ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/425/21 Справа № 205/7041/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0002317 за апеляційними скаргами прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2020 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Немерчи, Моровонокуриловецького району, Вінницької області, без громадянства, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, дітей на утриманні не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 18.02.2016 року Апеляційним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 153, ч. 2 ст. 152 КК України, відповідно до ст. 70 КК України до п`яти років позбавлення волі, покарання не відбуте повністю,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України та призначено йому покарання:
- за ч. 4 ст. 296 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 5 років;
- за ч. 1 ст. 129 КК України у вигляді обмеження волі строком на два роки;
- за ч. 1 ст. 187 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки;
- за ч. 1 ст. 263 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки;
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, призначено покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.02.2016 року за ч. 1 ст. 153, ч. 2 ст. 152 КК України, у вигляді одного року та остаточно призначено ОСОБА_7 до відбуття покарання у вигляді шести років позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_7 , до вступу вироку в законну силу, залишено без змін - тримання під вартою.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з 01 вересня 2018 року.
Доля речових доказів ти процесуальних витрат вирішена у відповідності вимог процесуального закону.
Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковано за ч. 1 ст. 129 КК України, які виразилися у погрозі вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози; за ч. 1 ст. 187 КК України, які виразилися у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу; за ч. 1 ст. 263 КК України, які виразилися у незаконному придбанні, носінні вогнепальної зброї та бойових припасів, без передбаченого законом дозволу; за ч. 4 ст. 296 КК України, які виразилися у хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжуються особливою зухвалістю, вчинені із застосуванням вогнепальної зброї.
За обставин, встановлених судом та викладених в мотивувальній частині вироку, ОСОБА_7 , маючи умисел, спрямований на незаконне придбання та носіння вогнепальної зброї та боєприпасів, не маючи при цьому передбаченого законом дозволу, придбав вогнепальну зброю - пістолет серії НОМЕР_1 1954 року виготовлення, обладнаний пристроєм безшумної стрільби та боєприпаси до нього у кількості тринадцять штук, які він поклав до свого рюкзака та почав носити з собою по вулицях м. Дніпра. Далі, 01.09.2018 року близько 21:43 годин ОСОБА_7 зайшов до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ФОП « ОСОБА_11 », за адресою: АДРЕСА_2 , в цей час, у нього при собі у рюкзаку знаходилась вищевказана вогнепальна зброя, а саме, пістолет серії НОМЕР_1 1954 року виготовлення, обладнаний пристроєм безшумної стрільби та боєприпаси до нього у кількості тринадцять штук. В магазині в той час була черга з 9 осіб. В цей момент у ОСОБА_7 , не бажаючого очікувати у черзі, виник злочинний умисел, направлений на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжуватиметься особливою зухвалістю та із застосуванням вогнепальної зброї. Реалізуючи вказаний злочинний умисел, грубо порушуючи встановлені суспільні відносини та громадський порядок, нехтуючи загальноприйняті суспільством моральні засади, усвідомлюючи, що знаходиться в громадському місці, не зважаючи на присутніх людей, безпричинно, голосно висловлюючись нецензурною лайкою, діючи з особливою зухвалістю, ОСОБА_7 дістав з власного рюкзака вищевказаний пістолет, направив його в бік продавця-консультанта ФОП ОСОБА_11 - ОСОБА_12 , і висловив у категоричній та грубій формі вимогу обслужити його без черги, тим самим, грубо порушив громадський порядок. При цьому, ОСОБА_7 направляв пістолет в бік відвідувачів магазину та демонстрував пістолет оточуючим. Близько 21:45 годин ОСОБА_7 поклав вищевказаний предмет у свій рюкзак, отримав пиво, передав гроші за пиво продавцю та покинув магазин.
