Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/108/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2021 року. м. Кропивницький
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04.11.2020 року.

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кіровоград, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, не маючого постійного місця реєстрації, проживаючого АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 13.02.2003 року Кіровоградським районним судом за ч. 2 ст. 185 до покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.
- 02.03.2003 року Черкаським апеляційним судом за ч. 4 ст. 296, ст. 348 КК України до покарання у виді 15 років позбавлення волі. 27.04.2015 року звільнений умовно-достроково від відбування покарання у виді обмеження волі на 2 роки 5 місяців 27 днів.
- 30.05.2017 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70, 71, 72 КК України до покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі. Звільнений 22.03.2018 року по відбуттю строку покарання.
визнано винуватим та призначено покарання за ч.2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , залишено без змін.

Строк відбування покарання обраховувати з 22.06.2020 року.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним у відкритому викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України за таких підстав.
Так, 20.06.2020 року, близько 14 год., ОСОБА_8 , знаходився за гральним місцем АДРЕСА_2 , де помітив раніше незнайомого йому малолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який в цей час грав в комп`ютерні ігри на гральному місці № 7 в приміщенні за вказаною адресою. У правій кишені шортів ОСОБА_10 , ОСОБА_8 помітив грошові кошти. В цей момент у ОСОБА_8 , виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення майна, що належить малолітньому потерпілому ОСОБА_9 , зокрема,- грошових коштів. Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на незаконне збагачення, ОСОБА_8 , знаходячись за гральним місцем № 8 умисно, повторно, відкрито з правої кишені шортів малолітнього потерпілого ОСОБА_9 , витягнув грошові кошти в сумі 160 гривень, купюрами номіналом: 50, 50, 50, 10 гривень. Після чого, заволодівши вказаним чином майном малолітнього потерпілого ОСОБА_9 , не зважаючи на його заперечення, з місця скоєння кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив малолітньому потерпілому ОСОБА_9 , матеріального збитку в розмірі 160 гривень.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_11 , просив вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку із не дослідженням доказів та у зв`язку із тим, що не допитані свідки та потерпілий. Свої вимоги обґрунтував тим, що доведеність його вини ґрунтується виключно на його показах та на визнанні вини. Докази в суді першої інстанції не досліджувались та свідки не допитувались. Також зазначив, що з початку досудового розслідування захисник йому не надавався. Крім того зазначає, що причетність його до вчинення вказаного злочину не доведена, надавав показання під тиском правоохоронних органів. По справі проходять чи мали б проходити ще два чоловіка, які дійсно скоїли цей злочин, але слідчий не взяв це до уваги, сказав: «бери на себе все», і навіть не захотів встановлювати їхні особи.

В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та юридичну кваліфікацію дій ОСОБА_11 , просив вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст. 186 КК України, з застосуванням вимог ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком.

Свої вимоги обґрунтував тим, що відповідно до статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Крім того, в пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику призначення судами кримінального покарання від 24.10.2003 року №7 (зі змінами) зазначено, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначене обвинуваченому покарання за частиною 2 статті 186 КК України не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, за своїм розміром є явно несправедливим через суворість.

Вважає, що призначаючи покарання ОСОБА_8 суд неналежним чином врахував тяжкість вчиненого злочину, невелику завдану шкоду, відсутність позовних вимог з боку потерпілого, та щире каяття засудженого. Крім того ОСОБА_12 не вводив в оману ні органи досудового розслідування, ні суд першої інстанції, що дало можливість закінчити розгляд провадження за невеликий проміжок часу, що свідчить про бажання засудженого стати на шлях виправлення. А тому захист вважає що є усі підстави для застосування вимог ст. 75 КК України при призначенні покарання.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні скарги обвинуваченого та захисника, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг захисника та обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, дотримуючись меж перегляду судових рішень визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з таких підстав.

Досудове розслідування та судове слідство у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про наявність в діях ОСОБА_8 ознак кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 186 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які у повному обсязі, відповідно до вимог параграфу 3 гл.28 КПК України, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає.

Вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, крім визнання своєї вини, в повному обсязі доведена матеріалами кримінального провадження, які розглянуто судом першої інстанції в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

При цьому, районний суд дотримався вимоги змісту ч.3 ст.349 КПК України, допитав обвинуваченого і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорювалися, у тому числі і тих фактичних обставин, які зазначені в обвинувальному акті.

