Номер провадження: 11-кп/813/1081/21
Номер справи місцевого суду: 504/1820/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілої - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 , на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 09.02.2021 року у кримінальному провадженні №0000603, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.06.2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кишинів, Республіки Молдова, громадянина Республіки Молдова, молдованина, з неповною середньою освітою, не одруженого, працюючого приватним підприємцем, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, -

встановив:
Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 09.02.2021 року постановленою під час судового розгляду, задоволено клопотання прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_6 та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України строком до 09.04.2021 року в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» без визначення розміру застави.

Рішення суду мотивоване тяжкістю злочину, суспільною небезпечністю, наявністю ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та не можливістю застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу та зазначає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України є необґрунтованими, а обраний запобіжний захід є невиправданим. Вказує, що в його діях взагалі відсутній склад кримінального правопорушення, а кваліфікація за ч. 3 ст. 187 КПК України є помилковою, оскільки проникнення у житло як такого не було. Звертає увагу, що потерпіла ОСОБА_8 є його співмешканкою, подружжя виховує двох неповнолітніх дітей, мають постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки. Також зазначає, що цілодобовий домашній арешт унеможливить отримання доходу, який необхідний для утримання неповнолітніх доньок.

Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, а саме в тому, що він 17.06.2020 року, близько 02:00 годин, переслідуючи мету незаконного збагачення та заволодіння майном, проник до житла потерпілої ОСОБА_8 , яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , де завдав декілька ударів руками та ногами по голову і тулубу ОСОБА_8 , чим спричинив останній тілесні ушкодження. Після чого, силоміць зняв з пальця руки потерпілої золоту каблучку, вартістю 3600 гривень та незаконно заволодів іншим майном, спричинивши потерпілій матеріальний збиток на загальну суму 4300 гривень.

Заслухавши: суддю-доповідача, захисника та потерпілу, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого; вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими підчас судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно з ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Частиною 3 ст. 199 КПК України передбачено, що суд при продовженні строку тримання під вартою враховує обставини, які свідчать про те що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання під вартою.
Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 392 КПК України ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Щодо доводів обвинуваченого про відсутність його в діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, то апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Приписами ст.23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку статтями 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст.331 КПК України.
Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_9 обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також оскаржувану ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких інших доказів.
Окрім того, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_9 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли остання перебувала у процесуальному статусі підозрюваного.
За таких обставин апеляційний суд не переглядає наявність обґрунтованості висунутому ОСОБА_9 обвинувачення у вчиненні інкримінованих йому злочинів, оскільки позбавлений можливості надати відповідний висновок щодо наявності чи відсутності в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення.
Доводи потерпілої про відсутність в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, з посиланням на відсутність в матеріалах кримінального провадження доказів на підтвердження факту вчинення кримінального правопорушення та фальсифікацію її показів слідчим, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Як вбачається з наданого прокурором апеляційному суду протоколу допиту потерпілої ОСОБА_8 від 17.06.2020 року, у протоколі на 5 аркушах містяться викладені потерпілою покази щодо вчинення обвинуваченим відносно неї кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України з конкретизацією цих дій та їх наслідків. Крім того у протоколі містяться дані про роз`яснення прав потерпілої, попередження про кримінальну відповідальність та наявні підписи потерпілої на кожному аркушу і в тому числі після тексту свідчень потерпілої про відсутність зауважень з боку викладеного, ознайомлення з протоколом і відповідності наданих нею показів.

Таким чином, зазначені у протоколі допиту пояснення потерпілої вказують на підтвердження вчинення обвинуваченим дій, які інкримінуються останньому в обвинувальному акті, що на даному етапі розгляду апеляційної скарги, вказує на безпідставність тверджень останньої про отримання таких показів шляхом обману та фальсифікації з боку слідчого.

Разом з тим, зважаючи на заявлені потерпілою обставини щодо можливих неправомірних дій слідчого у даному кримінальному провадженні в частині фальсифікації матеріалів кримінального провадження, апеляційний суд вважає за необхідне повідомити керівника Одеської обласної прокуратури для проведення перевірки та прийняття рішення в порядку ст. 214 КПК України.

Водночас, апеляційний суд не погоджується із доводами сторони захисту про існування на теперішній час підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу з огляду на наступні обставини.
З матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_9 є громадянином Республіки Молдови, не одружений, не працевлаштований, утриманців не має та на даній стадії йому висунуто обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, поєднаного з застосуванням насильства, вчиненого з проникненням у житло.

Апеляційний суд не приймає до уваги, дані щодо проживання потерпілої разом з обвинуваченим ОСОБА_9 та наявності на утримання двох дітей, яких вони виховують разом, оскільки ці дані спростовуються матеріалами провадження, а інших вагомих доказів на підтвердження апеляційному суду не надано.

Зазначені вище обставини свідчать про те, що обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків на території України та будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованих йому злочинів та можливого покарання, яке загрожує в разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому тяжкий злочин.

Також враховуючи наведені вище обставини та поведінку обвинуваченого на час вчинення правопорушення із застосування фізичного насилля, апеляційний суд вважає, що існує певний ступінь можливого ризику незаконного впливу на потерпілу у кримінальному провадженні, шляхом схиляння її до надання неправдивих показань з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Водночас, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_9 може вчинити інші кримінальні правопорушення, в тому числі пов`язані з заволодінням чужого майна, оскільки не працює та шляхи надходження його доходів для життєдіяльності не відомі.

За наведених вище обставин, апеляційний суд не погоджується із доводами сторони захисту щодо необґрунтованості ризиків, оскільки зазначені обставини районним судом свідчать про існування встановлених вище ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що прокурором доведена незмінність у кримінальному провадженні заявлених під час досудового розслідування ризиків, що знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого апеляційний суд визнає необґрунтованими.
Інших доводів на спростування вищенаведеного апеляційному суду не надано.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має в тому числі право:1) залишити ухвалу без змін; 2) змінити ухвалу; 3) скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу або закрити кримінальне провадження; 4) скасувати ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновки суду, щодо необхідності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідають вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтуються на матеріалах справи, а дані про особу обвинуваченого та висунуте йому обвинувачення у скоєнні ним особливо тяжкого злочину, дають підстави вважати, що на даний час існують зазначені районним судом ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою. Застосування до ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки такий запобіжний захід не здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам, забезпечити належну поведінку обвинуваченого та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.
Апеляційним судом не встановлено обставин, які могли би бути підставою для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення.
Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.
Керуючись ст. ст. 183, 196, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 ,- залишити без задоволення.

Ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 09.02.2021 року у кримінальному провадженні №000603 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.06.2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, строком до - залишити без змін.

Про обставини зазначені в заяві потерпілої ОСОБА_8 в апеляційному суді щодо можливих неправомірних дій слідчого у даному кримінальному провадженні повідомити керівника Одеської обласної прокуратури для прийняття рішення в порядку ст. 214 КПК України.

Копію ухвали надіслати керівнику Одеської обласної прокуратури.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4