Справа № 1/445/11-к
Номер провадження:1/521/49/21
У Х В А Л А
05 квітня 2021 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинувачених - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

захисників - ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

потерпілих - ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_18 за ч.1 ст.255; ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190; ч.4 ст.28, ч.3 ст.209; ч.4 ст.28, ч.1 ст.162; ч.4 ст.28, ч.5 ст.186 КК України, ОСОБА_6 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.1 ст.162; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.5 ст.186 КК України, ОСОБА_7 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.209 КК України, ОСОБА_8 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_9 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_10 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_11 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_19 за ч.1 ст.255; ч.4 ст.190; ч.3 ст.209; ч.2 ст.27, ч.5 ст.186 КК України,а також:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився у м. Вулканешти (Молдова), має вищу освіту, є адвокатом, одружений, має на утриманні малолітніх дітей ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

- у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч. 2 ст. 15, ч.4 ст.190 КК України,

У С Т А Н О В И В:

Відповідно до обвинувального висновку ОСОБА_12 обвинувачується у вчиненні злочинів у складі злочинної організації.

Так, стороною обвинувачення вказано, що на початку 2001 року організатор і керівник злочинної організації Особа 1 вступив у попередню змову з Особою 2, Особою 6, Особою 20, ОСОБА_12 і невстановленими слідством особами, яким відвів роль безпосередніх виконавців злочину, спрямованого на незаконне заволодіння шляхом обману і зловживання довірою Ѕ частиною житлового будинку АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_20 . В подальшому всі учасники групи діяли відповідно до розробленого плану і розподілених ролей.

12.03.2001 Особа 2 за адресою АДРЕСА_4 зустрівся зі знайомим ОСОБА_21 і його матір`ю ОСОБА_20 та переконав їх отримати у нього позику під заставу Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_3 . Погодившись, ОСОБА_20 передала для оформлення документів ОСОБА_21 , а той 13.03.2001 передав Особі 2 свідоцтво про право на спадщину № 1-3074 від 25.06.1997, відповідно до якого потерпілі отримали спадщину у рівних долях на нерухоме майно за вказаною адресою. При цьому Особа 2 пояснив ОСОБА_21 , що гроші йому видасть Особа 20.

14.03.2001 Особа 2 і Особа 20, перебуваючи в офісі приватного нотаріуса за адресою АДРЕСА_5 , використовуючи довіру ОСОБА_20 , переконали її підписати договір займу (серія АБР №463336) та договір застави (серія АБР № 463338). Відповідно до зазначених договорів ОСОБА_20 взяла у Особи 20 гроші в сумі 58000 грн., що складало 10000 доларів США по курсу НБУ, строком на 1 місяць під заставу вказаного вище нерухомого майна.

15.03.2001 Особа 2, продовжуючи шахрайські дії, видав ОСОБА_21 нібито від Особи 20 гроші в сумі 6925 доларів США та склав з ним графік погашення позики з умовою сплати займу до 14.09.2001.

У серпні 2001 року без пред`явлення потерпілим вимоги сплати суми займу Особа 20 звернулася до Іллічівського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_20 про визнання права власності на вказане нерухоме майно. При цьому ОСОБА_12 відповідно відведеної йому ролі, з метою недопущення присутності ОСОБА_20 в судовому засіданні, за вказівкою Особи 1 виконав рукописні записи в судових розписках про нібито відмову ОСОБА_20 з`являтися в судові засідання 17.09.2001 о 10:30 та 29.09.2001 об 11:30 і отримувати судову повістку, а особа 2 виконав підпис у якості свідка.

Особа 2 і Особа 20 не повідомляли ОСОБА_20 про свої дії та надали суду неправдиві відомості про нібито відмову потерпілої від отримання судової повістки. Користуючись відсутністю потерпілої у судовому засіданні, вони умисно приховали від суду, що гроші, отримані ОСОБА_21 під заставу будинку, були повністю повернуті ОСОБА_20 до 14.09.2001. В результаті 28.09.2001 судом було задоволено позов Особи 20 і визнано за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_3 .

В результаті зазначених дій потерпілій ОСОБА_20 було спричинено шкоду в розмірі 58000 грн., що більше ніж у 600 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Крім того, стороною обвинувачення вказано, що на початку 2001 року ОСОБА_12 з корисливих мотивів увійшов до складу злочинної організації, створеної та очоленої у тому ж році Особою 1, який притягується до кримінальної відповідальності, та надав добровільну згоду на участь у незаконному заволодінні квартирою АДРЕСА_6 , що належала ОСОБА_22 .

