Справа № № 585/2749/19
Номер провадження 1-в/585/1/21
У Х В А Л А
І М Е Н ЕМ У К Р АЇ Н И
15 червня 2021 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

заявника ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ромни в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_4 про звільнення його від призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі умовно достроково чи заміниту невідбутої частини покарання більш м?яким, визначення чітких строків можливого перегляду покарання та встановлення проміжків часу для його повторного перегляду, а також визначення чітких критерії, на підставі яких може проводитись такий перегляд,

встановив:

Засуджений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Роменського міськрайонного суду Сумської області з клопотанням про звільнення від призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі умовно достроково чи заміниту невідбутої частини покарання більш м?яким, визначення чітких строків можливого перегляду покарання та встановлення проміжків часу для його повторного перегляду, а також визначення чітких критерії, на підставі яких може проводитись такий перегляд.

Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_4 засуджений вироком Апеляційного суду Донецької області 03.11.2005 року за ст. 115 ч.2 п.п.6, 12, 13, ст. 187 ч.4, ст. 263 ч.1, ст. 70 ч.1 Кримінального кодексу України (далі КК України) до довічного позбавлення волі. На сьогоднішній день він відбув 16 років 5 місяців в умовах тримання максимального рівня безпеки. Подальше його тримання в ізоляції він вважає таким, що порушує ст. 3 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 28 Конституції України, враховуючи:

1) рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 12.03.2019 року «Пєтухов проти України», яке відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду по правам людини в Україні» має бути застосовано судом як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини разом з Європейською конвенцією складає джерело міжнародного права. Посилається на ст. 9 Конституції України, ст.. 27 Венеціанської конвенції про право міжнародних договорів;

2) положення ст. 5 КК України, ч.3 ст. 74 КК України його покарання повинно бути пом`якшено у зв`язку з невідповідністю нової норми діючого законодавства, а саме рішенню Європейського суду з прав людини;

3) пункти 9, 12 Резолюції Комітету Міністрів Ради Європи від 17.02.1976 року, які передбачають перегляд покарання у виді довічного позбавлення волі після відбуття особою 8-14 років позбавлення волі і повторюється через регулярні проміжки часу. Таким чином, враховуючи пряму дію норм Конституції України (ч.2 ст.8), на підставі ст. 28 Конституції України та ст.3 Конвенції, особа має право на зменшення його покарання у виді довічного позбавлення волі та на реальну перспективу його звільнення. Таке право на перегляд покарання у виді довічного позбавлення волі особа має незалежно він закріплених механізмів його реалізації в законах України. Відсутність процесуальних норм не є перешкодою для задоволення його клопотання. Згідно ст. 27 Венської конвенції про право міжнародних договорів Україна не може використовувати внутрішнє (національне) право для обґрунтування неможливості використання міжнародного договору;

4) згідно повідомлення з адміністрації Державної кримінально-виконавчої служби України від 08.05.2019 року №8/1-1634-19/с-1072, вбачається, що згідно п.2 ст. 151 КВК України, на осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, розповсюджуються права та обов`язки засуджених до позбавлення волі, передбачених ст.. 107 Кодексу, а саме звертатися до адміністрації з вимогою внести вимогу для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (ст. 87 КК України) чи для заміни невідбутої частини покарання більш м?яким покаранням (ст. 82 КК України). Згідно п.8 ст. 130 КВК України адміністрація колонії зобов`язана щоквартально проводити оцінку поведінки особи, дотримання правил поведінки установлених цим кодексом та правила внутрішнього розпорядку колонії.… З огляду на що п.2 ст. 151 КВК України на законодавчому рівні передбачено застосування у відношенні довічно ув`язненого, як умовно-дострокове звільнення (ст. 81 КК України), так і заміну невідбутої частини покарання більш м?яким покаранням (ст. 82 КК України).

Засуджений ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання підтримав, та просив його задовольнити.

Захисник ОСОБА_5 також підтримав клопотання ОСОБА_4 , вважай його обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволеня.

Прокурор Роменської окружної прокуратури ОСОБА_3 заперечував щодо задоволення клопотання, вважав його необґрунтованим, та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали особової справи на засудженого, суд приходить до наступного висновку.

Як встановлено судом, згідно довідки з особової справи №21-П-19 (т.1 а.с.225) вироком Апеляційного суду Донецької області 03.11.2005 року за ст. 115 ч.2 п.п.6, 12, 13, ст. 187 ч.4, ст. 263 ч.1, ст. 70 ч.1 КК України ОСОБА_4 засуджений до довічного позбавлення волі.

Ухвалою Верховного суду України від 18.01.2007 року вирок колегії суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Донецької області від 03.11.2005 року касаційні скарги засуджених ОСОБА_4 , та захисника ОСОБА_6 , залишені без задовололення, а вирок апеляційного суду Донецької області від 03.11.2005 року щодо ОСОБА_4 без зміни.

Вирок Апеляційного суду Донецької області 03.11.2005 року набрав законної сили 18.01.2007 року.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22.03.2018 року на підставі ч.5 ст. 72 КК України ОСОБА_4 зараховано у строк покрайня строк попереднього ув`язнення з 22 грудня 2004 року по 18.01.2007 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (22.12.2004 року був затриманий працівниками поліції Республіки Арменія для передачі в Україну в порядку екстрадиції).

Згідно витягу з рішення комісії з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі в Донецькій області (проокол від 02.03.2007 р. №27/1) засудженому ОСОБА_4 визначено максимальний рівень безпеки (камерне тримання).

З 04.06.2009 року ОСОБА_4 відбував покарання у Роменській виправній колонії ВК №56 Сумської області. 07.11.2019 року прибув до державної установи «Бахмутська установа виконання покарань (№6)» на підставі наряду Адміністрації Державної кримінально-виконавчої служби України №1/4-9721/Вш від 09.10.2019 року для подальшого відбування покарання.

Згідно з положеннями ст. 82 КК України вбачається, що особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.
У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким", роз`яснено, що відповідно до ч. 1 ст. 82 КК заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі на певний строк. При цьому більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині КК для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутий строк покарання, призначеного вироком.
Положеннями статті 51 КК України передбачено як окремі види покарань за вчинення злочинів, позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.
Таким чином, зі змісту положення ст.82 КК України вбачається, що законодавством не передбачено застосування наведених норм до осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі.
Після засудження ОСОБА_4 до покарання у виді довічного позбавлення волі, законами України про кримінальну відповідальність покарання за злочин, вчинений останнім, не пом`якшувалося.
Підстави для застосування положень ч. 3 ст. 74 КК України відсутні.
Нормами діючого законодавства механізму заміни невідбутої частини покарання на більш м`яке стосовно засуджених до довічного позбавлення волі не передбачено.
Щодо посилання ОСОБА_4 на рішення ЄСПЛ у справі «Петухов проти України» від 12 березня 2019 року та рішення ЄСПЛ «Дембо та інші проти України» (заява №2778/18 та 46 інших) від 11.03.2021 року.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 15 травня 2019 року у справі № 757/12726/18-ц (п. 36) звернула увагу на те, що 12 березня 2019 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Петухов проти України». У цьому рішенні Європейський Суд визнав, що довічне позбавлення волі засудженого без гарантування йому права перегляду вироку в частині скорочення строку відбування такого покарання та перспективи можливого звільнення суперечить ст. 3 Конвенції. Для вирішення цієї проблеми держава повинна буде вжити заходи загального характеру: реформувати систему перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, так, щоби гарантувати у кожному конкретному випадку дослідження того, чи ґрунтується їх тривале ув`язнення на законних пенологічних підставах, а також, щоби дати можливість цим засудженим з певною мірою визначеності передбачити, що вони мають зробити для того, аби питання про їхнє звільнення було розглянуте, та за яких саме умов відповідно до стандартів, вироблених у практиці ЄСПЛ (§194).

Як вбачається з рішення ЄСПЛ «Дембо та інші проти України» (заява №2778/18 та 46 інших) від 11.03.2021 року Європейський суд зауважив, що Конвенція не забороняє застосування покарання у виді довічного позбавлення волі до осіб, яких було визнано винними у вчиненні особливо тяжких злочинів, наприклад навмисному вбивстві. Однак. Для того, щоб таке покарання відповідало вимогам ст.3 Конвенції, воно має бути dejure та defacto скоротним, зо означає як наявність у засудженого перспективи звільнення, так і можливість перегляду вироку. Посилаючи на свою попередню практику, зокрема рішення у справі «Петухов проти України (№2)», Європейський суд зазначив, що не вбачає жодних фактів або аргументів, здатних переконати його дійти іншого висновку щодо прийнятності по стуі скарг заявників, та констатував порушення ст.3 Конвенції.

Крім того, суд зазначає, що у справі «Ласло Магьяр проти Угорщини» від 20 травня 2014 року ЄСПЛ у своєму рішенні висловив позицію, що засуджені до довічного позбавлення волі повинні не тільки мати можливість дострокового звільнення, але й знати, що потрібно їм зробити, щоб стосовно них було розглянуто питання про таке звільнення. Для належного виконання цього рішення держава - відповідач повинна провести реформи, переважно законодавчі, механізму перегляду покарання у виді довічного ув`язнення. Цей механізм повинен гарантувати оцінку в кожному конкретному випадку того, чи є утримання під вартою виправданим на обґрунтованих пенологічних підставах, і надати довічникам можливість передбачити, з певним ступенем точності, що вони повинні робити, щоб стосовно них було розглянуто питання звільнення і за яких умов.

Однак, на даний час система перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі в Україні не реформована, зміни до законодавства не внесені, тому на даний час відсутні підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі та заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Однак, законодавством передбачений інститут помилування. Так, ч. 1 ст.87 КК України встановлена можливість здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи.
Згідно з ч. 2 ст. 87 КК України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років, а згідно ч. 7 ст. 151 КВК України засудженим до довічного позбавлення волі може бути подано клопотання про його помилування після відбуття ним не менше 20 років призначеного покарання.
Таким чином, на даний час КК України передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого.
Суд вважає за потрібне роз`яснити засудженому, що відповідно до пунктів 2-5, 9 Положення «Про порядок здійснення помилування», затвердженого Указом Президента України від 21 квітня 2015 року №223/2015, помилування засуджених здійснюється у виді: заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років; повного або часткового звільнення від основного і додаткового покарань. Право клопотати про помилування має в тому числі особа, яка засуджена судом України і відбуває покарання в Україні. Клопотання про помилування може бути подано після набрання вироком законної сили, а у разі оскарження вироку в касаційному порядку - після прийняття рішення відповідним судом. У випадку засудження особи до довічного позбавлення волі, клопотання про її помилування може бути подано після відбуття нею не менше двадцяти років призначеного покарання. Особи, які засуджені за тяжкі чи особливо тяжкі злочини або мають дві і більше судимостей за вчинення умисних злочинів чи відбули незначну частину призначеного їм строку покарання, можуть бути помилувані у виняткових випадках за наявності надзвичайних обставин. Під час розгляду клопотання про помилування враховуються: ступінь тяжкості вчиненого злочину, строк відбутого покарання, особа засудженого, його поведінка, щире каяття, стан відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, сімейні та інші обставини; думка адміністрації установи виконання покарань або іншого органу, який виконує покарання, спостережної комісії, служби у справах дітей, місцевого органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, громадських об`єднань та інших суб`єктів про доцільність помилування.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_4 .

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 392, 395, 537, 539 КПК України, суд

постановив:

В задоволенні клопотання засудженого 03.11.2005 року колегією суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Донецької області за ст. 115 ч.2 п.п.6, 12, 13, ст. 187 ч.4, ст. 263 ч.1, ст. 70 ч.1 КК України до довічного позбавлення волі, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення від призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі умовно достроково чи заміниту невідбутої частини покарання більш м?яким, визначення чітких строків можливого перегляду покарання та встановлення проміжків часу для його повторного перегляду, а також визначення чітких критерії, на підставі яких може проводитись такий перегляд, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 16 червня 2021 року.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_1