ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/283/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/188/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - п.4 ч.2 ст.115, ч.2 ст.125 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2021 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

в режимі відеоконференції обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілих - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 , ОСОБА_12

законного представника потерпілої ОСОБА_10 - ОСОБА_12

представників потерпілих - ОСОБА_13 , ОСОБА_14

розглянувши матеріали кримінального провадження внесеного в ЄРДР за № 0000307 від 14 вересня 2019 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 05 квітня 2021 року, -

В с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця АДРЕСА_1 , зареєстрованого та проживаючого в с.Воля, Теребовлянського району, громадянина України, із вищою освітою, розлученого, має на утриманні малолітню дитину, працюючого в ПП « Бровар », раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 4 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 125 КК України і призначено йому покарання :

- за ч. 2 ст.125 КК України - обмеження волі терміном 2 роки,

- за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України - довічне позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено йому остаточно покарання у виді довічного позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з моменту його затримання, а саме з 14 вересня 2019 року, зарахувавши в строк відбуття ним покарання термін перебування під вартою.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили у вигляді тримання під вартою вирішено продовжити до 12 год. 00 хв. 03 червня 2021 року.

Цивільний позов ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково, стягнуто на їх користь з ОСОБА_7 по 300 000 (триста тисяч) гривень моральної шкоди кожному.

Стягнуто з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_9 15000 грн. судових витрат за надання правової допомоги, та в користь ОСОБА_12 15000 грн. судових витрат за надання правової допомоги.

Вироком суду також вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Згідно вироку, 13 вересня 2019 року, близько 23 год. 00 хв., більш точний час не встановлено, в ОСОБА_7 , який перебував у житловому будинку за місцем свого проживання АДРЕСА_1 , на підґрунті ревнощів, виник злочинний умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті з особливою жорстокістю ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительці АДРЕСА_2 , яку він побачив через вікно житлового будинку та з якою він перебував у близьких відносинах впродовж тривалого часу.

З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_7 взяв зі свого домогосподарства за адресою АДРЕСА_1 кухонний ніж, та попрямував до проїжджої частини дороги по АДРЕСА_2 , де чекав на ОСОБА_9 .

В подальшому, 14 вересня 2019 року близько 00 год. 05 хв. ОСОБА_7 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті з особливою жорстокістю ОСОБА_9 , перебуваючи поряд із проїжджою частиною дороги по АДРЕСА_2 , на підґрунті ревнощів, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків, знаючи про те, що здоров`я та життя будь-якої людини рівною мірою охороняється законом і протиправне посягання на нього є кримінально карним, діючи протиправно, цілеспрямовано та рішуче, з прямим умислом, спрямованим на заподіяння смерті ОСОБА_9 з особливою жорстокістю, наніс один удар кулаком правої руки в область обличчя потерпілої, в результаті чого вона втратила рівновагу та впала спиною на асфальтове покриття проїжджої частини дороги, після чого ОСОБА_7 , утримуючи в своїй правій руці кухонний ніж, який заздалегідь взяв із свого житлового будинку, використовуючи явну перевагу в силі, подолавши опір з боку останньої, в присутності близьких для ОСОБА_9 осіб, почав наносити клинком ножа численні удари в різні частини тіла потерпілої, в тому числі в життєво важливі органи, усвідомлюючи при цьому, що завдає останній особливих фізичних страждань та нестерпного болю та особливих психічних і моральних страждань присутнім при цьому ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .

Під час вчинення своїх протиправних дій, спрямованих на протиправне заподіяння смерті з особливою жорстокістю потерпілій, ОСОБА_7 , подолавши опір з боку ОСОБА_15 , який в цей момент знаходився поряд, спостерігав за його діями та намагався їх припинити, продовжив свою злочинну діяльність, яка полягала у нанесенні клинком ножа, ще декількох ударів по тілу ОСОБА_9 , яка в цей момент, не зважаючи на спричиненні їй тілесні ушкодження, намагалася втекти. Після доведення свого злочинного наміру до кінця ОСОБА_7 втік з місця події.

