Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/3436/20
Провадження №: 1-кп/332/78/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2021 р.м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

представника потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні місцевого суду в місті Запоріжжі кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Зелений Яр Любашевського району Одеської області, громадянина України, із середньою освітою, пенсіонера, одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

в с т а н о в и в:
05 листопада 2020 року, приблизно о 09-00 годині, водій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , керуючи автомобілем «ЗАЗ 1102», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині вулиці Діагональної зі сторони Північного шосе в напрямку Південного шосе в місті Запоріжжі, зі швидкістю, що перевищувала максимально дозволену в населеному пункті.

В цей час, в районі будинку № 7 по вулиці Діагональній в місті Запоріжжі, у невстановленому для пішохідного переходу місці, справа-наліво по ходу руху автомобіля «ЗАЗ 1102», реєстраційний номер НОМЕР_1 , проїзну частину вулиці Діагональної перетинала пішохід ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Під час руху по вищевказаній проїзній частині водій ОСОБА_4 , маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити пішохода ОСОБА_7 , яка вийшла на проїзну частину та рухалася в напрямку його смуги руху, не зменшив швидкість свого руху аж до зупинки транспортного засобу, та, продовживши свій рух, передньою правою частиною кузова керованого ним транспортного засобу скоїв наїзд на останню.

Своїми діями водій ОСОБА_4 порушив вимоги пп. 12.3, 12.4, 12.9 б), Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, відповідно до яких:

-п.12.3:«У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об їзду перешкоди».
-п. 12.4: «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.»;
-п. 12.9: Водієві забороняється:
б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31 або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил».
Порушення водієм ОСОБА_4 вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно висновку інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» № 9-1017 від 27.11.2020, з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження, з якими була госпіталізована до КНП «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» ЗМР, де від отриманих травм померла того ж дня під наглядом лікарів.

Згідно з висновком судової медичної експертизи № 4991 від 27.11.2020: «Смерть ОСОБА_7 настала від закритої тупої травми тулуба та кінцівок, у вигляді закритого перелому тіла 6-го хребця грудного відділу хребта з розривом передньої повздовжньої зв`язки, розрив оболонок спинного мозку, крововилив під м`якою оболонкою спинного мозку на рівні розриву, переломи ребер, розриви пристінкової плеври, переломи крижово-клубного зчленування справа та зліва по типу розчеплення, переломи верхніх та нижніх дуг правої та лівої лобкових кісток, закриті переломи внутрішньої кісточки лівої великогомілкової кістки та зовнішньої кісточки лівої малогомілкової кістки з крововиливами в м`які тканини навколо переломів, крововилив у клітковину малого тазу, яка привела до розвитку шоку.
На шок вказують: виражений набряк тканини спинного мозку, помірне кровонаповнення та набряк головного мозку, недокрів`я та набряк строми серця; повнокров`я, поодинокі інтраальвеолярні та вогнищеві субплевральні крововиливи вогнищевий набряк та вогнища гострого здуття в легенях, вогнищева паренхіматозна дистрофія печінки (по типу «шокових» клітин); наявність рідкої крові у плевральних порожнинах по 600 мл, у черевній порожнині до 1000 мл, рідкий стан крові в порожнинах серця та великих судин.
Поєднана тупа травма тулуба та кінцівок виявлена у ОСОБА_7 як небезпечна для життя, має ознаки тяжких тілесних ушкоджень і перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.
З огляду на зовнішній вигляд пошкоджень у ОСОБА_7 , вказаний механізм їх утворення, масивність ушкоджень, їх висоту, всі вони утворилися прижиттєво, незадовго до надходження до стаціонару і могли утворитися в умовах дорожньо-транспортної пригоди, при наїзді автомобіля на пішохода».

У судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю та пояснив, що 05 листопада вранці він керував своїм автомобілем ЗАЗ1102, р/н НОМЕР_1 та рухався по проїзній частині вулиці Діагональної зі сторони Північного шосе в напрямку Південного шосе в місті Запоріжжі, при цьому перевищував дозволену швидкість. По ходу його руху скоїв наїзд на пішохода, оскільки не зменшив швидкість не вжив завчасно заходів до зупинки транспортного засобу та порушив Правила дорожнього руху України. Від отриманих тілесних ушкоджень в результаті наїзда пішохід померла.

Окрім цього, обвинувачений під час судового розгляду заявив, що усвідомлює незаконність і небезпечність своїх дій, повністю визнає наведені в обвинувальному акті обставини вчинення ним кримінального правопорушення та погоджується з його кримінально-правовою кваліфікацією за ч.2 ст.286 КК України.

