Справа № 127/9613/20
Провадження №11-кп/801/272/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 лютого 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
судді-доповідача: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000502 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 17.12.2020, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Енергодар Запорізької області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого:
06.05.2015 року вироком Енергодарського міського суду Запорізької області та ухвалою цього ж суду від 05.11.2016 року за ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 369, ст.. 70 КК України до трьох років обмеження волі зі спеціальною конфіскацією;
17.05.2017 року вироком Енергодарського міського суду Запорізької області за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до двох років шести місяців обмеження волі;
16.06.2017 року вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ст.. 71 КК України до двох років одного місяця позбавлення волі;
04.12.2019 року вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до п`яти місяців арешту, звільненого 09.01.2020 року по відбуттю строку покарання;
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з моменту проголошення вироку.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення у даному кримінальну провадженні з моменту затримання 12.03.2020 року до набуття вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Вирішено питання з процесуальними витратами, накладеним арештом та речовими доказами.

За участю прокурора ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

Згідно вироку суду, 12.03.2020 року близько 11:30 год. ОСОБА_7 перебував біля гастроному «Сигнал» на площі Привокзальній в м. Вінниця, де помітив автомобіль марки «Форд» моделі «Коннект», д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходився у користуванні ОСОБА_9 . Підійшовши до вказаного автомобіля, ОСОБА_7 помітив всередині салону закріплені на тримачах на панелі приладів мобільні телефони, належні ОСОБА_9 . В цей час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, таємно, повторно, ОСОБА_7 відчинив незачинені на замок передні водійські дверцята автомобіля, проник всередину та викрав з тримачів з панелі приладів мобільний телефон марки «HUAWEI» серії «Y5» моделі «АМN-LХ9» в корпусі чорного кольору, з сім картою оператора мобільного зв`язку «Київстар», мобільний телефон марки «Prestigio» моделі «PSP 3504 DUO» в корпусі чорного кольору, з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Лайфсел». Однак, розпорядитися викраденим майном ОСОБА_7 не зміг, оскільки був помічений ОСОБА_9 , який затримав ОСОБА_7 на місці вчинення кримінального правопорушення.
Таким чином, ОСОБА_7 з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.
Відповідно до висновку експерта № 2191/2192/20-21 від 20.03.2020 року, загальна вартість вищевказаних телефонів з сім картами становить 1587 грн.
Своїми умисними діями ОСОБА_7 намагався завдати ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 1587 грн.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить змінити вирок змінивши правову кваліфікацію кримінального правопорушення з ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 162 КК України та призначити покарання в межах санкції, оскільки взявши мобільні телефони з салону автомобіля ОСОБА_7 вирішив їх не викрадати та поклав на сидінні автомобіля, однак був затриманий потерпілим в автомобілі до приїзду поліції.

Також ОСОБА_7 не проникав до автомобіля, оскільки дверці автомобіля були відкриті, а тому був вільний доступ до матеріальних цінностей, що свідчить про відсутність кваліфікації дій обвинуваченого як проникнення до сховища.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі та просять про зміну вироку щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , у якого відсутнє проникнення в розумінні ч. 3 ст. 185 КК України, так як автомобіль був відчиненим, а також врахувати, що спочатку ОСОБА_7 дійсно хотів викрасти телефони, але в останній момент передумав і на час затримання у нього не було телефонів, а тому має нести відповідальність за ст. 162 КК України, прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 проник до автомобіля з корисливою метою, а те, що він залишив телефони, викликано тим, що він був затриманим, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження та доводами апеляційної скарги, дослідивши повторно докази, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції вірно встановив обставини злочину, дослідивши докази, взяв їх в якості допустимих доказів.

Зокрема, і сам обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційному суді пояснював, що побачив мобільні телефони через скло автомобіля, а тому вирішив взяти, щоб передзвонити, але просунувши верхню частину тіла до автомобіля через незачинені двері, взяв телефони, але потім передумав і залишив їх на сидінні, після чого був затриманий.

Щодо посилань в апеляційній скарзі, що свідок ОСОБА_10 не міг бачити як обвинувачений ОСОБА_7 діставав мобільний телефон із своєї кишені, бо даного свідка не зафіксовано на відео, та що вікна в автомобілі були затоновані, то суд вірно оцінив критично доводи захисту, бо камера спостереження фіксувала лише частково майданчик де стояв автомобіль потерпілого, а також скло кабіни автомобіля не було затоноване.