Внаслідок нанесеного удару та численних ножових поранень, спричинених ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_9 , останній заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: численних поранень грудей і верхніх кінцівок, що супроводжувались ушкодженнями м`яких тканин (м`язів, фасцій, підшкірно-жирової клітковини), органів грудей (легень) і живота (діафрагми, лівої частки печінки), порушенням цілісності крупних кровоносних судин (правих плечових вени та артерії), що призвело до зовнішньої, внутрішньої і внутрішньо-тканинної кровотечі та обумовило масивну крововтрату котра і послугувала безпосередньою причиною смерті потерпілої, загалом 20 ран у тому числі поранень, 4 поверхневі надрізи шкіри, 3 садна та 1 крововилив у слизову оболонку.

Перед настанням смерті ОСОБА_9 відчувала нестерпний фізичний біль та перенесла особливі фізичні страждання, з огляду на застосовані до неї насильство, чисельність, локалізацію та характер отриманих за життя тілесних ушкоджень, оскільки виявлені при судово-медичній експертизі ушкодження (численні рани і поранення, надрізи, садна тулуба і верхніх кінцівок та крововилив у слизову оболонку верхньої губи), є наслідками неодноразових механічних впливів на тіло потерпілої, кожен з яких звичайно супроводжується відчуттям фізичного болю і під час їх нанесення потерпіла не перебувала у безпорадному стані, що супроводжувався втратою свідомості, активно оборонялася, а присутні при цьому ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 відчували особливі психічні та моральні страждання.

Між спричиненими ОСОБА_7 численними ножовими пораненнями та настанням смерті ОСОБА_9 існує прямий причинно-наслідковий зв`язок.

Після умисного протиправного заподіяння смерті ОСОБА_9 з особливою жорстокістю, ОСОБА_7 покинув місце вчиненого злочину.

Також встановлено, що 14 вересня 2019 року близько 00.05 год. в ОСОБА_7 , який перебував на проїжджій частині дороги по АДРЕСА_2 , виник злочинний умисел, спрямований на протиправне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , житель с. Конопківка Теребовлянського району Тернопільської області, який спостерігав за протиправними діями ОСОБА_7 по відношенню до ОСОБА_9 та намагався їх припинити та завадити їм.

14 вересня 2019 року, близько 00.05 год. реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на протиправне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_15 , ОСОБА_7 , перебуваючи поряд із проїжджою частиною дороги по АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків, знаючи про те, що здоров`я та життя будь-якої людини рівною мірою охороняється законом і протиправне посягання на нього є кримінально карним, діючи протиправно, цілеспрямовано та рішуче, з прямим умислом, утримуючи в своїй правій руці кухонний ніж, який заздалегідь взяв із свого житлового будинку, наніс клинком ножа один удар по правому плечу ОСОБА_15 .

Своїми умисними діями ОСОБА_7 , спричинив ОСОБА_15 тілесне ушкодження, у вигляді рани правого плеча, довжиною 2,5 см., яка згідно висновку судово-медичної експертизи за ступенем тяжкості відноситься до категорії легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

В апеляційних скаргах:

- обвинувачений просить вищевказаний вирок суду змінити в частині кваліфікації його дій за п.4 ч.2 ст.115 КК України на ч.1 ст.115 КК України та помякшити йому призначене покарання.

Вказані вимоги мотивує тим, що він визнає свою вину та щиро кається, але у нього не було умислу на вчинення вбивства із особливою жорстокістю, оскільки він перебував у сильному емоційному збудженні через ревнощі до потерпілої і не памятає усіх обставин скоєнння злочину.

Вважає, що довічне позбавлення волі є занадто суворим покаранням, оскільки він позитивно характеризується, раніше до відповідальності не притягувався, а у нього на утриманні перебувають батьки пенсійного віку та малолітня дитина.

- захисник просить вищевказаний вирок суду змінити в частині кваліфікації дій ОСОБА_7 за п.4 ч.2 ст.115 КК України на ч.1 ст.115 КК України та помякшити йому призначене покарання, а також провести частково судове слідство, повторно дослідивши висновок судово-медичного експерта №746 від 20.11.2019 року, обставини, що характеризують обвинуваченого ОСОБА_7 , а також повторно допитати свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .. В ході апеляційного розгляду захисник зазначила, що не наполягає на задоволенні заявленого у апеляційній скарзі клопотання про часткове дослідження доказів.