Приймаючи до уваги, що обвинуваченим не оспорюються наведені в обвинувальному акті обставини вчинення кримінального правопорушення, враховуючи, що учасники судового провадження проти цього не заперечують, та немає сумнівів у тому, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і роз`яснення суду щодо позбавлення у даному випадку права їх оскарження в апеляційному порядку, добровільності такої позиції, суд відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України визнає недоцільним дослідження зазначених обставин у кримінальному провадженні.

Отже, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, та висновок експерта, суд приходить до висновку про доведеність пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.
При призначенні ОСОБА_4 покарання відповідно до положень ст.ст. 65-67 КК України, суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, що віднесено законодавством до тяжкого злочину; характер і ступінь суспільної небезпеки, сукупність усіх фактичних обставин, які його характеризують: обстановку і спосіб діяння; дані, які характеризують особу обвинуваченого: раніше не судимий, пенсіонер, є особою похилого віку, має міцні соціальні зв`язки, під наглядом лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає його щире каяття, яке виразилось у критичному відношенні до своєї протиправної поведінки, визнанні винуватості та готовності нести передбачену законом кримінальну відповідальність. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням всіх обставин справи та особи обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Беручи до уваги вищевикладене, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу ОСОБА_4 , конкретних обставин скоєння злочину, враховуючи думку прокурора, думку представника потерпілої, який не наполягає на суворому покаранні, а також враховуючи, що обвинувачений під час досудового розслідування та розгляду кримінального провадження у суді дотримувався загальноприйнятих норм і правил поведінки, встановлених у суспільстві, добровільно відшкодував матеріальну та моральну шкоду потерпілій, суд прийшов до висновку, що обвинувачений на теперішній час загрози для суспільства не становить.

Отже, забезпечити виправлення ОСОБА_4 можливо без реального відбування ним покарання, без ізоляції від суспільства, але в умовах контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього обов`язків органами пробації протягом іспитового строк.

Підстав для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили судом не встановлено.

Вирішуючи цивільний позов, суд виходить із наступного. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується грошима, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування.

У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Судом установлено, що внаслідок вчиненого кримінального правопорушення померла ОСОБА_7 .. Цивільний позивач - потерпіла ОСОБА_8 була племінницею померлої та проживала з нею за однією адресою. ОСОБА_8 зазнала моральних страждань, оскільки втратила свого родича. Доказів того, що порушився звичайний, нормальний спосіб життя позивача, не надано.

При цьому, відповідач ОСОБА_4 вжив заходів щодо відшкодування позивачу матеріальної і моральної шкоди, сплатив усі витрати на поховання та виплатив моральну шкоду 5000 грн. таким чином сприяв усуненню негативних наслідків вчиненого ним кримінального правопорушення. При цьому, моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь - яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь - який її розмір може мати суто умовний вираз.

Згідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз досліджених у судовому засіданні та оцінених доказів переконують суд у тому, що позивачем доведено факт порушення відповідачем його права, внаслідок чого позивачу було заподіяно моральну шкоду, а тому його позов підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань позивача, їх тривалість, можливість відновлення немайнових втрат, недопущення безпідставного збагачення позивача, суд вважає, що розумним, справедливим та виваженим відшкодуванням моральної шкоди позивачу є 10000гривень.

Витрати на правову допомогу суд стягує прямо пропорційно до задоволеної частки позову.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України, а про судові витрати - відповідно до ст. 124 КПК України.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст.349, 373-374 КПК України, суд

у х в а л и в:
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити покарання у виді позбавленні волі на строк три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк два роки.
Відповідно до ст.76 КК України, у зв`язку із звільненням від відбування покарання з випробуванням, покласти на ОСОБА_4 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід до набрання вироку законної сили не обирати.

Речові докази автомобіль ЗАЗ1102, р/н НОМЕР_1 , який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_4 , залишити власнику ОСОБА_4 .

Автомобіль ЗАЗ1102, р/н НОМЕР_1 , звільнити з під арешту.

Цивільний позов задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду спричинену злочином в сумі 10000 грн., та витрати на правову допомогу 344,83 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення інженерно-транспортних експертиз № 9-1008 від 04.12.2020 у сумі 1961,40 гривень та № 9-1017 від 27.11.2020 у сумі 1961,40 гривень.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Заводський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учаснику, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя ОСОБА_1