ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1621/21 Справа № 185/5198/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та діючого в його інтересах захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2021 року про продовження строку тримання під вартою щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Першотравенська Дніпропетровської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 146 КК України,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Першотравенська Дніпропетровської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 146 КК України,

ВСТАНОВИЛА :

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2021 року продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 до 03 липня 2021 року. Продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до 03 липня 2021 року.
Рішення суду обґрунтовано тим, що обвинувачений ОСОБА_8 за даними обвинувального акта раніше судимий, відповідно до ст. 12 КК України обвинувачується у вчиненні в тому числі особливо тяжкого злочину, покарання за вчинення якого, у разі доведеності вини, передбачено до дванадцяти років позбавлення волі. Обвинувачений ОСОБА_8 під тяжкістю встановленого покарання може переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, що виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою та можливість продовження вищевказаного запобіжного заходу, тому ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не перестали існувати і мають місце при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Обвинувачений ОСОБА_6 раніше судимий, відповідно до ст. 12 КК України обвинувачується у вчиненні в тому числі особливо тяжкого злочину, покарання за вчинення якого, у разі доведеності вини, передбачено до дванадцяти років позбавлення волі, не працює. Обвинувачений ОСОБА_6 під тяжкістю встановленого покарання може переховуватись від суду, що виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою та можливість продовження вищевказаного запобіжного заходу, тому ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не перестали існувати і мають місце при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Обсяг пред`явленого ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , кожному окремо, обвинувачення, є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує останнім, у разі визнання останніх винуватими у кримінальних правопорушеннях, ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , кожний окремо, перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання, можуть переховуватися від суду, тобто наявний ризик, передбачений п. 1) ч. 1 ст. 177 КПК України.

В апеляційних скаргах:
- захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 не погодився з рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 від 05 травня 2021 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_3 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту
В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що зазначене судове рішення є незаконним та несправедливим по відношенню до його підзахисного, прийнятим з порушенням чинного законодавства.
На думку апелянта, судом вкотре залишено поза увагою відсутність обгрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_9 кримінальних правопорушень. Так, останньому, 12.05.2019 року повідомлено про підозру у вчинені злочинів, передбачених ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 187, ч.З ст. 289 КК України. Однак, досліджені під час судового розгляду покази потерпілого ОСОБА_10 та письмові докази вказують на те, що останній не вчиняв інкриміновані йому злочини.
Зазначає, що покази потерпілого ОСОБА_10 та матеріали кримінального провадження, навіть саме повідомлення про підозру ОСОБА_9 , вказують на те, що останній дійсно був відсутній 11.05.2020 року на ділянці автодороги між селами Богуслав та Богданівка Павлоградського району Дніпропетровської області та не має ніякого відношення до інкримінованих йому злочинів.
На думку апелянта, стороною обвинувачення не доведено причетність ОСОБА_9 до вчинення інкримінованих йому злочинів, у зв`язку із чим станом на теперішній час відсутня обґрунтована підозра у вчиненні ним вказаних кримінальних правопорушень.

- обвинувачений ОСОБА_8 не погодився з рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2021 року скасувати та застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.
Вказує на те, що перебуває під вартою вже довгий час, а потерпілий не заперечує проти того, щоб ОСОБА_8 перебував під домашнім арештом. Акцентує увагу на тому, що має постійне місце проживання та роботу. Крім цього, вказує на те, що має матір похилого віку. На думку апелянта, судом першої інстанції не було взято до уваги покази потерпілих, які не мають до ОСОБА_11 будь яких претензій.