Свої доводи мотивує тим, що обвинувачений повністю визнав свою вину та щиро розкаявся у скоєному злочині, однак в його діях відсутня кваліфікуюча ознака вчинення вбивства із особливою жорстокістю, оскільки поранення він наносив хаотично і протягом нетривалого проміжку часу.

При цьому свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 не бачили самого моменту вбивства, тому що побігли кликати на допомогу, а свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 перебували з потерпілою у товариських відносинах, тому дії обвинуваченого не могли завдати їм особливих психічних і моральних страждань.

Зазначає, що висновки суду, що обвинувачений схильний до вчинення подібних дій у майбутньому є безпідставними, а призначене покарання є занадто суворим.

У запереченні на апеляційні скарги представник потерпілих - ОСОБА_13 просить відмовити у задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, а вирок суду залишити без змін.

Свої доводи мотивує тим, що судом прийнято законне та обґрунтоване рішення на підставі належно досліджених доказів та вірно призначено покарання обвинуваченому.

Вказує, що під час судового розгляду обвинувачений по суті не визнавав вини, оскільки стверджував, що вчинив злочин не умисно, проте характер нанесених ним ушкоджень у присутності близьких людей потерпілої свідчить про прямий умисел, тому вважає вірною кваліфікацію його дій як вчинення вбивства із особливою жорстокістю.

Крім того обвинуваченим не відшкодовано потерпілим завдану шкоду, а доводи апеляційних скарг щодо суворості призначеного покарання є безпідставними.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали подані апеляційні скарги та просять вирок суду змінити та пом`якшити призначене покарання, потерпілих та їхнього представника, міркування прокурора, які вважають вирок суду законним та обґрунтованим та не вбачають підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно ст. 94 КПК України, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно статті 392 КПК України рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України щодо спричинення потерпілому ОСОБА_15 тілесного ушкодження, відповідають фактичним обставинам справи та ніким із учасників не оспорюються, а отже в апеляційному порядку не переглядаються. Також ніким із учасників не оспорюється та не оскаржується, а отже апеляційним судом не перевіряється вирок місцевого суду в частині вирішення цивільних позовів.

Згідно статті 392 КПК України рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Вказані вимоги судом першої інстанції при розгляді даного кримінального провадження були повністю дотримані.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого п.4 ч.2 ст.115 КК України, ґрунтується на підставі об`єктивно з`ясованих обставин та підтверджений доказами, які досліджено та оцінено за критеріями, визначеними у ч. 1 ст. 94 КПК та є правильним, а також вірною є кваліфікація дій останнього саме за п.4 ч.2 ст.115 КК України.

Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу: показань допитаних у ході судового розгляду потерпілих, свідків; даних, що містяться у протоколі огляду місця події та огляду трупа потерпілої, слідчих експериментів; висновків ряду експертиз, а також на підставі інших досліджених письмових доказів, зміст яких детально відображено у вироку.

Не заперечив факту умисного вбивства потерпілої ОСОБА_9 , за обставин встановлених судом, й обвинувачений ОСОБА_7 , однак заперечив наявність у нього умислу на вбивство з особливою жорстокістю.

В апеляційних скаргах обвинувачений та його захисник зазначали про неправильну кваліфікацію судом його дій за п.4 ч.2 ст.115 КК України та просять перекваліфікувати його дії на ч.1 ст.115 України.

За нормативним визначенням умисне вбивство (ст.115 КК України) з об`єктивної сторони характеризується діянням у вигляді протиправного посягання на життя іншої людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеним діянням та наслідками, а з суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямий або непрямий умисел), коли особа усвідомлює, що у результаті її дій потерпілий помре, і бажає настання смерті або свідомо припускає настання таких наслідків.

Допитаний судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 , не заперечуючи факту вбивства ним потерпілої ОСОБА_9 , зазначив, що обставин за яких він вчинив даний злочин не пам`ятає через емоційний стан, викликаний ревнощами.

