань про відкладення апеляційного розгляду від учасників кримінального провадження не надходило.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, пояснення захисника, заперечення прокурора, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до вимог ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження булла застосована належна правова процедура.
За частиною першою та п.9 ч.2 ст.131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.
Згідно ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.
При вирішенні питання про відмову у задоволенні клопотання захисника щодо застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та задоволення клопотання прокурора щодо продовження останньому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 02.08.2021 р., суд першої інстанції встановив та виходив з того, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, який відноситься до категорії тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі, може здійснювати незаконний вплив на свідків, які на даний час судом не допитні, переховуватись від суду, іншим чином перешкоджати судовому розгляду кримінального провадження, що свідчить про неможливість запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а встановлені під час розгляду клопотання обставини є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність продовження застосованого виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України віднесено до тяжкого злочину.
Це узгоджується також із нормою п.5 ч.2 ст.183 КПК України, за змістом якої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Наряду з вказаним, у п.42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, проте, при вирішенні питання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, суд першої інстанції правильно виходив не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України.
Апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги захисника, щодо скасування останньому продовженого судом першої інстанції вказаного запобіжного заходу та обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби, так як при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати також і тяжкість звинувачення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, свідчить про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого вказують на обґрунтованість продовження судом саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою та в судове засідання апеляційного суду надані не були.

При цьому, наявність певних соціальних зв`язків, зокрема постійного місця проживання в м. Тернівка Дніпропетровської області, наявність дружини, малолітнього сина, про що зазначив захисник у своїй апеляційній скарзі, не є безумовними підставами для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вказані обставини не мають такого ступеню довіри, які можуть бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку обвинуваченого, та не є такими, що спростовують встановлені судом ризики.
Крім того, ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б також свідчили про неможливість тримання ОСОБА_8 під вартою, або ж про інші обставини, які б переважили встановлені ризики.
Продовження щодо ОСОБА_8 вказаного запобіжного заходу відповідає вимогам ст.ст.177, 178, 183 КПК України.
Судом щодо висловленої в судовому засіданні позиції захисника, наведені достатні мотиви для відмови в обранні останньому більш м`якого запобіжного заходу, який зміг би запобігти встановленим в ході розгляду справи та доведеним в судовому засіданні прокурором ризикам. Зокрема, це тяжкість обвинувачення, відсутність істотних змін ризиків, обставин провадження та даних про особу обвинуваченого. Також згода сторони захисту на залишення останньому певно форми арешту, все ж таки підтверджує існування процесуальних ризиків у вказаному провадженні.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).
Таким чином колегія суддів вважає, що встановлені судом обставини у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення з урахуванням характеру протиправних дій, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , а також даними про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних злочинів, був засуджений та відбував призначені покарання за їх вчинення, проте це не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, а також відсутність постійного місця роботи вказують на обґрунтованість продовження застосованого до ОСОБА_8 саме виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також дають підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що розмір застави встановлюється відповідно до ст. 183 КПК України за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.
Розглядаючи під час судового розгляду клопотання сторони обвинувачення, щодо доцільності продовження тримання під вартою, суд повинен керуватися положеннями глави 18 КПК України і, зокрема ст.177, ст.178, ст. 94 КПК України.
Питання застосування застави не вирішується при розгляді клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки згідно ст.331 КПК України, суд скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців, інші рішення КПК не передбачені .
Порушень правових позицій Європейського суду з прав людини чи істотних процесуальних порушень у цьому провадженні апеляційним судом не виявлено.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційної скарги викладених в ній висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 04 червня 2021 року щодо продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.4 ст.296 КК України строк дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4