Продовжуючи свою злочинну діяльність 01.09.2018 року приблизно о 21:50 годин ОСОБА_7 , знаходячись біля магазину ТОВ «Омега», розташованого за адресою: м. Дніпро, просп. Івана Мазепи, буд. 58, де побачив раніше незнайомого ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в цей момент у ОСОБА_7 виник злочинний корисливий умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого. Реалізуючи виниклий злочинний умисел, ОСОБА_7 , діючи умисно, відкрито, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, підійшов до ОСОБА_14 та озвучив вимогу негайно передати футболку, одягнену на останньому в той момент. Однак, почувши відмову, ОСОБА_7 дістав з рюкзака, одягнутого на ньому, вищевказаний бойовий пістолет обладнаний глушником, направив його на верхню частину тіла потерпілого, стоячи при цьому, на відстані не більше одного метру від нього, тим самим, поєднав свою категоричну вимогу в передачі йому футболки з погрозою здійснення пострілу в потерпілого у разі повторної відмови. Таким чином, ОСОБА_7 поєднав свій напад, з метою заволодіння майном, з психологічним насильством, яке виразилося у погрозі застосування фізичного насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого. Після цього, потерпілий ОСОБА_14 , сприймаючи предмет, який за всіма зовнішніми ознаками схожий на бойовий пістолет, обладнаний глушником, в руці ОСОБА_7 за вогнепальну зброю, побоючись за власне життя, передав ОСОБА_7 футболку, яка в той час була одягнута на потерпілому. ОСОБА_7 отримав футболку, сів у таксі, яке очікувало потерпілого, та поїхав у невідомому напрямку. Як наслідок, ОСОБА_7 заволодів майном ОСОБА_14 шляхом нападу, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого, та спричинив потерпілому ОСОБА_14 майнову шкоду у розмірі 279,59 грн.
Крім того, 01.09.2018 року близько 21.50 годин потерпілий ОСОБА_15 знаходився за кермом автомобіля таксі на парковці магазину ТОВ «Омега», що розташований за адресою: м. Дніпро, проспект Івана Мазепи, буд. 58, де здійснював посадку до автомобіля свого клієнта ОСОБА_13 разом з його друзями. Завершити посадку ОСОБА_13 та двом його друзями перешкодив ОСОБА_7 шляхом затримання дверей автомобіля. В цей же час в руці у ОСОБА_7 потерпілий ОСОБА_15 побачив предмет, який за всіма зовнішніми ознаками був схожий на бойовий пістолет. Після того як ОСОБА_13 , в супереч свого бажання вийшов з автомобіля потерпілого ОСОБА_15 , ОСОБА_7 , реалізуючи раптово виниклий у нього злочинний умисел, направлений на погрозу вбивством ОСОБА_15 , знаходячись на відстані не більше одного метра від автомобіля, спрямував свою руку з бойовим пістолетом, обладнаним глушником, на верхню частину тіла ОСОБА_15 та підвищивши свій тон наказав йому не рухатись. ОСОБА_15 , враховуючи свій життєвий досвід, сприйняв вказаний пістолет у руці ОСОБА_7 як вогнепальну зброю, помітив нетверезий стан ОСОБА_7 , переживаючи за власне життя, оскільки були реальні підстави побоюватися реалізації погрози пострілу зі зброї, залишився за кермом автомобіля. Після цього, ОСОБА_16 , тримаючи руку з пістолетом у рюкзаку, сів до автомобіля потерпілого на переднє пасажирське сидіння та наказав йому рухатись без конкретної кінцевої адреси. ОСОБА_15 та ОСОБА_7 проїхали у автомобілі в напрямку вулиці Київської близько 20 метрів, після чого ОСОБА_7 вийшов з автомобіля та здійснив спробу втечі від працівників поліції, однак був ними затриманий. Під час спроби втекти, ОСОБА_7 на очах у працівників поліції витягнув вищевказаний пістолет із рюкзака та скинув його на землю. В ході проведення огляду місця події за адресою: м. Дніпро, вул. Кам`янська біля будинку № 37 було вилучено: пістолет, обладнаний пристроєм безшумної стрільби, із маркуванням «ПС 1150 1954» на рамці та затворі, споряджений 13-ма патронами. Відповідно до висновку експерта від 07.09.2018 № 25/3.1/748 пістолет, вилучений під час огляду місця події 01.09.2018 року за адресою: м. Дніпро, вул, Кам`янська, біля буд. № 37, виготовлений шляхом переробки 9-мм автоматичного пістолета конструкції Стечкина (АПС), серії НОМЕР_1 , 1954 року виготовлення, в конструкцію якого саморобним способом внесені зміни, а саме: штатний ствол замінено на саморобний нарізний ствол з шістьма нарізами із зовнішньою різьбою для ПБС. Наданий пістолет вилучений під час огляду місця події 01.09.2018 року за адресою: м. Дніпро, вул. Кам`янська, біля буд. № 37, є короткоствольною нарізною вогнепальною зброєю - самозарядним пістолетом калібру 9 мм. (ПМ), пістолет придатний до проведення пострілів. Тринадцять патронів, вилучених під час огляду місця події 01.09.2018 року за адресою: м. Дніпро, вул. Кам`янська, біля буд. № 37, є боєприпасами. Надані патрони є 9-мм. пістолетними патронами до пістолетів конструкції Макарова та ОСОБА_17 . Патрони призначені до стрільби з бойової нарізної вогнепальної зброї пістолетів конструкції Макарова (ПМ), Стечкина (АПС), Форт та ін. патрони придатні до стрільби.