З показань допитаних в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_15 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_16 вбачається, що 13.09.2019 року вони із ОСОБА_19 були на святі, яке відбувалось на території Микулинецького пивзаводу. Близько 21.00 год. вони там бачила ОСОБА_7 , який намагався говорити з ОСОБА_9 та в процесі розмови бачили, як ОСОБА_7 зловив ОСОБА_9 за горло й відпустив коли до них підбігли ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , також потерпілий ОСОБА_15 чув як обвинувачений ОСОБА_7 погрожував ОСОБА_9 фразою: «Ти ще про це пожалкуєш», після чого той покинув територію пивзаводу.

Далі, цього ж дня близько 23.50 - 24.00 год. дорогою до дому ОСОБА_9 хлопці ОСОБА_20 та ОСОБА_16 пішли вперед, і в цей час дівчата ОСОБА_18 , ОСОБА_17 побачили, що з пагорба в їх напрямку біжить ОСОБА_21 та щось кричить нецензурною лексикою в бік ОСОБА_22 , при цьому дівчата побачили, що в його руці щось блиснуло і вони зрозуміли, це був ніж. ОСОБА_7 вдарив ОСОБА_9 рукою і вона впала на землю та всі почали дуже сильно кричати, після чого підбігли хлопці ОСОБА_20 та ОСОБА_16 , які побачили, що ОСОБА_23 лежить на землі, і над нею стоїть ОСОБА_24 .. ОСОБА_22 лежала в положенні на спині. В руці в ОСОБА_25 був ніж, швидше за все, кухонний, 15- 20 сантиметрів завдовжки, але точно не пригадує. Коли ОСОБА_21 їх помітив, то сказав не підходити ближче, оскільки почне наносити удари ОСОБА_26 .. Підійшовши на відстань близько 5-7 метрів намагалися поговорити із ОСОБА_27 , заспокоїти його, однак останній не реагуючи почав наносити ОСОБА_28 удари ножем, який тримав у правій руці. ОСОБА_23 в цей час кричала. Побачивши це, ОСОБА_20 підбіг до ОСОБА_25 та спробував нанести йому декілька ударів. Під час цього, ОСОБА_21 піднявся та наніс йому удар ножем в праве плече, а також зловив його за куртку, однак той повернувся боком та зняв її з себе, при цьому втративши рівновагу впав на землю. Після цього, ОСОБА_21 знову повернувся до ОСОБА_22 та продовжив наносити їй ще декілька ударів. Завершивши наносити удари ОСОБА_21 покинув місце вчинення злочину. На місце події приїхала мати потерпілої, яку покликали на місце події, а саму ОСОБА_29 , яка була вся в ножових пораненнях й крові та вже непритомна, поклали в машину та відвезли в лікарню.

Свої покази з приводу розвитку подій, що мали місце в ніч з 13 на 14 вересня 2019 року свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_18 та потерпілий ОСОБА_15 детально відобразили під час проведення за їх участю слідчого експерименту, у тому числі з приводу механізму та локалізації нанесених ОСОБА_7 ножових поранень потерпілій ОСОБА_9 , що вбачається з протоколів слідчого експерименту від 18.11.2019 року та фото таблиць до них (т.2 а.п. 233-249; 250-261; 262-271).

Виходячи з характеру виявлених при експертизі трупа ОСОБА_9 ушкоджень, механізм їх утворення та розташування, можливість виникнення ушкоджень передньої поверхні тулуба і верхніх кінцівок від ударів ножем, на що вказували зазначені свідки та потерпілий під час проведення за їх участі слідчого експерименту, не виключається, що вбачається з висновку судово-медичної експертизи №1005/746 від 20.11.2019 року (т2 а.п.272-287).

Також такі покази свідків узгоджуються з даними, відображеними у протоколі огляду місця події від 14.09.2019 року та фото таблиці до нього, в ході якого на узбіччі дороги були виявлені масивні плями та бризки бурого кольору, змиви яких вилучено, а також розірвана гумова жилка з наместинами (біжутерія) (т.2 а.п.71-77).

