Дата документу 11.02.2021 Справа № 316/105/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_______________________________________________________________________________
Єдиний унікальний № 316/105/21 Слідчий суддя в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/153/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.183 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваної ОСОБА_7 ,

законного представника неповнолітньої підозрюваної ОСОБА_8 ,

захисника підозрюваної адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференц зв`язку, матеріали за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Енергодарського міського суду Запорізької області від 22 січня 2021 року, якою задоволено частково клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу, стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Енергодар, громадянки України, учениці 10-а класу Енергодарського багатопрофільного ліцею ЕМР Запорізької області, яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою місця проживання: АДРЕСА_1 , строком на два місяці до 22.03.2021 року включно,

заборонено підозрюваній залишати житло у вихідні, святкові дні та протягом, яких не здійснюються заняття у Енергодарському багатопрофільному ліцеї цілодобово.

встановила:

Згідно зі змістом судового рішення, слідчий СВ відділу №1 Василівського РУП ГУНП в Запорізької області ОСОБА_10 за погодженням з першим заступником керівника Енергодарської місцевої прокуратури звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000069 від 20.01.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Слідчий в обґрунтування клопотання зазначив, що на підозрювана ОСОБА_7 може знищити, сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, що є ризиками, передбаченими п.п.2,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Підозрювана ОСОБА_7 в судовому засідання вину в інкримінованому злочині визнала.

Слідчий суддя вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали провадження, надавши оцінку обґрунтованості підозри і ризикам кримінального провадження дійшов до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню частково.

В ході судового розгляду клопотання, прокурором доведено лише наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки злочин у скоєнні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_7 та обставин справи, вказують на наявність вказаного ризики.

Стороною обвинувачення не наведено жодної обґрунтованої підстави та не надано жодного належного доказу вважати, що існує ризик, передбачений п.2 ч.1 ст.177 КПК України.

Оскільки, встановлено, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, однак стороною обвинувачення не надано будь-яких доказів, які б підтверджували, що підозрювана має намір знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Також встановлено, що ОСОБА_7 є неповнолітньою особою, має постійне місце проживання, де проживає разом зі своїми батьками та молодшою сестрою. Навчається в 10-а класі Енергодарського багатопрофільного ліцею. Позитивно характеризуються за місцем проживання та місцем навчання.

В ході судового розгляду прокурором і слідчим не доведено недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленого ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Таким чином, слідчий суддя враховуючи всі обставини і матеріали провадження, дійшов до висновку, що домашній арешт із покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, як запобіжний захід в кримінальному провадженні може запобігти доведеним ризикам у кримінальному проваджені.

В апеляційній скарзі прокурор, посилається на необґрунтованість та невмотивованість ухвали слідчого судді, вважає, що вона підлягає скасуванню.

Зазначає, що слідчий суддя вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ухвалі зазначив, що прокурором і слідчим не доведено наявність ризику, передбаченого п.2 ч.1 ст.177 КПК України, а також недостатності застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання встановленого ризику.

Апелянт вважає, що висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Під час проведення досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.2 та п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ОСОБА_7 може знищити, сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Наявність вказаних ризиків, на думку апелянта підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, а саме: злочин, у вчинення якого підозрюється ОСОБА_7 , є тяжким злочином, за однин із яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від шести до десяти років.

Апелянт зазначає, що органом досудового розслідування достовірно не встановлено місце придбання наркотичних засобів, збутом яких ОСОБА_7 займалася, в зв`язку з чим, перебуваючи на свободі, підозрювана може сховати або знищити речі та документи, що мають істотне значення для встановлення обставин вчинення злочину, зокрема наркотичні засоби, банківські карти, які остання використовувала для здійснення своєї злочинної діяльності, і які може зберігати за місцем свого мешкання.

Крім того, підозрювана може продовжити кримінальне правопорушення, у зв`язку з тим, що органами досудового розслідування на цей час не встановлено та не припинено канал постачання психотропних речовин та інтернет-спілкування з постачальником.

Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, оскільки при обранні особистого зобов`язання та домашнього арешту, враховуючи тяжкість злочину, за який передбаченого кримінальне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від шести до десяти років позбавлення волі, усвідомлюючи тяжкість покарання, є ризик того, що підозрювана може знищити, сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення;

Зазначає, що стан здоров`я підозрюваної дозволяє підозрюваній перебувати в умовах слідчого ізолятору.

Просить апеляційний суд ухвалу слідчого судді про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту скасувати, і ухвалити нову ухвалу, відповідно до якої клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити повністю.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення; перевіривши доводи апеляційної скарги; прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу; підозрювану та її захисника, які заперечували проти апеляційної скарги прокурора та вважали рішення слідчого судді законним і обґрунтованим; колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає у зв`язку з наступним.

Положенням ч.1 ст.404 КПК України передбачено, що рішення суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів.