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та постановити свій вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі, за ч. 4 ст. 296 КК України - 5 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 187 КК України - 6 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 129 КК України - 2 роки обмеження волі, а на підставі ст. 70 КК України приєднати частину невідбутого покарання за вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.06.2016 у вигляді 1 року позбавлення волі, остаточно призначити покарання у вигляді 7 років позбавлення волі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначає, що вирок суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Так, прокурор звертає увагу на те, що наприкінці судового розгляду було допитано обвинуваченого ОСОБА_7 , який не визнавав себе винним з початку досудового розслідування та протягом всього судового розгляду, та в своєму допиті повідомив суду обставини, які були викладені в обвинувальному акті і які були вже встановлені судом в ході допиту потерпілих та свідків, однак повністю заперечував свій злочинний умисел. Проте, у вироку судом зазначено, що ОСОБА_7 таким чином визнав свою вину частково, а саме не визнав лише вину у вчинені злочину за ч. 1 ст. 129 КК України.
Крім того, за результатами судового розгляду пом`якшуючих обставин судом не встановлено, при цьому встановлено обтяжуючу обставину у вигляді рецидиву злочинів.
Таким чином, прокурор вважає, що призначене судом ОСОБА_7 покарання є занадто м`яким.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання в зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого, та призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді: за ч. 4 ст. 296 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки; за ч. 1 ст. 129 КК України у вигляді обмеження волі строком на два роки; ч. 1 ст. 187 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки; ч. 1 ст. 263 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, призначити покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.02.2016 року за ч. 1 ст. 153, ч. 2 ст. 152 КК України, у вигляді шести місяців, та остаточно призначити до відбуття покарання у вигляді чотирьох років шести місяців позбавлення волі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає, що суд призначив обвинуваченому ОСОБА_7 занадто суворе покарання, яке не відповідає тяжкості злочину та особі засудженого.
Захисник зазначає, що обвинувачений повністю визнав свою провину у вчиненні злочинів, розкаявся, у потерпілих відсутні претензії до обвинуваченого, з цивільним позовом останні не зверталися, також має на своєму утриманні малолітніх дітей, крім того, цивільна дружина обвинуваченого страждає на психічні захворювання, у зв`язку з чим як вона, так і малолітня дитина потребують стороннього догляду, крім того, сам обвинувачений страждає на хронічні захворювання та потребує постійного нагляду лікаря та безпосередньо лікування.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить постановити ухвалу, якою змінити вирок суду першої інстанції та пом`якшити призначене ОСОБА_7 покарання: за ч. 4 ст. 296 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки; за ч. 1 ст. 187 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки.
На підставі ст. 70 ч. 1 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 пом`якшити остаточно призначене покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, визначити покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.02.2016 року за ч. 1 ст. 153, ч. 2 ст. 152 КК України, у вигляді одного року та остаточно призначити ОСОБА_7 до відбуття покарання у вигляді п`яти позбавлення волі. В іншій частині вирок суду залишити без змін.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає, що вирок суду першої інстанції є необґрунтованим, та є таким, що підлягає зміні в зв`язку з невідповідністю ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого.
Так, захисник зазначає, що при призначенні ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції не враховано те, що значної шкоди від дій обвинуваченого не настало, думку потерпілих, які не наполягали на його суворому покаранні.
Крім того, фактично ОСОБА_7 визнав свою вину у вчиненні всіх злочинів, щиро розкаявся у вчиненому (що згідно п.1 ч. 1 ст. 66 КК України є пом`якшуючою покарання обставиною), а також суд не врахував відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме ті обставини, що він характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину - ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується характеристикою дитини, виданою КЗО «Середня загальноосвітня школа № 74» ДОР від 03.06.2020, має на утриманні батька похилого віку ОСОБА_19 , 1949 р.н., страждає на серйозне захворювання виразка 12ти палої кишки, з 04.08.2014 брав активну участь в бойових діях у зоні Антитерористичної операції у складі Добровольчого Українського Корпусу « ІНФОРМАЦІЯ_5 ».
Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги сторони обвинувачення, заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисників.
Обвинувачений та його захисники підтримали вимоги апеляційних скарг захисників, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, правильність кваліфікації його дій відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, вказані обставини не оскаржуються в апеляційних скаргах, тому апеляційному перегляду не підлягають.
Перевіряючи доводи поданих апеляційних скарг про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, прокурора - внаслідок м`якості, та сторони захисту - внаслідок суворості, суд вважає їх безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на таке.
Згідно ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
В силу ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень та його особі, за доводами апеляційних скарг прокурора і захисників обвинуваченого, колегія суддів виходить з того, що відповідно до положень ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Як витікає з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; з урахуванням ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушення.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
Як вбачається з вироку, при призначенні покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував, ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії кримінальних проступків та тяжких злочинів, характер вчинених діянь, сукупність всіх обставин діянь, те, що обвинувачений раніше судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, офіційно не працевлаштований, проте працював до затримання, не одружений, який не має на утриманні малолітніх дітей, за місцем мешкання характеризується задовільно, відсутність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, а також судом встановлені обставини, що обтяжують його покарання, а саме, рецидив злочинів.
Суд апеляційної інстанції погоджується з встановленими судом обставинами, які впливають на вид і розмір покарання, й вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання в межах санкцій ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі з урахуванням ч. 1 ст. 70 КК України, та визначене остаточне покарання за правилами ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, повністю відповідає ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, їх конкретним обставинам та наслідкам, особі обвинуваченого, який раніше судимий, офіційно не працевлаштований, що свідчить про небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення, та саме таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобіганню скоєнню нових кримінальних правопорушень.
Отже, на переконання колегії суддів, суд обґрунтовано дійшов до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе лише в умовах його ізоляції від суспільства протягом визначеного судом строку, а тому призначене покарання за своїм видом і розміром слід вважати справедливим, та підстави для скасування вироку в частині призначеного покарання як через м"якість, про що йдеться в апеляційній скарзі прокурора, так і через суворість, на що вказують захисники, у суду відсутні.
Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд не прийняв до уваги достатньою мірою обставини, що мають значення, є необґрунтованими, оскільки були відомі суду першої інстанції та дістали належну оцінку, з якою апеляційний суд погоджується та вважає, що вказані обставини у сукупності не обґрунтовують необхідності призначення обвинуваченому ОСОБА_7 більш суворого покарання, що в свою чергу виключає підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора.
Щодо доводів апеляційних скарг захисників обвинуваченого про те, що судом першої інстанції не враховано щире каяття та розкаяння обвинуваченого, колегія суддів вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступне.
Згідно із правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України № 759/7784/15-к від 22 березня 2018 року та № 166/1065/18 від 18 вересня 2019 року розкаяння передбачає, крім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль із приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатись у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Однак, у матеріалах кримінального провадження щодо ОСОБА_7 відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачений намагався будь-яким чином вибачитися перед потерпілими та виправити наслідки вчиненого.
Посилання захисників на те, що судом першої інстанції не враховано відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме ті обставини, що він характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину, має на утриманні батька похилого віку, страждає на серйозне захворювання, брав активну участь в бойових діях у зоні Антитерористичної операції у складі Добровольчого Українського Корпусу «Правий Сектор», не можуть бути визнані обставинами, які б знижували суспільну небезпеку особи обвинуваченого, чи вказували на можливість призначення менш суворого покарання, ніж призначене судом першої інстанції, з огляду на проаналізовані в своїй сукупності матеріали кримінального провадження, що в цілому характеризують особу обвинуваченого.
З урахуванням вищезазначеного, обставин, що можуть істотно знижувати ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень стороною захисту не наведено, а тому підстави для застосування більш м`якого покарання до обвинуваченого ОСОБА_7 відсутні.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення та не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційних скарг прокурора та захисників, вважаючи їх доводи необґрунтованими, а вирок суду є законним, обґрунтованим, належним чином вмотивованим і справедливим та відповідає меті покарання.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2020 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , за ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України - залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а обвинуваченим, який тримається під вартою з моменту отримання копії судового рішення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4