В даному випадку, при вирішенні питання щодо наявності в діях винної особи складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч. 2 п. 4 КК України, слід враховувати, що така кваліфікація може мати місце лише в тому випадку, коли буде доведено, що спосіб позбавлення потерпілої життя свідчить про особливу жорстокість злочину і вона охоплювалась умислом винного. Визнавши обвинуваченого винним у вбивстві, вчиненому з особливою жорстокістю, суд має навести у вироку підстави та мотиви, згідно з якими він дійшов такого висновку.

Умисне вбивство визнається вчиненим з особливою жорстокістю, якщо винний, позбавляючи потерпілого життя, усвідомлював, що завдає йому особливих фізичних (шляхом заподіяння великої кількості тілесних ушкоджень, тортур, мордування, мучення, в тому числі з використанням вогню, струму, кислоти, лугу, радіоактивних речовин, отрути, яка завдає нестерпного болю, тощо), психічних чи моральних (шляхом зганьблення честі, приниження гідності, заподіяння тяжких душевних переживань, глумління тощо) страждань, а також якщо воно було поєднане із глумлінням над трупом або вчинювалося в присутності близьких потерпілому осіб і винний усвідомлював, що такими діями завдає останнім особливих психічних чи моральних страждань.

При цьому особливою жорстокістю слід вважати умисну дію (або бездіяльність), що супроводжує або наступає за насильницьким злочином, є необов`язковою для його вчинення і настання звичайних для злочину наслідків, що полягає в заподіянні потерпілому або його близьким додаткового, як правило, тяжкого фізичного або психічного страждання, тобто винний усвідомлює, що він вчиняє діяння, які є надмірними для досягнення злочинного наслідку та обирає спосіб вчинення злочину, який охоплює діяння зайві (надмірні) для позбавлення життя потерпілого.

В ході огляду трупа ОСОБА_9 було виявлено наступні тілесні ушкодження: права верхня кінцівка- на відстані 15 см від ліктьового суглоба різана відкрита рана довжиною 7,5 см та шириною1,5 см. Рана різано колота в області долоні довжиною 1,5 см. Колота ріжуча рана в ділянці ліктьового суглоба діаметром близько 1 см. Ліва верхня кінцівка- тілесні ушкодження у вигляді колото ріжучих ран в області ліктьового суглобу довжиною 5 см та шириною 3 см. Колота ріжуча рана тріцебса довжиною 9,5 см та шириною 5 см. Колота ріжуча рана в області лопатки та передпліччя довжиною 1 см та шириною 1 см. Грудна клітка в області лівої частини ліворуч молочної залози 3 рани колото ріжучих довжиною по 1,5 см. Рана лівого плеча ріжучо колота довжиною 1 см та шириною 1 см. Також рана на лівій молочній залозі довжиною 2,5 см та шириною 2 см. При огляді спини тіла виявлено колото ріжучу рану довжиною близько 1 см (т.2 а.п. 78-82).

Відповідно до висновку експерта №746 від 20.11.2019 року в ході судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_9 виявлено численні ушкодження (загалом 20 ран ( у тому числі поранень)), 4 поверхневі надрізи шкіри, три садна та один крововилив у слизову оболонку), а саме: -обличчя- крововилив у слизову оболонку верхньої губи ліворуч; - грудей 13 ран (одна з яких проникла у праву плевральну порожнину з ушкодженням верхньої частки правої легені та дві у ліву плевральну і черевну порожнину з ушкодженням п`ятого лівого ребра, лівої легені, лівого купола діафрагми і лівої частки печінки) та садно передньої поверхні грудей ліворуч; - правої верхньої кінцівки одне наскрізне поранення плеча з ушкодженням двохголового м`яза плеча, серединного нерва і стінок плечових вен і артерії та рана і садно передпліччя; - лівої верхньої кінцівки два поверхневі надрізи шкіри і три рани плеча, одна з яких продовжувалась рановим, який сліпо закінчувався у м`яких тканинах передньої поверхні грудей та одна наскрізна рана з ушкодженням двоголового м`яза плеча; поранення ділянки лівого ліктьового суглоба; рана передпліччя і три поверхневі надрізи долонної поверхні лівої кисті. (т.2 а.п. 83-96).