Тому апеляційний суд не вбачає підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого на ст. 162 КК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 діяв з корисливим мотивом.

Разом з тим апеляційний суд вважає, що доводи сторони захисту щодо безпідставного визнання в даному випадку проникнення до автомобіля як до сховища є обґрунтованими.

В апеляційному суді з цією метою було повторно досліджено відеозапис з камери спостереження, де видно, що автомобіль потерпілим не зачинявся, а тому він декілька раз без додаткових зусиль відкривав двері та багажник автомобіля, закладаючи і забираючи бутилі з під води.

Переконавшись, що до автомобіля є вільний доступ, обвинувачений ОСОБА_7 , скористався цим та верхньою частиною тіла просунувся до кабіни водія, де через короткий час був затриманий.

Суд, посилаючись на постанову Верховного Суду від 17.03.2020 у справі № 653/3/18 не взяв до уваги, що салони та багажні відділення можуть бути віднесені за своїми ознаками до поняття «сховища», але не автоматично, а за наявності до цього підстав.

Такими підставами суд вважав те, що обвинувачений не мав права заходити в автомобіль, вільного доступу до автомобіля не мав, бо двері автомобіля були зачинені, хоча у викладеному обвинуваченні сам суд зазначив, що ОСОБА_7 відчинив незачинені на замок дверцята.

Проте двері автомобіля не були зачинені за допомогою спеціального засобу, що перешкоджало би обвинуваченому без додаткових зусиль чи предметів туди проникнути. Також мобільні телефони знаходилися на видному місці, в тримачах, і обвинувачений не вчиняв дії по відшуканню майна, яке було в автомобілі.

За таких обставин, на думку апеляційного суду судом необґрунтовано кваліфіковано дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, як незакінчений замах на крадіжку, поєднану з проникненням до сховища, вчинену повторно, за обставин наведених у вироку, зокрема, проникнення до автомобіля, через незачинені на замок передні дверцята, як до сховища, зважаючи на те, що автомобіль має засоби охорони (замки та електричну сигналізацію), які в даному випадку не були задіяні.

До сховищ відноситься ділянка території, відведена для постійного або тимчасового зберігання матеріальних цінностей та обладнана огорожею або технічними засобами чи забезпечена іншою охороною, а також пересувні лавки, рефрижератори, контейнери, сейфи і тому подібні сховища.

Автомобіль з якого була вчинена крадіжка за даними ознаками не відноситься до сховища, а тому дії обвинуваченого ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, як незакінчений замах на крадіжку, вчинену повторно, зазначивши, що 12.03.2020 близько 11:30 год. ОСОБА_7 перебував біля гастроному «Сигнал» на площі Привокзальній в м. Вінниця, де помітив автомобіль марки «Форд» моделі «Коннект», д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходився у користуванні ОСОБА_9 . Підійшовши до вказаного автомобіля, ОСОБА_7 помітив всередині салону закріплені на тримачах на панелі приладів мобільні телефони, належні ОСОБА_9 . В цей час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, таємно, повторно, ОСОБА_7 відчинив незачинені на замок передні водійські дверцята автомобіля, та скориставшись цим, вільно викрав з тримачів з панелі приладів мобільний телефон марки «HUAWEI» серії «Y5» моделі «АМN-LХ9» в корпусі чорного кольору, з сім картою оператора мобільного зв`язку «Київстар», мобільний телефон марки «Prestigio» моделі «PSP 3504 DUO» в корпусі чорного кольору, з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Лайфсел». Однак, розпорядитися викраденим майном ОСОБА_7 не зміг, оскільки був помічений ОСОБА_9 , який затримав ОСОБА_7 на місці вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, ОСОБА_7 з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

Зважаючи на перекваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 , апеляційний суд вважає за необхідне пом`якшити покарання, зважаючи на вартість майна, яке намагався викрасти ОСОБА_7 , і на ст. 68 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовільнити частково.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 17.12.2020 щодо ОСОБА_7 змінити в частині кваліфікації дій обвинуваченого.

Перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_7 з ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду на протязі 3 місяців.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4