Номер провадження: 11-сс/813/991/21
Номер справи місцевого суду: 523/2667/21 1-кс/523/2372/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.07.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах ТОВ «ЕКСТРА ЛІНК» на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 09.06.2021 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000201, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.02.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203-2 КК України, -

встановив:
Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СВ відділу поліції №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , та у кримінальному провадженні №0000201, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.02.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203-2 КК України, накладено арешт на речі вилучені в ході огляду приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: 5 моніторів, 2 системних блока марки «Siemens»; 3 системних блока марки «HP».

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на те, що правовою підставою арешту майна є сукупність підстав та розумних підозр вважати, що виявлене та вилучене під час огляду місця події майно є речовим доказом, та враховуючи положення ст.170 КПК України, а також те, що в матеріалах досудового розслідування вбачається наявність достатніх підстав вважати, що вказане майно має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, слідчий суддя з метою збереження знарядь кримінального правопорушення, а також предметів, які зберегли на собі його сліди, дійшов висновку про наявність необхідних і достатніх підстав для задоволення клопотання органу досудового розслідування.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_8 в інтересах ТОВ «ЕКСТРА ЛІНК» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржену ухвалу, та постановити нову, якою в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна відмовити. Апелянт посилається на те, що ухвала постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства та є необґрунтованою, оскільки слідчим суддею не враховано, що огляд вказаного в клопотанні приміщення було проведено не у відповідності до норм КПК, без ухвали слідчого судді, вилучене майно не має ніякого відношення до кримінального провадження. Апелянт вказав, що клопотання слідчого не відповідає вимогам ст.171 КПК України, а ТОВ «ЕКСТРА ЛІНК» орендує приміщення згідно договору суборенди №б/н від 02.10.2020 року для розміщення комп`ютерного клубу та здійснює свою підприємницьку діяльність на законних підставах.

Заслухавши суддю-доповідача; адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 та просив її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Вирішуючи питання про можливість розгляду апеляційної скарги, яка подана особою яка, відповідно до матеріалів кримінального провадження, не має процесуального статусу і не є стороною цього провадження, апеляційний суд виходить з наступного.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України (далі - КПК) визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно зі ст. 24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК ухвала слідчого судді про арешт майна підлягає апеляційному оскарженню. При цьому, КПК не встановлено чіткого переліку осіб суб`єктів права на апеляційне оскарження цієї ухвали, але п. 10 ч. 1 ст. 393 КПК регламентовано, що апеляційну скаргу мають право подати інші особи у випадках, передбачених КПК.

Одним із учасників як кримінального, так і судового провадження є третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт (п. 25, 26 ч. 1 ст. 3 КПК).

У ст. 64-2 КПК визначається зміст і процесуальний статус третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт.

Водночас, в останньому абзаці ч. 7 ст. 173 КПК передбачено, що треті особи мають право на захисника та право оскаржити судове рішення щодо арешту майна.

За таким обставин, власник майна, щодо якого вирішується питання про арешт, є особою прав, свобод та інтересів якої стосується судове рішення, а отже, належить до категорії «інші особи», які вправі подати апеляційну скаргу на рішення слідчого судді.

Згідно матеріалів судового провадження та долучених до апеляційної скарги документів, власником майна зазначених в оскарженій ухвалі моніторів та системних блоків, - є ТОВ «ЕКСТРА ЛІНК», керівником якого є ОСОБА_10 .

Таким чином, з урахуванням аналізу норм закону, закріплених в ст.41 Конституції України, ст.ст. 24, 64-2, 173, ч.1 ст.174, п.10 ч.1 ст.393 КПК, ТОВ «ЕКСТРА ЛІНК», є юридичною особою, яка вправі звернутися з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно.

Перевіривши доводи апеляційної скарги апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Згідно вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши матеріали судової справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що розглянувши клопотання слідчого, слідчий суддя районного суду, не звернув уваги на необґрунтованість та невідповідність клопотання вимогам ст. 171 КПК.

Так, у відповідності до вимог ч.1 ст.171 КПК з клопотанням про арешт майна, а саме на монітори та системні блоки, вилучені в ході огляду приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач.

З матеріалів судової справи вбачається, що клопотання слідчого СВ ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , не погоджено прокурором, що не відповідає вимогам ч.1 ст.171 КПК. Вказана обставина залишилися поза увагою слідчого судді, який виконуючи вимоги процесуального закону мав повернути клопотання для усунення недоліків.

