Справа № 451/222/21
Провадження № 1-кс/451/64/21
УХВАЛА
судового засідання

15 червня 2021 року місто Радехів

Радехівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

заявника ОСОБА_4

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , -

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м.Радехів заяву ОСОБА_4 про відвід судді ОСОБА_12 головуючому по розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні за № 0000511 від 14.05.2020 відносно ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч.4 ст. 246, ч. 1 ст. 365, ч. 3 ст. 365 КК України, ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч.4 ст. 246, ч. 1 ст. 365, ч. 3 ст. 365 КК України, ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч.4 ст. 246, ч. 3 ст. 365 КК України, ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч.4 ст. 246, ч. 3 ст. 365 КК України, ОСОБА_9 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч.4 ст. 246, ч. 3 ст. 365 КК України, ОСОБА_10 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч.4 ст. 246, ч. 3 ст. 365 КК України, ОСОБА_11 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч.4 ст. 246, ч. 1 ст. 365, КК України, -

в с т а н о и в:

25 травня 2021 року ОСОБА_13 захисник обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 звернувся до суду із заявою про відвід судді ОСОБА_14 - головуючому по кримінальній справі.

В обґрунтування заяви посилається на те, що в сторони захисту виникли сумніви в неупередженості судді ОСОБА_14 під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 28 ч.4 ст. 246, ч.1 ст. 365, ч.3 ст.365 КК України з огляду на наступне. 1.02.2021 слідчими суддями Личаківського районного суду м. Львова до обвинувачених застосовано запобіжні заходи у виді домашніх арештів із забороною залишати помешкання у період доби з 22.00 год. до 06.00 год, із покладенням низки процесуальних обов`язків. До закінчення строків дії запобіжних заходів, а саме до 27.03.2021 сторона обвинувачення не зверталася до суду про продовження їх дії чи про їх повторне обрання. Так, 26.03.2021 тобто за один день до закінчення строку дії запобіжного заходу в Радехівському районному суді Львівської області здійснювалося підготовче судове засідання у вказаній справі, з боку сторони обвинувачення прибув прокурор ОСОБА_15 , яким не подавалися будь-які клопотання, що стосувалися запобіжних заходів, так як прокурор ОСОБА_15 був в цей день повністю не підготовленим до справи і з такою відповідно не ознайомлений. Також в судове засідання 26.03.2021 не з`явився обвинувачений ОСОБА_6 у зв`язку із підозрою на інфекційне захворювання. Однак, неявка обвинуваченого ОСОБА_6 в судове засідання 26.03.2021 не перешкоджала поданню прокурором до суду клопотань, що стосувалися запобіжних заходів однак іншим обвинуваченим цього зроблено не було.Таким чином, враховуючи фактичне підтвердження стороною обвинувачення, що будь-які ризики, передбачені ст.177 КПК України у кримінальному провадженні перестали існувати строк запобіжного заходу, обраного обвинуваченим повністю закінчився. Однак, в наступному судовому засіданні, що відбулося майже за місяць по завершенню строків дії запобіжних заходів для обвинувачених суддею ОСОБА_14 22.04.2020 року за клопотанням нового прокурора ОСОБА_16 , який також не був ознайомлений із справою, обирається запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту ОСОБА_5 12.05.2020 аналогічні запобіжні заходи суддею ОСОБА_14 , обираються ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 . У всіх ухвалах суду суддя ОСОБА_14 фактично повторює викривлене та неправдиве твердження прокурора, що строк дії запобіжних заходів для обвинувачених на даний час завершився з об`єктивних обставин, а саме через неможливість проведення судового засідання 26.03.2021 року через неявку в судове засідання 26.03.2021 року одного із обвинувачених (перебування на лікуванні). Вказане не відповідає дійсності, адже ніщо не перешкоджало прокурору ОСОБА_15 у судовому засідання 26.03.2021 звертатись до суду із клопотаннями, що стосуються запобіжних заходів, однак щодо інших обвинувачених не включаючи ОСОБА_6 , якого в засіданні не було. Саме так в судовому засіданні 22.04.2021 вчинив прокурор ОСОБА_16 який також як і прокурор ОСОБА_15 був повністю не ознайомлений із справою, що сам і підтвердив в судовому засіданні однак подав до суду формальні клопотання про обрання обвинуваченим запобіжних заходів. Яким чином, прокурор, який вперше бере участь у справі і з нею не ознайомлений може оцінювати будь-які можливі ризики, передбачені ст.177 КПК України залишається невідомим. У відповідності до ст.324 КПК України прокурору та захисникові, які раніше не брали участі у кримінальному провадженні, суд зобов`язаний надати час, достатній для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження і підготовки до участі в судовому засіданні. Однак, суддею ОСОБА_14 проігноровано дані вимоги закону та формально продубльовано усі надумані твердження прокурора, який не був ознайомлений із матеріалами справи у своїй ухвалі про обрання запобіжного заходу ОСОБА_5 . В подальшому, без законних на те підстав 12.05.2021 року суддею ОСОБА_14 і ще раз продубльовано обрання - аналогічних запобіжних заходів щодо інших обвинувачених, фактично обравши позицію погодження та задоволення усіх необгрунтованих (з елементами правового нігілізму) клопотань прокуратури, що ставить під сумнів незалежність даної судді. При цьому в своїх ухвалах, що стосуються запобіжних заходів обвинуваченим ОСОБА_5 ОСОБА_9 ОСОБА_11 , ОСОБА_10 суддею ОСОБА_14 неодноразово використовується проти обвинувачених практика ЄСПЛ, що стосується поняття «обгрунтована підозра», «ризики» і тд. однак не використовується зовсім інша практика ЄСПЛ, що стосується доведеності таких ризиків. Тим більше суддею не враховується те, що практику ЄСПЛ не можна використовувати проти обвинуваченого. Так, у постанові Верховного суду від 07.08.2019 (справа №607/14707/17) Верховний суд дійшов висновку, що доводи прокурора в касаційній скарзі про необхідність застосування практики Європейського Суду з прав людини є важливим аспектом захисту прав людини, але в даному кримінальному провадженні зазначена в касаційній скарзі практика Європейського Суду з прав людини буде використовуватися не на користь засудженого, що може становити ризики для справедливості кримінального провадження в частині дотримання закону при отриманні доказів. ЄСПЛ не може замінювати рішення національних судів своїми і його повноваження щодо аналізу дотримання національного законодавства є обмеженими (рішення «Дубецька та інші проти України» від 10 травня 2011 року). Окрім цього у своїх ухвалах про обрання запобіжних заходів ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 суддя ОСОБА_14 цитує та погоджується із абсолютно нелогічним твердженням прокурора, що у випадку не обрання запобіжного заходу у виді нічного домашнього арешту та покладених на обвинувачених процесуальних обов"язків, такі матимуть можливість контактувати з свідками, експертом і здійснювати тиск на них з метою зміни ними своїх показань. Залишається невідомим чому обвинувачені повинні контактувати із такими свідками та експертом саме в нічний час доби, хоча в денний час вони не обмежені домашнім арештом. Усе вищевказане свідчить, що суддею Радехівського районного суду Львівської області ОСОБА_14 наперед сформовано явно обвинувальний ухил по відношенню до обвинувачених у кримінальній справі, поставивши під сумнів свою незалежність та неупередженість, тому просив заяву задовольнити.