З цього ж висновку вбачається, що смерть ОСОБА_9 настала внаслідок численних поранень грудей і верхніх кінцівок, що супроводжувались ушкодженнями м`яких тканин і живота, порушенням цілісності крупних кровоносних судин, що призвело до зовнішньої, внутрішньої і внутрішньо-тканинної кровотечі та обумовило масивну крововтрату, котра і послугувала безпосередньою причиною смерті потерпілої.

Всі зазначені вище ушкодження утворились прижиттєво, незадовго до настання смерті потерпілої, у короткий проміжок часу та виникли від колючо-ріжучої дії гострих предметів (знарядь), з властивостями леза та спинки (обушка), що, загалом, відповідає характеристиці клинка ножа.

Від моменту ушкодження крупних кровоносних судин і до закономірної втрати свідомості, пов`язаної із масивною крововтратою, можливість виконання потерпілою активних самостійних дій (пересування, заклики про допомогу, тощо), в обсязі, що дозволяли її стан і обставини, не виключається.

Також експертом встановлено, що виявлені при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_9 ушкодження (численні рани і поранення, надрізи, садна тулуба і верхніх кінцівок та крововилив у слизову оболонку верхньої губи), є наслідками неодноразових механічних впливів на тіло потерпілої, кожен з яких звичайно супроводжується відчуттям фізичного болю, якщо під час їх нанесення потерпіла не перебувала у безпорадному стані, що супроводжувався втратою свідомості.

Отже, судом встановлено, що маючи умисел на вбивство потерпілої ОСОБА_9 , ОСОБА_7 завдав їй загалом 20 поранень клинком ножа, у тому числі в груди, праву та ліву верхні кінцівки, плечі, передпліччя, ліктьові суглоби і всі поранення були прижиттєвими, від кожного з поранень ОСОБА_9 відчувала фізичний біль та померла від масивної крововтрати через незначний проміжок часу після заподіяння їй тілесних ушкоджень.

Таким чином, реалізовуючи свій умисел, спрямований на вбивство потерпілої та завдаючи їй десятки поранень, ОСОБА_7 усвідомлював, що завдає ОСОБА_9 додатковий фізичний біль і вчиняє діяння, які є надмірними для досягнення злочинного наслідку.

Крім того, такі свої дії по відношенню до ОСОБА_9 ОСОБА_7 вчинив у присутності друзів потерпілої ОСОБА_18 , ОСОБА_30 , ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , які, як встановлено судом, були близькими потерпілій особами. При цьому, ОСОБА_7 усвідомлював, що такими діями він завдає останнім особливих психічних та моральних страждань.

Твердження обвинуваченого про те, що він в момент вбивства не звертав увагу на присутніх та взагалі не усвідомлював в той момент їх присутність, колегія вважає необґрунтованими, оскільки достеменно встановлено, що до моменту нанесення ОСОБА_9 ножових поранень ОСОБА_7 наказав нікому з присутніх не наближатися, а далі в момент, коли ОСОБА_15 намагався захистити ОСОБА_9 від ножових поранень, які їй наносив ОСОБА_7 , останній підвівся до ОСОБА_15 та наніс йому удар ножем у праве плече, також зловив за куртку, однак той звільнившись із куртки, впав на земля, а ОСОБА_7 далі повернувся до ОСОБА_9 та продовжив наносити їй ножові поранення.

Такі дії ОСОБА_7 свідчать про усвідомлення ним реальної обстановки за яких ним було вчинено вбивство ОСОБА_9 та спосіб його вчинення.

Про те, що ОСОБА_7 психічними захворюваннями не страждав, усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними у період інкримінованого йому діяння, свідчить і висновок судово-психіатричного експерта №460 від 22.10.2019 року (т.2 а.п.306-308).