Клопотання слідчого про арешт майна також не відповідає вимогам ч.2 ст. 171 КПК, оскільки відсутнє належне обґрунтування підстав та мети відповідно до положень ст.170 КПК та обґрунтування необхідності арешту майна; відсутні доводи про невідкладність проведення огляду зазначеного приміщення, що було здійснено без ухвали слідчого судді; відсутнє посилання на документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Крім того, згідно положень абзацу другого вказаної статті до клопотання про арешт майна мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор, обґрунтовує доводи клопотання.

Однак, звертаючись до слідчого судді із клопотання про арешт майна слідчим не долучено Витягу з Єдиного реєстру досудового розслідування щодо кримінального провадження, в рамках якого здійснюється досудове розслідування; не долучені будь-які докази про правомірність проведеного огляду вказаного приміщення та відповідно вилучення майна; не долучені докази, що свідчили б про протиправну діяльність підприємства та підстав для накладення арешту на майно.

Апеляційним судом встановлені порушення при проведенні огляду, які залишилися поза увагою слідчого судді.

Так, положення ч.2 ст.237 КПК встановлюють, що огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.
Під іншим володінням особи, згідно з ч.2 ст.233 КПК, розуміються транспортний засіб, земельна ділянка, гараж, інші будівлі чи приміщення побутового, службового, господарського, виробничого та іншого призначення тощо, які знаходяться у володінні особи.
Відповідно до ч.1 ст.233 КПК ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.
Згідно ч.2 ст.234 КПК, обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.
У виняткових випадках, відповідно до ч.3 ст.233 КПК, слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді.

Однак, всупереч вищевказаним положенням кримінального процесуального закону, огляд зазначеного приміщення розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , проведений 08.06.2021 року без наявності ухвали слідчого судді про дозвіл на проведення такого огляду та в подальшому орган досудового розслідування не звернувся до слідчого судді із клопотанням про легалізацію такого огляду. До клопотання відповідної ухвали слідчого судді не долучено.
Окрім того, матеріали провадження не містять письмового дозволу на проведення огляду зазначеного приміщення особи, яка ним володіє, як це передбачено вимогами ч. 1 ст. 233 КПК.
Зазначені обставини в своїй сукупності свідчать про здійснення працівниками поліції слідчої дії, зокрема, огляду вищезазначеного приміщення, із порушенням встановлених ч.2 ст.234 та ч.3 ст.233 КПК вимог.
В судовому засіданні апеляційного суду прокурор не спростував відсутність легалізації проведеного огляду, під час якого було вилучено майно.

Таким чином, незважаючи на зазначені обставини, орган досудового розслідування не отримавши рішення суду щодо легалізації проведеного 08.06.2021 року огляду, того ж дня звернувся до слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси із клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, а слідчий суддя безпідставно задовольнив дане клопотання слідчого, залишивши поза увагою той факт, що майно було вилучено із володіння особи без наявності на це необхідних правових підстав.

Крім того, звертаючись із клопотанням про накладення арешту на майно, слідчий вказує, що огляд вказаного приміщення був проведений в рамках кримінального провадження №0000201 від 16.02.2021 року, однак в протоколі огляду місця події відсутнє посилання на вказане кримінальне провадження. Окрім цього, в даному процесуальному документі слідчим не зазначена точна дата його складання.

Також в протоколі огляду місця події зазначено, що огляд проводився за адресою: АДРЕСА_1 , однак згідно договору суборенди приміщення №б/н від 02.10.2020 року вбачається адреса: АДРЕСА_2 .

Окрім цього, апеляційний суд звертає увагу на часткову не відповідність переліку вилученого в ході огляду майна та переліку майна, на яке слідчий в клопотанні просить накласти арешт, а саме згідно протоколу огляду місця події вбачається, що було вилучено: 3 системних блоки фірми «DELL» 01009352, 01010084, 01009301; 2 системних блоки «HP» 01009282, 01022010; 3 монітори фірми «HP» 00009161, 00005224, 00010567; та 2 монітори фірми «Siemens» з номерами 00005313, 00009493, а в клопотанні слідчий просить накласти арешт на 5 моніторів, 2 системних блока марки «Siemens»; 3 системних блока марки «HP».

