Справа № 303/1512/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 липня 2021 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
у складі: судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 у кримінальному провадженні внесенному 10.03.2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000233,

за участю: сторін кримінального провадження:
з боку обвинувачення прокурора ОСОБА_3 ,
з боку захисту обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області проводиться судовий розгляд кримінального провадження внесеного 10.03.2021 до ЄРДР за №0000233 відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.
Прокурором ОСОБА_3 подано та підтримано клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , яке мотивоване фактом обвинувачення останнього у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, продовженням існування ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, що були встановлені судом при обранні обвинуваченому діючого запобіжного заходу, а також недостатністю, для запобігання останнім, застосування щодо ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу.
Захисник ОСОБА_7 клопотання прокурора про необхідність подальшого продовження обраного ОСОБА_4 запобіжного заходу вважає безпідставним та необґрунтованим, просить суд змінити обвинуваченому запобіжний захід на домашній арешт.
ОСОБА_8 підтримав позицію захисника.
Вивчивши клопотання та вислухавши думку учасників судового розгляду, суд приходить до наступного.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, має врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
При розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою, суд має перевірити обставини, зазначені у ч. 3 ст. 199 КПК України на предмет того чи виправдовують вони подальше тримання обвинуваченого під вартою.
Суд, проаналізувавши доводи сторони обвинувачення та сторони приходить до висновку, що ризики, вказані прокурором у поданому ним клопотанні, а саме: незаконного впливу на потерпілих, вчинення іншого кримінального правопорушення, належним чином не обґрунтовано, що свідчить про абстрактність їх існування.
При цьому суду надано заяви від потерпілих, відповідно до яких останнім відшкодовано шкоду, що свідчить про відсутність ризику впливу на потерпілих.
Окрім цього обвинувачений в суді вину визнав повністю, а відтак прокурор в засіданні вказав щодо відсутності необхідності виклику свідків в суд, що свідчить про те, що ризик впливу на свідків також перестав існувати.
Суд вважає доведеним в ході розгляду клопотання продовження існування єдиного ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, тобто можливості переховування ОСОБА_4 від суду, враховуючи тяжкість правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується.
Разом із цим, практикою ЄСПЛ визначено, що існування обґрунтованої підозри щодо вчинення тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою, але тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою (рішення у справі «Єчус проти Литви»).
Відповідно до положень п. 39 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хайредінов проти України» від 14 жовтня 2010 року, існує презумпція на користь звільнення. Суд постійно зазначав у своїй практиці, що другий аспект пункту 3 статті 5 Конвенції не надає судам вибір між притягненням обвинуваченого до відповідальності в розумний строк та тимчасовим його звільненням під час провадження. До засудження обвинувачений має вважатися невинним і мета цього положення, по суті, вимагає його тимчасового звільнення з-під варти, як тільки його подальше тримання під вартою перестає бути обґрунтованим, рішення у справі «Власов проти Росії», пункт 104, від 12 червня 2008 року.
ЄСПЛ у низці своїх рішень («Катан про України» від 10 жовтня 2019 року; «Заводський та інші проти України» від 18 червня 2020 року, «Борзих та інші проти України» від 25 червня 2020 року; «Бевз та інші проти України» від 25 червня 2020 року; «Лаврик та інші проти України» від 25 червня 2020 року) вказав на необхідність забезпечення ефективного судового перегляду законності тривалого тримання під вартою, належним чином оцінки фактів щодо необхідності застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за обставин різних стадій провадження та необхідність розгляду можливості застосування інших запобіжних заходів як альтернативу тримання під вартою та необхідність додаткового обґрунтування тривалого тримання під вартою з плином часу.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Відповідно до ч.5 ст.199 КПК України, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, не доведе, що обставини, зазначені в частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.
При цьому суд, враховуючи особу обвинуваченого (має міцні соціальні зв`язки, має місце проживання, на утриманні має неповнолітню дитину), факт відшкодування завданої потерпілим шкоди, приходить до висновку, що прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищевказаному ризику, а відтак вважає, що достатнім буде застосувати відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічну пору доби, з покладенням обов`язків передбачених ст. 194 КПК України.
Керуючись ст.ст. 176-178, 181, 183, 194-199, 331, 369, 370, 372, 376 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання прокурора Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 відмовити.
Застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 13 вересня 2021 року.
Покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:
- прибувати за першою вимогою суду;
- не залишати місце постійного проживання: АДРЕСА_1 , без дозволу суду, в період часу з 21 год. 00 хв. по 06 год. 00 хв. ранку;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
Обов`язки покладаються на ОСОБА_4 до 13 вересня 2021 року.
Обвинуваченого ОСОБА_4 негайно звільнити з - під варти.
Після закінчення цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим. Продовження цього строку можливе у порядку, передбаченому ст.199 КПК України.
Контроль за виконанням ухвали покласти на Мукачівський РУП ГУНП в Закарпатській області.
Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення.

Суддя ОСОБА_1