Білоцерківський міськрайонний суд Київської області
Справа № 357/8508/20
У Х В А Л А

"09" квітня 2021 р. Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_4
обвинуваченої ОСОБА_5
розглянувши в залі судового засідання №6 Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у відкритому судовому засіданні у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2, 3 ст. 307 КК України, питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченої та клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на більш м`який

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Білоцерківського міськрайонного суду перебуває судове провадження з обвинувальним актом за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2, 3 ст. 307 КК України.

Відповідно до ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.02.2021 року обвинуваченій ОСОБА_5 було продовжено застосований раніше запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів по 12.04.2021 у зв`язку з існуванням ризиків, вчинення дій передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

У межах строків, застосованого запобіжного заходу судовий розгляд не може бути закінчений в силу об`єму доказів, які слід дослідити, з огляду на правову позицію сторони захисту, несвоєчасним доставленням обвинуваченої до суду на визначений судом час судових засідань, об`єктивних незалежних від суду обставин, пов`язаних із проведенням заходів щодо протидії поширенню коронавірусної інфекції, надмірним навантаженням на суд оскільки головуючий у справі задіяний у розгляді інших справ, в тому числі які слухаються колегіально, та одночасно є слідчим суддею.

З огляду на вищевказані обставини в ході з`ясування судом питання доцільності продовження обвинуваченому запобіжного заходу прокурор вважає, що строк запобіжного заходу обвинуваченій у вигляді тримання під вартою слід продовжити на 60 днів оскільки продовжують мати місце ризики, передбачені п. 1,3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обвинувачена ОСОБА_5 та її захисник щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченої заперечують. Захисником заявлено клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченій на більш м`який у виді цілодобового домашнього арешту. В обґрунтування клопотання захисник та обвинувачена посилаються на недоведеність її вини у вчиненні інкримінованих їй злочинів, міцність соціальних зав`язків останньої, перебування на її утриманні малолітньої дитини, наявність постійного місця проживання. Також вважають, що з перебігом часу раніше встановлені ризики суттєво зменшились.

Вирішуючи дане питання суд приходить до наступного.

Суд погоджується з доводами сторони захисту, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Саме тому, вирішуючи питання щодо наявності підстав для доцільності продовження строку тримання під вартою, суд виходить з конкретних обставин даного кримінального провадження.

Суд констатує, що прокурором в судовому засіданні доведено існування обставин, які вказують на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що обвинувачена ОСОБА_5 може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчиняти інші кримінальні правопорушення та наведено відповідні обставини. Існування вказаних ризиків було встановлено ухвалами слідчого судді від 04.06.2020 та 30.07.2020, а наведені прокурором обставини свідчать, що ризики не зменшились та продовжують існувати.

При цьому судом, крім даних про особу обвинуваченої також враховується тяжкість злочинів, у вчиненні яких вона обвинувачується, а також характер їх вчинення, які є особливо кваліфікованими, а отже характеризуються підвищеною суспільною небезпекою, покарання яке загрожує обвинуваченій у разі доведеності її вини. Суд також враховує ту обставину, що незважаючи на наслідок для обвинуваченої у вигляді безумовного позбавлення волі за скоєння злочину у період іспитового строку, вказана обставина не стала стримуючим фактором для обвинуваченої і вона знову обвинувачується у вчиненні нових більш тяжких злочинів, що свідчить про високу стійкість ризику вчинення нових злочинів. За таких обставин у суду є достатньо підстав для висновку, що перебування на утриманні ОСОБА_5 малолітньої дитини за вищевказаних обставин не є цю обставиною яка суттєво зменшує ступінь ризику вчинити нові кримінальні правопорушення та можливості ухилення від суду з огляду на покарання яке загрожує обвинуваченій у разі доведення її винуватості. Вказаним обставинам судом вже давалася оцінка у попередніх ухвалах.
Крім того суд звертає увагу, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочинів, що характеризуються корисливим мотивом та мають на меті отримання прибутку. Враховуючи, що єдиним офіційним джерелом доходу ОСОБА_5 є соціальна допомога, то саме вчинення вищевказаних злочинів може бути основним засобом задоволення її власних та сімейних потреб.
Крім того, виходячи із способу вчинення злочинів, суд констатує, що навіть цілодобово перебуваючи під домашнім арештом обвинувачена, має безперешкодну можливість продовжувати вчиняти нові аналогічні злочини.
Суд також враховує, що судом залишаються не допитаними значна частина свідків у справі.
Будь-яких обставин, які б свідчили про зменшення вищевказаних ризиків стороною захисту суду не наведено.
Таким чином суд приходить до висновку, що суспільні інтереси та інтереси правосуддя виправдовують такий ступінь втручання у права особи на свободу та особисту недоторканість і, зокрема, право на свободу пересування, що передбачено ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як тримання під вартою, що не дає підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який.
З огляду на вищевказані обставини суд не знаходить підстав для задоволення клопотання захисника обвинуваченої про зміну запобіжного заходу.
Керуючись ст. ст. 331, 371, 372 КПК України суд,-
ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на більш м`який відмовити
Запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_5 продовжити на 60 днів по 07 червня 2021 року та утримувати в Державній установі «Київський СІЗО» Міністерства юстиції України.
Обвинувачену ОСОБА_5 доставити конвоєм у судове засідання не пізніше ніж на 10 год. 30 хв. на 25.05.2021 року.
Копію ухвали для виконання направити начальнику ДУ «Київський СІЗО» Міністерства юстиції України та начальнику ІТТ №1 ГУ НП в Київській області.
Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту проголошення, а обвинуваченим з дня отримання копії ухвали.
В іншій частині ухвала суду оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 12.04.2021 о 08 год. 30 хв.

СуддяОСОБА_1