В судовому засіданні заявник заяву підтримав у повному обсязі, звертав увагу суду, що суддя ОСОБА_14 в ухвалі суду сформулювала обвинувальний ухил щодо обвинувачених, продублювала ризики прокурора, обрала нічний арешт, хоч існують інші види запобіжних заходів. Клопотання про обрання запобіжного заходу містить ознаки формалізму, оскільки ризики, які були враховані слідчим суддею Личаківського районного суду м.Львова при обранні запобіжного заходу не збільшились, а навпаки зменшились і обвинувачені не порушували жодного разу запобіжного заходу та постійно з`являлись на виклики до слідчого, суду. Посилання прокурора на тяжкість злочину не може бути підставою для обрання більш суворого запобіжного заходу. Звертав увагу суду, що на його думку, якби прокурор заявив клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суддя ОСОБА_14 його б задовольнила, так як вона була його ініціатором, оскільки запобіжний захід закінчився і прокурор не ставив питання про його продовження.

Обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 заяву про відвід підтримали в повному обсязі.

Представник потерпілої сторони ОСОБА_17 заяву підтримав.

Прокурор в судовому засіданні проти заяви заперечив, оскільки права довірителів в інтересах яких подана заява про відвід не порушені, так як вони мають статус обвинувачених. Твердження про наявний обвинувальний ухил у судді ОСОБА_14 не відповідає дійсності, оскільки проведено лише підготовче судове засідання. Звертав увагу суду, на тяжкість злочину, і що прокурор міг ставити питання про обрання більш суворого запобіжного заходу у виді взяття під варту. Заяву про відвід оцінює не що інше, як незгода із обранням запобіжного заходу та маніпулюванням стороною захисту. Просив в задоволенні відводу відмовити.

Вислухавши заявника, учасників процесу, думку прокурора, суд вважає, що заяву про відвід необхідно задовольнити виходячи з наступного.

За п.4 ч.1 ст.75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Згідно з ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

У національному законодавстві відсутні будь-які роз`яснення щодо визначення критеріїв чи обставин, які би могли враховуватися судом при надані оцінки фактам щодо неупередженості, а саме які складові елементи повинні містити обставини, щоб можна було прийти до висновку в неупередженості суду.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» та Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про міжнародні договори» від 22.12.1993 року, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Статтею 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено, що кожна особа має право на справедливий і відкритий розгляд справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Так, виходячи із основних засад і практики Європейського суду з прав людини, неупередженість (безсторонність) суду відповідно до п.1 ст.6 вказаної вище Конвенції, повинна визначатися за критеріями суб`єктивними, при яких беруться до уваги особисті переконання та поведінка судді та об`єктивними, які визначаються, серед інших аспектів, чи забезпечував суд відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Європейський суд стверджує, що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід.

