Єдиний унікальний номер судової справи 201/4536/21
Номер провадження 1-кс/201/1397/2021
УХВАЛА
Іменем України

13 травня 2021 року м. Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі скаргу адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність уповноваженої особи Дніпропетровської обласної прокуратури щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 28.04.2021 року,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 звернувся в інтересах ОСОБА_4 зі скаргою до слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, в порядку ст. ст. 303-307 КПК України, в якій просив суд зобов`язати уповноважену особу Дніпропетровської обласної прокуратури прийняти, невідкладно зареєструвати подану заяву від 28.04.2021 року про вчинення злочину до ЄРДР, передбачений ч. 2 ст. 371 КК України, вчиненого слідчим суддею Дніпровського апеляційного суду ОСОБА_5 .

В обґрунтування скарги вказав, що 28.04.2021 року він звернувся до Дніпропетровської обласної прокуратури із заявою про вчинення кримінального правопорушення, вчиненого слідчим суддею Дніпровського апеляційного суду ОСОБА_5 .

Станом на 06.05.2021р. вищезазначена зава про кримінальне правопорушення не розглянута, жодних відомості щодо внесення до ЄРДР заявникові не надано.

На підставі викладеного, просив зобов`язати уповноважену особу Дніпропетровської обласної прокуратури внести відомості до ЄРДР та розпочати досудове розслідування.

Заявник в прохальній частині скарги просив розглянути скаргу без його участі та її задовольнити.

Представник Дніпропетровської обласної прокуратури в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Відповідно до ст. 107 КПК України у зв`язку з відсутністю учасників кримінального провадження, фіксування судового засідання за допомогою технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного правового висновку з таких підстав.

З матеріалів скарги встановлено, що 28.04.2021 року звернувся до Дніпропетровської обласної прокуратури із заявою про вчинення кримінального правопорушення, вчиненого слідчим суддею Дніпровського апеляційного суду ОСОБА_5 .

В заяві адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 повідомив наступне.

У провадженні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 по кримінальному провадженню №0000055 від 21.01.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, якому, на думку скаржника, завідомо незаконно обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слідчим суддею Дніпровського апеляційного суду ОСОБА_5 .
Досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000055 від21.01.2021 року здійснювали слідчі групи слідчих СВ Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області на чолі зі старшим групи слідчих ОСОБА_6 , де процесуальне керівництво здійснював прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_7 .
04.03.2021року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, яке складено слідчим СВ ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , яке погоджено із прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 нині Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра (відповідно до наказу Генерального прокурора України №40 від 17.02.2021 року починаючи з 15.03.2021 року) ОСОБА_7 .
09.03.2021року слідчий СВ ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 звернулася до Амур-нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська із клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , яке погоджено із прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_7
11.03.2021року слідчим суддею Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_8 , ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з 22:00-06:00 годину.
Після обрання вказаного запобіжного заходу ОСОБА_4 , в повному обсязі виконував покладені на нього обов`язки, з`являвся на виклики слідчого за першою вимогою. Відвідував своє робоче місце, завчасно повертався додому, де і перебував у період зазначений в ухвалі суду.
12.03.2021 року прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_7 , діючи упереджено, без поважних на те підстав, звернувся до Дніпровського апеляційного суду із апеляційною скаргою щодо зміни запобіжного заходу ОСОБА_4 на тримання під вартою.
22.03.2021року слідчим суддею Дніпровського апеляційного суду ОСОБА_5 , відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до05.05.2021 року.
Звертає увагу на те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні здійснювалося неуповноваженими на те особами, а саме всі слідчі дії у період часу з 21.01.2021 року по 23.02.2021 року, на думку скаржника, є такими, що проведені незаконно, оскільки відповідно до наказу №1019 від 23.12.2020 року «Про організаційно - штатні зміни в Головному управлінні Національної поліції в Дніпропетровській області» починаючи з 01.01.2021 року усі працівники поліції АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області були виведені поза штатом та вже не мали повноважень на проведення слідчих дій як працівники поліції АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, та мали діяти як працівники ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області.
З 23.02.2021 року у матеріалах кримінального провадження вже з`являються нові відомості про посади працівників поліції як ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, однак проведення послідуючих слідчих дій після вказаної дати є незаконними та такими, що здійсненні із грубими порушеннями вимог ст. 216,218 КПК України.
У зв`язку із проведенням реорганізації поліції Дніпропетровській області прокурор мав визначити слідчий орган Національної поліції - ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, починаючи з дня внесення відомосте до ЄРДР, а саме з21.01.2021 року, оскільки наказ вступи в дію з 01.01.2021 року.
Тобто, процесуально, працівники національної поліції Дніпропетровської області стали функціонувати як ВП ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області з 01.01.2021 року.
Ігноруючи такі порушення, прокурор ОСОБА_7 лише 04.03.2021 року виніс постанову про визначення підслідності, у зв`язку із чим, усі слідчі дії до зазначеної дати є незаконними.
Відповідно до вимог ст. 86 КПК докази визнаються допустимими, якщо їх отримано у порядку, встановленому цим Кодексом.
Докази мають бути отримані тільки уповноваженими на це особами (органами); способами і засобами, які призначені для одержання певних доказів; у процесі отримання доказів мають бути дотримані вимоги закону, що визначають порядок проведення конкретних дій, їхню послідовність, склад учасників; докази мають бути закріплені належним чином.
Тобто здійснення досудового розслідування не уповноваженими на те особами (органами) визнається істотним порушенням прав людини і основоположних свобод та має наслідком визнання отриманих доказів недопустимими.
Як вбачається з матеріалів справи, під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 , органи досудового розслідування діяли, на думку скаржника, поза межами визначених КПК повноважень.
На думку скаржника, всупереч приписам чинного законодавства України, органи досудового розслідування з 21.01.2021 року по 04.03.2021 року здійснювали досудове розслідування з порушенням визначеної ст. 216 КПК підслідності, в ході чого провели ряд слідчих дій, спрямованих на отримання доказів, результати яких було покладено в основу обвинувачення та на підставі яких ОСОБА_4 , на думку скаржника, незаконно повідомлено про підозру та позбавлено волі.
На думку скаржника, своїми незаконними діями слідчий ОСОБА_6 та прокурор ОСОБА_7 вчинили дії, які порушують право останнього на захист своїх конституційних прав. Слідчий разом із прокурором достовірно знали, що під час подання клопотання до суду про обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 , посилалися на незаконно здобуті докази, які є недопустимими.
На підставі, на думку скаржника, необгрунтованого, безпідставного клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою його підзахисному ОСОБА_4 , яке, на думку скаржника, не підкріплено жодним вмотивуванням та посиланням на норми права, яке було заявлено слідчою ОСОБА_6 погоджено прокурором ОСОБА_7 та апеляційної скарги поданої прокурором до Дніпровського апеляційного суду.
Скаржник наголошує, що слідчий суддя ОСОБА_5 при прийнятті такого рішення мав упевнитися, що докази на які посилається слідчий та прокурор є законно здобутими та здобуті уповноваженими на те особами.
На думку скаржника, слідчий суддя ОСОБА_5 , прийнявши рішення про тримання під вартою ОСОБА_4 , розуміючи, що відомості на які посилається слідчий та прокурор є незаконно здобутими, навмисно закрив очі на порушення закону із боку слідчого та прокурора і прийняв протизаконне рішення.
Таким чином, на думку скаржника, 22.03.2021 року слідчим суддею Дніпровського апеляційного суду ОСОБА_5 було прийнято протизаконну ухвалу, про застосування запобіжного заходу до ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою до 05.05.2021 року.
На підставі викладеного, просив зобов`язати уповноважену особу Дніпропетровської обласної прокуратури внести відомості до ЄРДР та розпочати досудове розслідування щодо вказаного судді.

Враховуючи вищевикладене, відомості до ЄРДР на підставі вказаної заяви не внесені, досудове розслідування не розпочато, тому заявник звернувся зі скаргою до слідчого судді.
Слідчий суддя дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, приходить до такого висновку.
З матеріалів скарги встановлено, що 22.03.2021 року слідчим суддею Дніпровського апеляційного суду ОСОБА_5 , відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 05.05.2021 року.

У заяві зазначено, що на підставі необгрунтованого, безпідставного клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою його підзахисному ОСОБА_4 , яке не підкріплено жодним вмотивуванням та посиланням на норми права, яке було заявлено слідчою ОСОБА_6 і погоджено прокурором ОСОБА_7 та апеляційної скарги поданої прокурором до Дніпровського апеляційного суду.
На думку скаржника, слідчий суддя ОСОБА_5 при прийнятті такого рішення мав упевнитися, що докази на які посилається слідчий та прокурор є законно здобутими, та здобуті уповноваженими на те особами. Слідчий суддя ОСОБА_5 , прийнявши рішення про тримання під вартою ОСОБА_4 , розуміючи, що відомості на які посилається слідчий та прокурор є незаконно здобутими, на думку скаржника, навмисно закрив очі на порушення закону із боку слідчого та прокурора - прийняв протизаконне рішення.
Таким чином, 22.03.2021 року, на думку скаржника, слідчим суддею Дніпровського апеляційного суду ОСОБА_5 було прийнято протизаконну ухвалу, про застосування запобіжного заходу до його підзахисного ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою до 05.05.2021 року.
Але відомості до ЄРДР на підставі вказаної заяви не внесені, досудове розслідування не розпочато, тому заявник звернувся зі скаргою до слідчого судді.
Положенням статті 303 КПК України, передбачено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, що підлягають оскарженню. Відповідно до ст.26 КПК України слідчий суддя вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.
За змістом ч. 1 ст. 214 КПК України бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, означає невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР впродовж 24 години після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Заявник просить зобов`язати уповноважених осіб Дніпропетровської обласної прокуратури прийняти і зареєструвати подану ним 28.04.2021 року заяву про вчинення злочину до ЄРДР та розпочати досудове розслідування.

При розгляді заяв і звернень щодо суддів про вчинення кримінального правопорушення, органам НП України та прокуратури при вирішенні питання про наявність в діях судді ознак складу злочину і внесенні їх до Єдиного реєстру досудових розслідувань слід брати до уваги і роз`яснення, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007р. "Про незалежність судової влади", якою визначено, що відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007р. «Про незалежність судової влади» судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом. Процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об`єднання зобов`язані поважати незалежність судді і не посягати на неї.

Також, існує процедура притягнення до дисциплінарної відповідальності судді. За статтею 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» підставами для дисциплінарної відповідальності судді зокрема є незаконна відмова в доступі до правосуддя (у тому числі незаконна відмова в розгляді по суті позовної заяви, апеляційної, касаційної скарги тощо) або інше істотне порушення норм процесуального права під час здійснення правосуддя, що унеможливило реалізацію учасниками судового процесу наданих їм процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків або призвело до порушення правил щодо юрисдикції або складу суду, порушення засад рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості та ін.

Відповідно до пунктів 66, 68, 69 Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки від 17.11.2010 тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості. Тлумачення закону, оцінювання фактів або доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для кримінальної відповідальності, крім випадків злочинного наміру. Дисциплінарне провадження може бути ініційоване, якщо суддя не виконав свої обов`язки ефективно та належним чином. Такі провадження повинен проводити незалежний орган влади або суд із наданням гарантій справедливого судового розгляду і права на оскарження рішення та покарання. Дисциплінарні санкції мають бути пропорційними.

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна рада європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

У Висновку № 3 (2002) згаданої Консультативної ради щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, зазначено, що судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб, повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

Тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості (пункт 66 Рекомендацій CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки).

У пункті 25 Київських рекомендацій ОБСЄ щодо незалежності судової системи в країнах Східної Європи, Південного Кавказу та у Середній Азії (від 23-25 червня 2010 року) зазначено, що процедура прийняття суддів до дисциплінарної відповідальності повинна стосуватися підтверджених випадків порушення правил професійної поведінки, які є значними, неприпустимими та, окрім цього, ганьблять репутацію суддівства. Дисциплінарна відповідальність суддів не може бути наслідком змісту їхніх рішень або вироків, включаючи відмінності в юридичному тлумаченні між судами; наслідком прикладів суддівських помилок чи критики суддів.

Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави вважати, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення щодо діяльності судді, а лише ті з них, які містять достатні відомості про вчинення ним кримінального правопорушення. На відміну від цього, незгода із прийняттям суддею процесуального рішення у справі може бути оскаржена в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом.

Однак зі змісту скарги фактично вбачається наявність оскарження бездіяльності уповноваженої особи Дніпропетровської обласної прокуратури не стосовно невнесення відомостей до ЄРДР, а щодо незгоди заявника з процесуальним рішенням судді, яке винесене 22.03.2021 року слідчим суддею Дніпровського апеляційного суду ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу до підзахисного ОСОБА_4 , у вигляді тримання під вартою до 05.05.2021 року, в якому, на думку скаржника, суддя виніс рішення розуміючи, що відомості на які посилається слідчий та прокурор є незаконно здобутими, навмисно закрив очі на порушення закону із боку слідчого та прокурора.

Суб`єктивна оцінка учасників провадження щодо змісту процесуальних рішень суду з точки зору їх відповідності КПК України не може бути підставою для задоволення вказаної скарги. Вказана заява за своєю суттю є скаргою на процесуальні рішення та дії певного судді, зі змістом яких не погоджується заявник. Зазначене підтверджується тим, що заявник викладає в ній доводи своєї незгоди із змістом ухвал суду щодо відмови у задоволенні його заяв про забезпечення позову в адміністративній справі.
Також суд роз`яснює, що у разі незгоди з прийнятим судом рішенням, процесуальний закон передбачає механізм висловлення заперечень, оскаржень які можуть бути розглянуті та враховані під час апеляційного або касаційного перегляду справи.
Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про вчинення злочину є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину. Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних не має, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Це є прямим тиском на суд, втручанням у здійснення правосуддя та прямо порушує норми Конституції України, суперечить Основним принципам незалежності судових органів, схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29.11.1985 року та 13.12.1985 року щодо гарантування засад незалежності судових органів.

Виходячи з наведеного, слід дійти висновку про відсутність підстав для внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення слідчим суддею Дніпровського апеляційного суду ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу до підзахисного ОСОБА_4 , у вигляді тримання під вартою, кримінального правопорушення, а тому відсутні підстави для задоволення скарги.

Доходячи до такого висновку, слідчий суддя враховує й усталену практику Європейського суду з прав людини, висновки якого з цього приводу відображені, зокрема, в рішенні по справі «Іванов проти України» (Ivanov v. Ukraine), № 15007/02, пп. 74-75, рішення від 7 грудня 2006 року), відповідно до якого сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально-правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93 право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням.

Згідно ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 2, 25, 28, 214, 303-307 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність уповноваженої особи Дніпропетровської обласної прокуратури щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 28.04.2021 року відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її вручення учасникам провадження.

Слідчий суддя ОСОБА_1