Про усвідомлення скоєного ним діяння свідчить і посткримінальна поведінка обвинуваченого, який одразу втік з місця злочину, та розуміючи, що вбив потерпілу надсилав їй ще на її мобільний номер повідомлення відповідного змісту, а саме: -14/09/2019 00:58:19 Вибач життя моє..отак любив до гробу це за смішки надімною і Богом..Грестилась і клялась непю.некурю і неторчу оцей гр. дишала і Бога що нас створи..Я так тебе сильно любив кожну секунду і кожен свій подих; - 14/09/2019 01:03:49 Вмерли як казали разом в один день моя кохана навіки!; - 14/09/2019 01:04:12 Похороніть нас разом ми так хотіли...., що вбачається з висновку експерт а №7-149/19 від 11.11.2019 року, яким виявлено історію переписки (т.2 а.п.225-232).

Отже, поведінка обвинуваченого відразу після вчинення злочину однозначно вказує на те, що останній чітко розумів наслідки свого діяння.

На підставі аналізу сукупності зазначених доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов висновку, що встановлені ним обставини: спосіб, кількість, характер і локалізація тілесних ушкоджень, механізм їх спричинення, знаряддя злочину, поведінка засудженого і потерпілої, що передувала події та під час події, а також поведінка обвинуваченого після події, місце вчинення злочину, відсутність ймовірності залишення живою потерпілої навіть у разі своєчасного надання медичної допомоги, все це свідчить, що обвинувачений усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій та здійснив умисне вбивство з особливою жорстокістю

Таким чином, сукупний аналіз досліджених судом доказів дала суду першої інстанції обґрунтовані підстави визнати доведеною винуватість ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбачених п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з особливою жорстокістю, та правильно кваліфікувати його дії за вказаною статтею.

Переконливих аргументів про протилежне в поданих скаргах не міститься.

Зі змісту апеляційних скарг вбачається, що обвинувачений та його захисник фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, які стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

На думку колегії суддів під час апеляційного розгляду не знайшли свого підтвердження й такі доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника з приводу невідповідності призначеного судом покарання особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним злочину.

Так, поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винуватого, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання є: кримінально-правові відносно визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважувальні норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта.

Згідно ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Санкцією ч.2 ст. 115 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі.

Відповідно до ст. 64 КК України довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених КК, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, при визначенні ОСОБА_7 виду та розміру покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував характер та ступінь тяжкості скоєного, те, що один зі вчинених злочинів, відповідно до ст. 12 КК України, є особливо тяжким, дані про особу обвинуваченого.

Так, свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_17 та потерпілі ОСОБА_12 , ОСОБА_11 вказували, що ОСОБА_7 постійно переслідував ОСОБА_9 , погрожував їй ножем, надсилав погрозливі повідомлення на її мобільний номер у відповідь на небажання потерпілої підтримувати із ним стосунки.

Також про схильність до агресії, погрози розправи із застосуванням ножа та фізичного насильства вказувала допитана судом свідок ОСОБА_31 ..

З показів обвинуваченого ОСОБА_7 також вбачається, що він й раніше застосовував до потерпілої фізичне насильство, двічі бив її по обличчю.

Крім того, суд першої інстанції врахував особливості даного конкретного злочину і обставини його вчинення, а саме кількість, характер та локалізацію тілесних ушкоджень завданих обвинуваченим потерпілій, привід вчинення цього особливо тяжкого злочину та прийшов до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_7 хоча й вказував на свою провину у пред`явленому йому обвинуваченні, однак фактично своєї вини не визнав та щиро не розкаявся і його поведінка не свідчила про критичну оцінку ним вчинених злочинів та жалю з приводу вчиненого.

Доводи сторони захисту щодо неврахування місцевим судом пом`якшуючих обставин, серед яких вони зазначають визнання вини та щире каяття, наявність на утриманні неповнолітньої дитини та батьків пенсійного віку, є необґрунтованими.

Як убачається з оскаржуваного вироку, місцевим судом не встановлено обставин, які пом`якшують покарання.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_7 не сприяв розкриттю кримінального правопорушення, оскільки факт злочину та обставини його вчинення було встановлено з показів свідків та потерпілого, які були безпосередніми очевидцями події, а також низкою проведених слідчо-оперативних заходів та слідчих дій, під час яких було отримано всі докази на підтвердження винуватості ОСОБА_7 , тобто жодних активних дій для розкриття злочину він не вчиняв. Із зізнанням про вчинене також до правоохоронних органів не звернувся, а був затриманий працівниками поліції в момент коли повернувся до місця свого проживання.