- обвинувачений ОСОБА_6 не погодився з рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2021 року скасувати та застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь які докази на підтвердження наявних ризиків, передбачених ст. 177 КПК.
Апелянт вважає, що доводи прокурора не ґрунтуються на вимогах Закону.
Вказує на те, що в момент скоєння злочину він перебував у м. Першотравенськ.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційних скарг не підлягає задоволенню з таких підстав.
14 січня 2021 року набрав чинності Закон України Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо забезпечення виконання рішення Конституційного Суду України стосовно оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою.
Тож, як витікає з приписів ч.4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.
В апеляційних скаргах захисник та обвинувачені не просили розглядати апеляційні скарги за їх участю, будь яких заяв від обвинувачених та захисника до суду не надходили.
Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Таким чином, з урахуванням того, що учасники апеляційного провадження не заявили клопотання про розгляд апеляційних скарг за участю сторін, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги мають бути розглянуті за відсутності сторін кримінального провадження, відповідно до вимог ст. 107 ч. 4 КПК України, без фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.06.2019 року № 4-р/2019 визнано таким, що є неконституційним положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно до абзацу 15 пункту 2.4. мотивувальної частини зазначеного рішення Конституційного суду України, надання особі права на апеляційний перегляд судового рішення про продовження строку тримання під вартою під час судового провадження є проявом гарантії виконання державою міжнародних зобов`язань зі створення умов із забезпечення кожному підозрюваному, обвинуваченому (підсудному) дієвого юридичного засобу захисту його конституційних прав і свобод відповідно до міжнародних стандартів, потрібною гарантією відновлення порушених прав, свобод і інтересів людини, додатковим механізмом усунення помилок, допущених судом першої інстанції під час розгляду кримінальних справ до ухвалення рішення по суті.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлена на стадії судового розгляду, є предметом апеляційного перегляду, у зв`язку з чим апеляційні скарги підлягають розгляду.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали контрольного провадження, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Як видно з наданих матеріалів, в провадженні Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження №0000778 від 12 травня 2020 року стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 146 КК України та ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 146 КК України.
11 травня 2020 року ОСОБА_6 затримано на підставі ст. 208 КПК України.
12 травня 2020 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 146 КК України.
12 травня 2020 року ОСОБА_8 затримано на підставі ст. 208 КПК України.
12 травня 2020 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 146 КК України.
Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2020 року ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
05 травня 2021 року судом першої інстанції в судовому засіданні було розглянуто питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 146 КК України та ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 146 КК України.
В даному випадку для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суд повинен був з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив факт того, що обставини, які стали підставою для взяття обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_6 під варту, на даний час не змінилися, ризики, які були встановлені під час обрання запобіжного заходу і під час вирішення питання про продовження його дії, а саме переховування від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, існують і досі.
При цьому апеляційний суд, як і суд першої інстанції, враховує тяжкість кримінальних правопорушень, в яких обвинувачується ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , серед яких є особливо тяжкий злочин та за які передбачене покарання у виді позбавлення волі строком до дванадцяти років. Разом з цим, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).
Таким чином, висновки суду, що встановлені при обранні запобіжного заходу обставини та ризики не зменшились, і запобігання їх настанню можливо виключно шляхом продовження тримання ОСОБА_8 та ОСОБА_6 під вартою, з урахуванням також неможливості винесення вироку у справі до спливу терміну тримання під вартою, як і неможливості призначення судового засідання до його закінчення, підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами та зроблені з належним дотриманням вимог процесуального законодавства, а доводи апеляційних скарг про незаконність та необгрунтованість ухвали суду, апеляційний суд вважає безпідставними.
Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_6 строку тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особи обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
На підставі наведеного апеляційний суд погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Доводи апелянтів про те, що стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, а також про неврахування судом даних про осіб обвинувачених, на думку колегії суддів необґрунтовані, оскільки вказані факти були взяті до уваги судом в сукупності з іншими доказами по справі та їм було надано належної оцінки.
Не заслуговують на увагу і доводи апелянтів про те, що судом першої інстанції не було наведено доказів, які вказують на недоцільність обрання більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вони повністю спростовуються матеріалами провадження, а тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 та ОСОБА_6 і покарання за які може бути призначено у виді реального позбавлення волі, дає підстави вважати, що саме запобіжний захід, пов`язаний з ізоляцією від суспільства, в цьому випадку зможе попередити встановлені судом ризики.
Також колегія суддів вважає, що у своєму рішенні суд розглядав можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів та належним чином аргументував, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечать належного виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків та не зможе запобігти заявленим ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, а тому доводи апеляційних скарг з цього приводу не заслуговують на увагу.
Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданих апеляційних скарг, апеляційним переглядом не встановлено.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а подані апеляційні скарги залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 331, 405, 407, 419 КПК, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та діючого в його інтересах захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2021 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 146 КК України та ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 146 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4