Щодо об`єктивної неупередженості, Європейський суд з прав людини у справі «Фей проти Австрії» вказав, що така полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості.

Також у рішенні від 9 листопада 2006 року у справі «Білуха проти України» щодо гарантій розгляду справи незалежним і безстороннім судом було встановлено порушення права особи на розгляд справи безстороннім судом: уряд не оспорював твердження заявниці стосовно того, що голова Артемівського міського суду, який одноособово розглядав справу заявниці у першій інстанції та чиї рішення були залишені без змін судами вищих інстанцій, просив та безоплатно отримував майно від компанії-відповідача. За цих обставин твердження заявниці щодо небезсторонності голови суду можна вважати об`єктивно виправданими, незважаючи на той факт, що Артемівський міський суд задовольнив одну зі скарг заявниці. Більше того, суди вищих інстанцій, розглядаючи скарги заявниці, не взяли до уваги її скарги на упередженість судді.

Крім цього, Європейський суд з прав людини, у справі «Гаусшильдта проти Королівства Данії» зазначив, що згідно з об`єктивним критерієм, необхідно встановити, чи існують, якщо зовсім не брати до уваги особисту поведінку судді, легко з`ясовувані факти, які можуть ставити під сумнів його безсторонність. З цього погляду навіть виступи можуть мати певне значення. Найголовніше це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості і передусім, у разі кримінального провадження, в обвинуваченого. Отже, будь-який суддя, щодо безсторонності якого є законні підстави для побоювань, повинен дати відвід.

Відповідно до практики ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об`єктивної перевірки.

Відповідно до п.2.2., п.2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених резолюцією економічної та соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, суддя повинен дбати про те, щоб його поведінка як у залі суду,так і поза ним сприяла збереженню і поглибленню переконання суспільства, адвокатів і сторін судового процесу у неупередженості судді й судових органів. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи, якщо для нього є неможливим винесення об`єктивного рішення, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді (п.2.5.).

За Бангалорськими принципами упередження вважається реальним, якщо воно носить особистий характер і спрямоване проти однієї зі сторін. Для відводу судді на підставі існуючого упередження необхідна наявність обставин нездатності судді вести справу неупереджено: тобто виникнення у стороннього спостерігача, детально поінформованого про всі обставини, сумнівів об`єктивності та неупередженості даного судді.

У вказаному випадку, сумніви висловлені адвокатом ОСОБА_4 , які хоч і не є вмотивовані, проте за своєю природою так чи інакше, є сумнівами.

Недотримання судом зазначених положень означає в принципі порушення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, що ратифікована Україною, і такі обставини знайшли своє підтвердження в ряді рішень Європейського Суду з прав людини, та самі по собі є обов`язкові для врахування судами України.

Враховуючи вимоги ст.6 Європейської конвенції, практику Європейського суду з прав людини (зокрема, у справі Білуха проти України), відповідно до якої наявність безсторонності відповідно до п.1 ст.6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Суд вважає, що ті обставини, які викладені у заяві адвоката ОСОБА_4 про відвід, не свідчать про упередженість або певну зацікавленість судді у наслідках розгляду справи № 451/222/21.

Разом з тим, у запобігання недопущення в подальшому затягування розгляду справи та подання нових заяв про відвід судді, а також беручи до уваги недовіру до судді ОСОБА_14 , з метою недопущення в подальшому тиску на правосуддя, виникнення будь-яких сумнівів в об`єктивності та неупередженості судді у розгляді справи, запобіганню написання безпідставних і необґрунтованих скарг, вважаю за доцільне заявлений відвід задовольнити.

Керуючись ст.ст.75, 80, 81, 82 КПК України, Статтею 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», п.2.2. Бангалорських принципів суд, -

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_4 про відвід судді ОСОБА_14 головуючому по кримінальній справі задовольнити.

Передати обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч.4 ст. 246, ч. 1 ст. 365, ч.3 ст.365 КК України, ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч.4 ст. 246, ч. 1 ст. 365, ч. 3 ст. 365 КК України, ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч.4 ст. 246, ч. 3 ст. 365 КК України, ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч.4 ст. 246, ч. 3 ст. 365 КК України, ОСОБА_9 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч.4 ст. 246, ч. 3 ст. 365 КК України, ОСОБА_10 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч.4 ст. 246, ч. 3 ст. 365 КК України, ОСОБА_11 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.28 ч.4 ст. 246, ч. 1 ст. 365, КК України для визначення іншого судді для його розгляду, в порядку ст.35 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийОСОБА_1

Повний текст ухвали виготовлено 22 червня 2021 року.