Апеляційний суд вважає, що посилання в клопотанні слідчого про накладення арешту на майно, на те, що є достатні підстави вважати, що виявлені та вилучені в ході огляду приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , монітори та системні блоки, є предметом та речовим доказом у кримінальному провадженні, є безпідставними та необґрунтованими, з огляду на таке.

Згідно клопотання слідчого кримінальне провадження №0000201 від 16.02.2021 року внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203-2 КК України.

Матеріали додані до клопотання слідчого не містять жодного доказу про те, що вилучені монітори та системні блоки є предметом злочину, знаряддями кримінального правопорушення, мають будь-яке відношення до нього, тобто є речовими доказами у кримінальному провадженні №0000201 від 16.02.2021 року, оскільки у відповідності до наданих апелянтом документів ТОВ «ЕКСТРА ЛІНК» на законних підставах орендує вказане приміщення для розміщення комп`ютерного клубу, що підтверджується договором суборенди приміщення № б/н від 02.10.2020 року, Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань).

Матеріали провадження не містять даних, що в даному кримінальному провадженні будь-якій особі, у тому числі власнику арештованого майна повідомлено про підозру. До клопотання слідчого не долучено документів, які свідчать про існування цивільного позову пред`явленого до власнику арештованого майна. Матеріали провадження також не містять відомостей про те, що власник арештованого майна за законом несе цивільну відповідальність у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, посилання в клопотанні на те, що вилучені під час огляду монітори та системні блоки, є речовими доказами, мають доказове значення у кримінальному провадженніє безпідставними, оскільки до клопотання не долучено жодного доказу, який би свідчив про такий факт, а також будь-яких переконливих доказів щодо існування події злочину, передбаченого ч.1 ст.203-2 КК України,з огляду на те, що ТОВ «ЕКСТРА ЛІНК» на законних підставах орендує вказане приміщення для розміщення комп`ютерного клубу.

Матеріали додані до клопотання слідчого не містять доказів, які б свідчили про те, що ТОВ «ЕКСТРА ЛІНК» є юридичною особою щодо якої здійснюється кримінальне провадження, чи того, що його керівник є підозрюваним, обвинуваченим чи засудженим, та про те, що вилучене в ході огляду майно є знаряддям кримінального правопорушення чи речовим доказом у кримінальному проваджені. До клопотання слідчого не долучено постанови слідчого про визнання моніторів та системних блоків речовим доказом.

З урахуванням встановлених під час апеляційного перегляду оскарженої ухвали обставин, колегія суддів констатує, що на день розгляду слідчим суддею клопотання та апеляційного перегляду ухвали слідчого судді, відсутні підстави для застосування щодо належного на праві власності ТОВ «ЕКСТРА ЛІНК» майна обмежувальних заходів.

За таких обставин, ініціювання слідчим питання про накладення арешту на вилучене в ході огляду майно, право власності на яке належить юридичній особі та не скасоване у передбаченому законом порядку, не відповідає положенням Конституції України, кримінального процесуального закону України та практиці Європейського суду з прав людини.

Так, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону. Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

За змістом ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Згідно з п.п.1, 2 ч.3 ст.132 КПК застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора.

З урахуванням матеріалів кримінального провадження, долучених до клопотання слідчого, які надані в розпорядження апеляційного суду, колегія суддів вважає, що посилання в клопотанні про накладення арешту на майно на те, що виявлене під час огляду майно може бути предметом злочину, а накладення арешту необхідне з метою збереження речових доказів, є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами.
За таких обставин, апеляційний суд констатує, що на день розгляду слідчим суддею клопотання та апеляційного перегляду ухвали слідчого судді, відсутні підстави для застосування щодо вилученого в ході огляду приміщення за адресою: м. Одеса, вул. Миколаївська дорога, 301 майна, обмежувальних заходів, а тому оскаржена ухвала слідчого судді про накладення арешту є необґрунтованою.

З огляду на зазначене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, з прийняттям нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Керуючись ст.ст. 132, 170, 171, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:
Апеляційну скаргу представника власника майна адвоката ОСОБА_8 в інтересах ТОВ «ЕКСТРА ЛІНК» - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 09.06.2021 року, якою у кримінальному провадженні №0000201 від 16.02.2021 року накладено арешт на майно, вилучене під час проведення огляду за адресою: м. Одеса, вул. Миколаївська дорога, 301 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого СВ відділу поліції №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000201 від 16.02.2021 року, вилучене в ході огляду приміщення за адресою: м. Одеса, вул. Миколаївська дорога, 301.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4