За версією обвинуваченого, він не пам`ятає обставин вчиненого ним убивства потерпілої ОСОБА_9 через емоційний стан, викликаний ревнощами. Проте, така версія ОСОБА_7 спростовується висновком психолога судового експерта І кваліфікаційного класу, даного ним у висновку судово-психіатричного експерта №460 від 22.10.2019 року (т.2 а.п.306-308), відповідно до якого, аналізуючи матеріали досудового розслідування та враховуючи індивідуально- психологічні характеристики ОСОБА_25 , судовий експерт дійшов висновку що можна стверджувати, що під час скоєння злочину, ОСОБА_7 в емоційному стані, який би суттєво вплинув на його діяльність, не перебував. Дії його носили послідовний, цілеспрямований характер, без ознак звуження свідомості. Повне забування своїх дій не характерне для емоційних станів, які суттєво впливають на свідомість та діяльність. Під час скоєння злочину ОСОБА_7 не знаходився в стані фізіологічного афекту, а також в іншому вираженому афективному стані, який би суттєво вплинув на його поведінку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність в діях засудженого активного сприяння розкриттю злочину, оскільки, окрім тієї інформації, яку було отримано в ході досудового розслідування шляхом проведених слідчих дій, засуджений не повідомив жодних інших відомостей.

Той факт, що засуджений вказує про визнання ним своєї вини, не може безумовно свідчити про щире каяття з приводу вчиненого. Адже щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінальних протиправних діянь, ще й щирий жаль з цього приводу та осуд своєї поведінки. Тож колегія суддів погоджується з тим, що судом першої інстанції не було встановлено цієї обставини, що пом`якшує покарання.

Також при призначенні покарання обвинуваченому, судом було зроблено висновок про наявність у нього позитивної характеристики, який було зроблено судом на підставі зібраних досудовим розслідуванням даних про особу, згідно яких на засіданнях адміністративної комісії Микулинецької селищної ради справ про адмінправопорушення щодо ОСОБА_7 не розглядалося. На обліку лікаря-нарколога та психіатра не перебуває.

Відсутність у вироку вказівки на пом`якшуючу покарання обставину наявність на утриманні неповнолітньої дитини та батьків пенсійного віку, на думку колегії суддів не вплинула на призначення засудженому покарання. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, неповнолітній син ОСОБА_7 від попереднього шлюбу, який було розірвано у 2011 році, разом з ним не проживає, а тому аргументи сторони захисту з цього приводу колегія суддів відхиляє.

Таким чином, врахувавши дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 у поєднанні із тяжкістю вчинених злочинів, особливостей вчиненого умисного вбивства потерпілої ОСОБА_9 з особливою жорстокістю, поведінку ОСОБА_7 , що перебувала вчиненню злочину, а також у момент та після вчинення вбивства ОСОБА_9 , крім того нанесення ножового поранення, тобто умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілому ОСОБА_15 , в момент коли останній намагався завадити вбивству потерпілої; відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_7 становить особливу небезпеку для суспільства і обрав йому покарання у виді довічного позбавлення волі.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно встановив, що ОСОБА_7 не вважаючи життя людини найвищою цінністю, жорстоко та безжально, шляхом нанесення численних ножових поранень, холоднокровно вбив раніше знайому йому потерпілу, яка не створювала для нього ніякої небезпеки, не чинила щодо нього протиправних дій, чим поставив її життя нижче від своїх бажань, нехтуючи загальнолюдськими цінностями.

Крім того, судом правильно враховано, що ОСОБА_7 вчинив два умисні злочини, один з яких є особливо тяжким насильницьким злочином проти життя особи.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_7 є особливо небезпечним для суспільства, та будь-який інший вид покарання, окрім довічного позбавлення волі, не забезпечить мету покарання у виді виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення нових злочинів.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , а отже не вбачає підстав для скасування чи зміни по суті правильного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 05 квітня 2021 року залишити без задоволення, а вирок Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 05 квітня 2021 року відносно ОСОБА_7 за п.4 ч.2 ст.115, ч.2 ст.125 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді