Справа № 494/220/19
Провадження № 1-кп/508/21/21
УХВАЛА
Іменем України

"27" травня 2021 р. смт. Миколаївка

Миколаївський районний суд Одеської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
за участю: секретаря с/з - ОСОБА_2
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції )
обвинуваченого ОСОБА_5
перекладача ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції )
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у смт. Миколаївка обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за № 0000196 від 25.06.2018 року, по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 310 КК України,
встановив:

В провадженні Миколаївського районного суду Одеської області, перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесений до ЄРДР 25.06.2018 року за № 0000196, по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 310 КК України.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження строку застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, оскільки він може ухилятися від суду, впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення. Обвинувачений раніше неодноразово судимий. Вважає, що запобіжний захід до обвинуваченого застосований вірно, підстав для його зміни, скасування немає, ризики не зменшилися, а тому просить продовжити строк застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вважає, що застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти вказаним ризикам.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник - адвокат ОСОБА_4 заперечували проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що клопотання є необґрунтованим, а прокурором не надано суду жодного доказу на підтвердження існування ризиків.
Заслухавши думку учасників кримінального провадження, проаналізувавши матеріали кримінального провадження, суд дійшов таких висновків.
Згідно ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.
Згідно зі ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного та обвинуваченого, експерта, спеціаліста, у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
За наслідками розгляду питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого або продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, продовження строку дії додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, суд у відповідності до ст. 331 КПК України своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує строк їх дії на строк, що не перевищує двох місяців.
Вирішуючи питання про можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, суд повинен врахувати наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та оцінити всі обставини, у тому числі, передбачені ст. 178 КПК України.
Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, суд має право застосовувати більш м`який запобіжний захід ніж той, який зазначений у клопотанні.
На стадії судового розгляду кримінальних проваджень, які надійшли до суду з обвинувальним актом суд враховує не лише наявність обґрунтованої підозри, а й наступне.
Так, у даному кримінальному провадженні прокурором визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акту та прийнято рішення у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 283 КПК України, про звернення до суду з обвинувальним актом, який був переданий до суду 21.02.2019 року, у порядку передбаченому ст. 291 КПК України. Отже, ОСОБА_5 відповідно до положення ч. 2 ст. 42 КПК України набув статусу обвинуваченого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 310 КК України.
В межах даного кримінального провадження до ОСОБА_5 , ухвалою Одеського апеляційного суду від 31 січня 2019 року застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави в вигляді 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Строк дії запобіжного заходу обирався і продовжувався декілька разів.
Під час вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 , судом неодноразово досліджувалось як питання обґрунтованості підозри повідомленої останньому, так і те, що останній набув статусу обвинуваченого.
Тобто, судом враховано наявність у цьому кримінальному провадженні обставин, які можуть переконати неупередженого спостерігача, що обвинувачений ОСОБА_5 можливо вчинив інкримінований йому злочин, що за позицією ЄСПЛ в рішенні у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» є обґрунтованою підозрою.
Суд не піддає сумніву повідомлену під час досудового розслідування підозру ОСОБА_5 , оскільки на даний час останній набув статусу обвинуваченого, розпочато судовий розгляд даного кримінального провадження.
З матеріалів провадження убачається, що ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 310 КК України, які відносяться до різного ступеню тяжкості, в тому числі і тяжких. Санкція одного з інкримінованих обвинуваченому злочинів, зокрема ч. 2 ст. 307 КК України, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.
При обранні обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу на час судового розгляду, а у подальшому при вирішенні питань щодо продовження строку дії заходів забезпечення за клопотаннями прокурора, судом досліджувалося питання як обґрунтованості підозри, повідомленої обвинуваченому, набуття ним статусу обвинуваченого, враховувалося тяжкість кримінальних правопорушень та існування ризиків переховування від суду, незаконного впливу на свідків, експертів, у зв`язку із чим встановлено відсутність підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів.
На час розгляду даного клопотання обставини враховані судом раніше фактично не змінились та ризики не зменшились.
Так, при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_5 та продовженні строку дії запобіжного заходу, судом враховувались наявні ризики можливої неправомірної поведінки обвинуваченого, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, існування яких обумовлюється тим, що інкримінується вчинення кримінального правопорушення, яке є тяжким (ч. 2 ст. 307 КК України) і за яке передбачено покарання, зокрема, у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна, те що обвинувачений неодноразово був засуджений за аналогічні злочини.
Міра покарання, призначення якої передбачається обвинуваченому ОСОБА_5 , у разі доведення його винуватості та усвідомлення обвинуваченим цієї обставини, переконливо дає підстави вважати, що продовжують існувати такі ризики неправомірної процесуальної поведінки як: переховування від суду, тобто ризик втечі обвинуваченого, а так само здійснення незаконного впливу на свідків, оскільки на даний час у вказаному кримінальному провадженні жоден свідок та експерт не допитані.
Зазначені ризики продовжують існувати й зараз з урахуванням сукупності даних про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , обставин за яких йому інкримінується вчинення кримінальних правопорушень.
А тому, прокурором доведено, а судом встановлено про що детально зазначено вище та в попередніх ухвалах, обставини, передбачені пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 194 КПК України.
Разом із тим, враховуючи доводи прокурора про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, суд вважає, що під час розгляду клопотання, прокурором не доведено обставину, передбачену пунктом 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а тому наявні підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю.
В п. 79 рішення у справі «Харченко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.
Також суд бере до уваги рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лабіта проти Італії» від 06 квітня 2000 року, за яким тримання під вартою є виправданим у тому випадку, якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.
Суд також враховує, що відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Розглядаючи можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, суд, враховуючи вищезазначене, відповідно до приписів ст. 183 КПК України приходить до такого.
Відповідно до п. 60 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Єлоєв проти України» , зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою.
Так, на думку суду, існують ризики, які є передумовою для застосування запобіжного заходу, однак на теперішній час достатніх доказів того, що таким заходом повинно бути саме тримання під вартою, прокурором не надано.
Наявні у розпорядженні суду матеріали щодо даних про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що можливість запобігання, передбаченим ст. 177 КПК України та встановленим судом ризикам, може бути досягнута на даний час шляхом застосування до нього іншого, більш м`якого запобіжного заходу ніж домашній арешт.
Будь-яких обставин, з посиланням на докази, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, на даному етапі, не встановлено та стороною обвинувачення не доведено.
При цьому, судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_5 тривалий час утримується під вартою (з 17 січня 2019 року), тривалий розгляд кримінального провадження не з вини обвинуваченого. Відповідно до ст. 178 КПК України, враховано також обставини, а саме дані щодо особи обвинуваченого ОСОБА_5 .
У відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України, на обвинуваченого ОСОБА_5 слід покласти наступні обов`язки:
- не залишати місце постійного проживання - помешкання, в якому проживає, за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу прокурора або суду;
- прибувати за кожною вимогою до суду;
- здати на зберігання суду паспорти для виїзду за кордон та або інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
- утриматись від позапроцесуального спілкування з особами, що перебувають у даному кримінальному провадженні у статусі потерпілих, свідків, експертів, спеціалістів.
- носити електронний засіб контролю.
Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції, з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 КПК України, у разі застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту до обвинуваченого, який був затриманий , негайно доставляється до місця проживання і звільняється з-під варти, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобово.
Керуючись ст. ст. 132, 177, 178, 181, 201, 202, 331КПК України, суд -

постановив:
Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 задовольнити частково.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, із застосуванням електронного засобу контролю, заборонивши цілодобово залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 по 25 липня 2021 року включно.
На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :
- прибувати за кожною вимогою до суду;
- здати на зберігання суду паспорти для виїзду за кордон та або інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
- утриматись від позапроцесуального спілкування з особами, що перебувають у даному кримінальному провадженні у статусі потерпілих, свідків, експертів, спеціалістів.
- носити електронний засіб контролю.
Негайно доставити обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 і звільнити з-під варти.
Виконання ухвали покласти на підрозділ Національної поліції за місцем перебування під домашнім арештом, а саме на Березівське РВП ГУНП в Одеській області.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у цьому кримінальному провадженні.
Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції, з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.
Строк дії ухвали встановити по 25 липня 2021 року включно.
Копію ухвали вручити прокурору, захиснику, обвинуваченому.
Копію ухвали надіслати ДУ «Одеський слідчий ізолятор (№ 21)» - для виконання.
На ухвалу може бути подана апеляція до Одеського апеляційного суду протягом 7 діб з дня наступного після її проголошення, а особою, що утримується під вартою протягом цього ж строку з моменту отримання копії ухвали.
Повний текст ухвали складено 31.05.2021 року.
Суддя ОСОБА_1