У відповідності до ч.1 ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, обвинуваченому; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Для обрання запобіжного заходу, суд повинен дослідити всі факти «за» та «проти» існування реальних ризиків для обрання запобіжного заходу. Такі доводи повинні бути не загальними і абстрактними, в усіх випадках, суд повинен надати оцінку ризикам.

За вимогами ст.110, ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. На переконання колегії суддів ухвала слідчого судді в цілому відповідає вищезгаданим вимогам.

Згідно ст.135 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення; 2) потреби досудового розслідування виправдовують ступінь втручання у права і свободи особи; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Європейський суд з прав людини у справах «К.Г. проти Німеччини», «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

При цьому тлумачення поняття «обґрунтованість» буде залежати від усіх обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства»).

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з необхідністю на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи (рішення ЄСПЛ у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства».

Виходячи з наведеного і надаючи оцінку матеріалам провадження, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за ч.2 ст.307 КК України, яка підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Слідчим суддею вірно встановлено, що основним ризиком, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України є те, що ОСОБА_7 може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється (п.5 ч.1 ст.177 КПК України).

Суд апеляційної інстанції вважає, що такий ризик підтверджується тим, що органами досудового розслідування не встановлено і не припинено на час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу канал постачання психотропних речовин, інтернет - спілкування з постачальником.

Щодо ризику передбаченого п.2 ч.1 ст.177 КПК України, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про недоведеність такого ризику стороною обвинувачення, оскільки під час судового розгляду прокурором не було надано обґрунтованих доказів, які б підтверджували існування того, що ОСОБА_7 має намір знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

На думку апеляційного суду додатковим підтвердженням відсутності ризику, передбаченого п.2 ч.1 ст.177 КПК України є те, що ОСОБА_7 під час судового засідання вину в інкримінованому злочині визнала, характер своїх дій усвідомила.

Крім того, законний представник підозрюваної ОСОБА_8 зазначила, що зобов`язується забезпечити її належну процесуальну поведінку.

Апеляційний суд не погоджується з доводами апелянта про те, що висновки суду першої інстанції є необґрунтованими, суд не врахував всі наявні докази, які істотно можуть впливати на його висновки, оскільки зазначені доводи прокурора спростовуються матеріалами провадження.

Слідчий суддя враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , вагомість наявних доказів вчинення нею злочину, тяжкості покарання, що загрожує у разі визнання її винуватою у кримінальному правопорушенні, враховуючи особу підозрюваної, її вік, стан здоров`я, характеристику, процесуальну поведінку підозрюваної, дійшов правильного висновку про доцільність застосування відносно неї запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки слідчого судді ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин провадження та особи підозрюваної.

Крім того, керуючись правовою позицією, яка викладена в п.80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Слідчий у клопотанні про обрання запобіжного заходу ОСОБА_7 формально, без належного підтвердження, загальними фразами і формулюваннями зазначив, що запобіжний захід у виді домашнього арешту не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної і запобігти ризикам; такий захід не відповідає особі підозрюваної.

Судова колегія зазначає, що право на свободу та особисту недоторканність може бути обмежене, однак таке обмеження має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина, принципів справедливості, рівності та домірності (пропорційності), із забезпеченням справедливого балансу інтересів особи та суспільства, на підставі та в порядку, визначених законами України, з урахуванням актів міжнародного права, позицій Європейського суду з прав людини, за вмотивованим рішенням суду, прийнятим в порядку справедливої судової процедури.
Таким чином, формулювання слідчого щодо неможливості застосування, відносно ОСОБА_7 іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не відповідає вимогам ст.194 КПК та практики Європейського суду з прав людини.

Застосування виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відносно підозрюваної не буде домірним та буде мати ознаки порушення справедливого балансу інтересів особи і суспільства, оскільки ризики, які існують в кримінальному провадженні є мінімальними і можуть бути усуненні шляхом застосування цілодобового домашнього арешту.

Доводи сторони обвинувачення щодо неналежної процесуальної поведінки підозрюваної та неефективності застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту містять лише посилання на незгоду з судовим рішенням, а тому їх слід визнати непереконливими, оскільки обставини, на які посилається прокурор не можуть у повному обсязі бути підставами для скасування ухвали суду першої інстанції і застосування, відносно ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Таким чином, доводи апеляційної скарги прокурора про існування реальних ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які можуть перешкодити досудовому розслідуванні, а також твердження, що суд дійшов до неправильних висновків, колегія суддів вважає безпідставними.
При розгляді клопотання слідчого, суд першої інстанції об`єктивно дослідив матеріали провадженні і правильно дійшов до висновку, що цілодобовий домашній арешт зможе усунути ризики кримінального провадження.
За таких обставин, ухвала суду першої інстанції, відповідно до вимог ст.370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, про що йде мова в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень вимог КПК України при постановленні ухвали слідчим суддею, не встановлено.
За таких обставин, перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів, за наслідками її розгляду, вважає необхідним вказану скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу прокурора Енергодарської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , залити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Енергодарського міського суду Запорізької області від 22 січня 2021 року, якою обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, стосовно: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4