На підставі викладеного, колегія суддів відповідно до ч.1 ст.404 КПК України не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися і стосовно яких, відповідно до вимог ч.1 ст.349 КПК України докази не досліджувались.

Доводи викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого з приводу не дослідження доказів та те, що не допитані свідки, а також те що його причетність до вказаного злочину не доведена, є необґрунтованими та безпідставними, оскільки кримінальне провадження було розглянуто судом першої інстанції в порядку ч.3 ст.349 КПК України, який судом дотримано в повному обсязі, що підтверджується журналом судового засідання від 21.09.2020 року (т.2 а.с.44) та диском аудіо та відео фіксації судового засідання від 21.09.2020 року (т.2), з яких вбачається, що обвинувачений вину визнав та йому було роз`яснено наслідки розгляду справи в порядку ч.3 ст.349 КПК України з якими він погодився. Більше того, під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції ні обвинувачений, ні його захисник з приводу дослідження доказів та виклику свідків будь-яких клопотань не заявляли. Обвинувачений вину у скоєному злочині визнав повністю та щиро покаявся. Крім того, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, в судових дебатах, обвинувачений також вину визнав у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення повністю та щиро покаявся, просив не призначати суворе покарання.

Крім того необгрунтованими та безпідставними є доводи обвинуваченого викладені в апеляційній скарзі з приводу того, що на нього під час досудового розслідування здійснювався співробітниками поліції тиск. При цьому колегія суддів враховує, що ні на стадії досудового розслідування ні в суді першої інстанції у присутності професійного захисника обвинувачений будь - яких заяв чи клопотань з приводу того, що на нього під час досудового розслідування здійснювався тиск співробітниками поліції обвинувачений не звертався. В матеріалах провадження будь які данні з цього приводу відсутні.

Також небгрунтованими та безпідставними є доводи викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого з приводу того, що він звертався до слідчого на стадії досудового розслідування із клопотанням щодо надання йому захисника, проте йому безпідставно його не призначали.

Так, як вбачається із матеріалів кримінального провадження, на стадії досудового розслідування, обвинуваченому ОСОБА_8 була вручена пам`ятка про процесуальні права та процесуальні обов`язки (а. с. 80 -81 с.1), де йому було чітко роз`яснено право мати захисника.

Разом із тим, ОСОБА_8 відмовився від послуг захисника, власноручно вказав у протоколі про роз`яснення права на захист, що послуг адвоката не потребує, буде захищати себе самостійно. ( а. с. 82 том. 1).

Незважаючи на це постановою слідчого від 29.06.2020 року підозрюваному ОСОБА_8 призначено, безкоштовно, через Регіональний центр з надання вторинної правової допомоги захисника - адвоката ОСОБА_7 , який і захищав інтереси ОСОБА_8 на стадії досудового розслідування та у суді першої, та апеляційної інстанції. Колегія суддів розцінює дані доводи обвинуваченого, як спосіб затягнути розгляд кримінального провадження та як спосіб ухилитися від кримінальної відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, особу винного, який характеризується негативно, не працює, неодружений, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, кримінальне правопорушення вчинив маючи не зняті та непогашені в законному порядку судимості. Врахував обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Врахував обтяжуючу покарання обставину - вчинення злочину відносно малолітньої особи та обґрунтовано призначив обвинуваченому покарання в межах санкції статі кримінального закону у виді позбавлення волі та дійшов правильного висновку, що його виправлення можливе виключно в умовах ізоляції від суспільства, яке на переконання колегії суддів буде відповідати тяжкості вчиненого, обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченого, є обґрунтованим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як ним самим, так і іншими особами, а ще буде відповідати меті покарання, визначеного у ст. 50 КК України.

Крім того, доводи апеляційної скарги захисника адвоката ОСОБА_7 щодо можливості призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.75 КК України є необґрунтованими та безпідставними.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_8 , вчинив тяжкий злочин відносно малолітньої особи, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, а тому підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.75 КК України колегія суддів не вбачає.

Порушень вимог кримінального процесуального та кримінального закону які б стали підставою для скасування по суті правильного винесеного судом рішення колегією суддів не встановлено.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів доходить висновку, що вирок суду першої інстанції є законним, мотивованим та обґрунтованим, підстави для його зміни чи скасування відсутні, а тому апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника адвоката ОСОБА_7 , задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04.11.2020 року стосовно ОСОБА_8 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим який перебуває під вартою у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

(підписи)