Для вчинення цього злочину Особа 1 створив окрему злочинну групу із членів злочинної організації у складі Особи 2, Особи 8, Особи 14, а також невстановленої слідством особи та ОСОБА_12 .

У відповідності до розробленого плану і розподілених ролей, на виконання вказівки Особи 1 25.10.2001 року Особа 14 під приводом працевлаштування запросив ОСОБА_22 до офісу Повного Товариства «МИАР» (ломбард), розташованого за адресою м. Одеса, вул. Преображенська, 88, та познайомив з Особою 1, а той запропонував потерпілому роботу муляра у невстановленої слідством особи, хоча фактично наміру працевлаштувати ОСОБА_22 учасники групи не мали.

Приблизно 01.11.2001 року невстановлена слідством особа повідомив ОСОБА_22 , що для оформлення на роботу потрібний його паспорт, для чого потерпілий передав свій паспорт громадянина України і оригінал свідоцтва про смерть батька.

Приблизно 03.11.2001 року Особа 1 з метою отримання зразків почерку ОСОБА_22 , зловживаючи його довірою, запропонував написати заяву про оформлення на роботу. ОСОБА_22 , будучі впевненим у правдивості намірів Особи 1 щодо працевлаштування, за вказівкою Особи 1 та нібито для надання в податкову інспекцію, в нижній частині аркушу паперу здійснив напис такого змісту (російською мовою): « ОСОБА_23 , прочитал с написанным согласен Паспорт НОМЕР_1 выдан Приморским ОВД 26 мая 1980 г. ОСОБА_23 », та поставив свій підпис.

Також, з метою отримання від ОСОБА_22 довіреності на розпорядження майном і подальшого незаконного заволодіння цим майном, Особа 1, користуючись довірливими відносинами з потерпілим, умовив його за грошову винагороду оформити на своє ім`я нерухомість потерпілого.

05.11.2001 року, діючи відповідно до розподілених ролей, Особа 14 і Особа 2, зловживаючи довірою ОСОБА_22 , прибули разом з ним (привезли його) до нотаріальної контори за адресою АДРЕСА_5 , де їх чекав Особа 1. Там, подовжуючи шахрайські дії, Особа 2 уклав з ОСОБА_22 договір дарування №357-96 від 05.11.2001 року на квартиру АДРЕСА_7 . Після цього була складена нотаріально завірена довіреність серії АЕЕ № 357097 від 05.11.2001 року, якою ОСОБА_22 і Особа 2 уповноважили ОСОБА_12 управляти і розпоряджатись належним їм майном. По завершенню вказаних дій Особа 1 сплатив ОСОБА_22 20 доларів США.

06.11.2001 року ОСОБА_12 у невстановлений час та в невстановленому місці, маючи довіреність (серії АЕЕ № 357097 від 05.11.2001 року) ОСОБА_22 на розпорядження його нерухомістю квартирою АДРЕСА_6 , склав і передав Особі 8 розписку про продаж йому за 71600 грн. цієї квартири, якою члени злочинної організації мали намір незаконно заволодіти, зловживаючи довірою ОСОБА_22

07.11.2001 року Особа 2 і ОСОБА_12 в нотаріальній контрі за вказаною вище адресою, використовуючи видану ОСОБА_22 довіреність (серії АЕЕ № 357097 від 05.11.2001 року), але без його відома, розірвали договір дарування (№357-96 від 05.11.2001 року), яким нібито Особа 2 подарував квартиру потерпілому.

14.11.2001 року з метою конспірації злочинної діяльності із заволодіння квартирою потерпілого за вказівкою Особи 1 Особа 8 звернувся до Іллічівського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_22 і ОСОБА_12 про стягнення грошових коштів 71600 грн., у зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_12 , діючи від імені відповідача ОСОБА_22 , продав йому квартиру АДРЕСА_6 , отримав 71600 грн. та відмовляються від нотаріального оформлення договору купівлі-продажу.

28.01.2002 року, продовжуючи злочинні дії та діючи відповідно до розподілених ролей, Особа 8 змінив свої позовні вимоги та просив суд визнати за ним право власності на зазначену квартиру, виселити ОСОБА_22 із цієї квартири, зобов`язати уповноваженого працівника міліції виписати ОСОБА_22 .

Інкриміновані ОСОБА_12 злочини були кваліфіковані органом досудового розслідування наступним чином:

- за ч. 1 ст. 255 КК України як участь у скоєнні особливо тяжких злочинів, вчинених злочинною організацією;

- за ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману і зловживання довірою (шахрайство), вчинене у великих розмірах, організованою групою у складі злочинної організації;

- за ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України як замах на заволодіння чужим майном шляхом обману і зловживання довірою (шахрайство), вчинене у великих розмірах, організованою групою у складі злочинної організації.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_12 не визнав свою вину у вчиненні інкримінованих злочинів, але заявив клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності та про закриття кримінальної справи в частині його обвинувачення у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Судом роз`яснено підсудному ОСОБА_12 суть обвинувачення щодо нього, підставу звільнення від кримінальної відповідальності, що не є реабілітуючою, а також право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують.

Підсудний повідомив, що цілком розуміє суть обвинувачення, підстави і наслідки звільнення від кримінальної відповідальності відповідно до ст. 49 КК України, однак наполягав на задоволені свого клопотання.

Прокурор виступив з висновком про наявність правових підстав для задоволення клопотання підсудного ОСОБА_12 , зазначив, що не має інформації щодо обставин, які б могли бути перешкодою для закриття провадження щодо цього підсудного за строками давності.

Потерпіла ОСОБА_17 заперечувала проти задоволення клопотання підсудного.

Інші присутні учасники провадження не висловлювали заперечень проти задоволення клопотання.

Заслухавши доводи сторін, суд приходить до наступних висновків.

Порядок вирішення судом питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності визначений кримінальним процесуальним законодавством.
Як зазначив Верховний Суд у постановах від 25.04.2019 (справа № 315/361/16-к), 09.04.2019 (справа № 760/18016/15-к), якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання й у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КПК України підстав та відсутності заперечень з боку обвинуваченого закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.
Якщо ж обвинувачений, щодо якого передбачено звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку. В цьому разі, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок, призначає покарання і на підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України може звільнити від нього засудженого.
Таким чином, законом на суд покладено обов`язок звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності за наявності таких умов: закінчення строку, передбаченого ст. 49 КК України, та за згоди на це обвинуваченого.
Положеннями ст. 11-1 КПК України (1960) визначено порядок звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Так, відповідно до ч. 2 цієї норми Закону суд в судовому засіданні за наявності підстав, вказаних у ч. 1 ст. 49 КК України, закриває кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 282 КПК України (1960) якщо під час судового розгляду справи будуть установлені підстави для закриття справи, передбачені ст. 11-1 цього Кодексу, суд, вислухавши думку учасників судового розгляду і висновок прокурора, своєю мотивованою ухвалою закриває справу.
Правові підстави для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності передбачені у ст. 49 КК України. Так, згідно з пунктом 5 частини 1 цієї статті особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло 15 років у разі вчинення особливо тяжкого злочину.
Злочини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_12 , відносяться до категорії особливо тяжких і строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за ці злочини встановлений у 15 років.

Як зазначено у ч.ч. 1, 2 ст. 30 КК України організатор організованої групи чи злочинної організації підлягає кримінальній відповідальності за всі злочини, вчинені організованою групою чи злочинною організацією, якщо вони охоплювалися його умислом. Інші учасники організованої групи чи злочинної організації підлягають кримінальній відповідальності за злочини, у підготовці або вчиненні яких вони брали участь, незалежно від тієї ролі, яку виконував кожен із них.

Виходячи з вказаних положень закону, підсудний ОСОБА_12 підлягає кримінальній відповідальності не за всі злочині, вчинені злочинною організацією, а лише за інкриміновані йому злочини відповідно до обвинувального висновку. Однак, з моменту вчинення останнього за часом з цих злочинів минуло більше 15 років, оскільки, як зазначено в обвинувальному висновку, інкриміновані ОСОБА_12 дії були вчинені не пізніше квітня 2002 року.

Після цього підсудний ОСОБА_12 інших злочинів не скоював, від досудового слідства або суду не ухилявся. Докази, які б могли свідчити про протилежні обставини, суду не надавались.

Таким чином, наявні всі передбачені законом підстави для задоволення клопотання підсудного ОСОБА_12 про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінальної справи в частині його обвинувачення.

Застосований до підсудного запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд слід залишити незмінними до набрання ухвалою законної сили, після чого він підлягає скасуванню.

Постановою слідчого з особливо важливих справ СОГ СУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_24 від 26.10.2007 року у кримінальні справі №3 з метою виконання вироку в частині можливої конфіскації майна було накладено арешт на майно ОСОБА_12 , де б воно не знаходилося і у чому б не виражалося: вклади у фінансових установах, цінності, об`єкти нерухомого майна, автомототранспорт (т. 7 ар. 243).

Гарантії захисту права власності закріплені у ст. 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом.

Зазначений принцип відображено й конкретизовано в ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована ст. 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном.

Зокрема, відповідно до ст. 126 КПК України 1960 року, чинного на час накладення слідчим арешту на майно підсудного, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна.

Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Зі змісту ч. 1 ст. 248 КПК України (1960) при наявності обставин, передбачених зокрема ст. 11-1 цього ж Кодексу, суддя своєю мотивованою постановою закриває справу, скасовує запобіжні заходи, заходи забезпечення цивільного позову і конфіскації майна.

Як визначено у п.п. 36, 37 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 року (справа № 372/2904/17-ц), із закриттям кримінального провадження (кримінальної справи) втрачається легітимна мета арешту майна як втручання у конвенційне право особи на мирне володіння ним - збереження речей і матеріальних цінностей для забезпечення можливості виконання завдань кримінального провадження. Після припинення кримінальної процедури відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення. Адже утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення статті 3 Конституції України, статті 13 Конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Оскільки судом приймається рішення про звільнення ОСОБА_12 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 11-1 КПК України (1960) і закриття кримінального провадження в частині його обвинувачення, то суд вважає, що клопотання обвинуваченого про скасування усіх застосованих до нього заходів забезпечення провадження, до яких відноситься арешт майна, підлягає задоволенню.

У зв`язку зі скасуванням арешту майна підлягають поверненню ОСОБА_12 вилучені у нього під час проведення обшуку за місцем мешкання 01.02.2010 року речі: (т. 93 ар. 228-233, 236, 267): ноутбук сірого та чорного кольору та адаптер, що розміщені в чорному пакеті та опечатані «Ноутбук «HP dv5-1030er» з адаптером НР № F1-0A, вилучений у ОСОБА_12 , за адресою: АДРЕСА_1 . Поняті. Слідчий СГ ГСУ МВС України ОСОБА_25 »; мобільні телефони та 2 зарядні пристрої, що розміщені в прозорому пакеті та опечатані «Style», «IPhone» EMEI 27249 з зарядними пристроями «ТСН080КВК» та «IPod USB Power Adapter», вилучені у ОСОБА_12 , за адресою: АДРЕСА_1 . Поняті. Слідчий СГ ГСУ МВС України ОСОБА_25 ».

Зазначені предмети зберігаються у камері зберігання речових доказів Головного слідчого управління МВС України (м. Київ, вул. Богомольця, 10) т. 93 ар. 264-266.

Керуючись ст. 49 КК України, ст. 7-1, 11-1, 282 КПК України (1960 року), п. 11 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України (2012 року), суд

У Х В А Л И В :

Клопотання підсудного ОСОБА_12 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_12 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч. 2 ст. 15, ч.4 ст.190 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Закрити кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч. 2 ст. 15, ч.4 ст.190 КК України, у зв`язку із звільненням підсудного від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Скасувати арешт, накладений постановою від 26.10.2007 року слідчого з особливо важливих справ СОГ СУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_24 у кримінальні справі №3, на майно ОСОБА_12 , де б воно не знаходилося і у чому б не виражалося: вклади у фінансових установах, цінності, об`єкти нерухомого майна, автомототранспорт.

Повернути ОСОБА_12 вилучені у нього під час проведення обшуку за місцем мешкання 01.02.2010 року речі, які зберігаються у камері зберігання речових доказів Головного слідчого управління МВС України (м. Київ, вул. Богомольця, 10): ноутбук сірого та чорного кольору та адаптер, що розміщені в чорному пакеті та опечатані «Ноутбук «HP dv5-1030er» з адаптером НР № F1-0A, вилучений у ОСОБА_12 , за адресою: АДРЕСА_1 . Поняті. Слідчий СГ ГСУ МВС України ОСОБА_25 »; мобільні телефони та 2 зарядні пристрої, що розміщені в прозорому пакеті та опечатані «Style», «IPhone» EMEI 27249 з зарядними пристроями «ТСН080КВК» та «IPod USB Power Adapter», вилучені у ОСОБА_12 , за адресою: АДРЕСА_1 . Поняті. Слідчий СГ ГСУ МВС України ОСОБА_25 ».

До набрання ухвалою законної сили залишити незмінним застосований до ОСОБА_12 запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти діб з моменту її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3