Справа № 734/1007/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/74/21
Категорія - ч. 2 ст. 222 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного 16 жовтня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000649, за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 16 вересня 2020 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 222, ч. 2 ст. 222 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 16 вересня 2020 року ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 222, ч. 2 ст. 222 КК України, та йому призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 222 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю;

- за ч. 2 ст. 222 КК України у виді штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 грн. без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 грн. без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ТОВ «Авентус Україна» матеріальну шкоду в розмірі 3000 гривень.

Не погоджуючись з вироком суду адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанні можливості їх отримати. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що в діях ОСОБА_8 відсутній склад злочинів передбачених ст. 222 КК України, оскільки його підзахисний не мав наміру отримувати кредит і не отримував його, а дані паспорту, РНОКПП та номер карти ОСОБА_9 надавав фінансовим установам на прохання останнього і в його присутності, тобто, він не надавав завідомо неправдивої інформації банкам або іншим кредиторам з метою отримання кредиту. Зазначає, що з наданих стороною обвинувачення записів з відеокамери банкомату об`єктивно неможливо в зображеній на відео особі розгледіти схожість з обвинуваченим і сам ОСОБА_8 заперечує, що він зображений на відео. Апелянт вважає, що поведінка ОСОБА_9 , те що він знаючи про зникнення карти, не звертався до правоохоронних органів з приводу її крадіжки, а звернувся до банку лише після отримання повідомлення про необхідність повернення кредитних коштів, свідчить про його обізнаність та зацікавленість.

Суд першої інстанції встановив, що 10 червня 2019 року, точний час досудовим слідством не встановлено, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, користуючись мобільним телефоном з доступом до мережі Інтернет, маючи умисел на отримання шляхом шахрайства з фінансовими ресурсами позики на суму 5000 грн. в ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Код ЄРДПОУ 38569246), знаючи обов`язкові умови для його отримання, надав ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» анкетні відомості та документи іншої особи ОСОБА_9 , який не уповноважував на вчинення даних дій ОСОБА_8 . Зокрема, останній надав завідомо неправдиву інформацію до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», щодо особи позичальника, надавши до фінансової установи дані паспорту громадянина України та ідентифікаційного коду ОСОБА_9 ,, вказавши реквізити особистої банківської карти «Приватбанк» № НОМЕР_1 , що стало підставою для отримання кредиту у сумі 5000 грн.

Таким чином, ОСОБА_8 обвинувачується у шахрайстві з фінансовими ресурсами, тобто наданні завідомо неправдивої інформації, іншим кредиторам з метою одержання кредитів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 222 КК України

Окрім цього, 28 червня 2019 року, точний час досудовим слідством не встановлено, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, користуючись мобільним телефоном з доступом до мережі Інтернет, діючи повторно, маючи умисел на отримання шляхом шахрайства з фінансовими ресурсами позики на суму 3000 грн. в ТОВ «Авентус Україна» (Код ЄРДПОУ 41078230), знаючи обов`язкові умови для його отримання, надав ТОВ «Авентус Україна» анкетні відомості та документи іншої особи ОСОБА_9 , який не уповноважував на вчинення даних дій ОСОБА_8 .. Зокрема, останній надав завідомо неправдиву інформацію до ТОВ «Авентус Україна», щодо особи позичальника, надавши до фінансової установи дані паспорту громадянина України та ідентифікаційного коду ОСОБА_9 , вказавши реквізити особистої банківської карти «Приватбанк» № НОМЕР_1 , що стало підставою для отримання кредиту у сумі 3000 грн.

Таким чином, ОСОБА_8 обвинувачується у шахрайстві з фінансовими ресурсами, тобто наданні завідомо неправдивої інформації, іншим кредиторам з метою одержання кредитів, вчиненому повторно, тобто у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого за ч. 2 ст. 222 КК України.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника-адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які висловилися на підтримання поданої апеляційної скарги, крім того, захисник просив перекваліфікувати дії його підзахисного з ст. 222 КК України на ст. 190 КК України, думку прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При перевірці матеріалів кримінального провадження апеляційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 та кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 222, ч. 2 ст. 222 КК України судом першої інстанцій зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у вироку відповідно до ст. 374 КПК наведено докладні мотиви.

У процесі вивчення матеріалів кримінального провадження не було виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів, які б викликали сумніви у їх достовірності. Всі докази, на яких ґрунтується обвинувачення, відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності.

Свої висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінальних правопорушень за викладених у вироку обставин, суд першої інстанції обґрунтував, дослідивши і проаналізувавши показання:

- обвинуваченого ОСОБА_8 , який свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів не визнав та пояснив, що того дня, знаходячись у гральному закладі «Космолот» ОСОБА_9 попросив щоб він допоміг йому оформити займ у кредитних установах. Оформивши заяву, кредитна установа відмовила у видачі кредиту. Анкету він заповнив зі свого телефону та надав паспорт та код установі «Приватбанку». Кошти з карти ОСОБА_9 не знімав;

- свідка ОСОБА_10 , який в судовому засіданні пояснив, що до нього підійшов його знайомий ОСОБА_8 та попросив у нього кредитну карту для здійснення переводів. Таку кредитну карту ОСОБА_10 надав та при цьому повідомив пін код;

- свідка ОСОБА_9 , який в судовому засіданні пояснив, що він запропонував ОСОБА_8 отримати кредит з метою погашення кредиту з іншим банком, заповнивши анкету та відправивши заяву на отримання кредиту. Проте останній сказав, що йому було відмовлено в отриманні кредиту. Після повернення додому він зрозумів, що обвинувачений віддав йому іншу карту, а згодом отримав лист від кредитної установи про заборгованість. Після отримання виписки із банку звернувся до органів поліції із заявою про вчинення злочину.

На підтвердження встановлених обставин щодо винуватості обвинуваченого, крім вище наведених показань, судом першої інстанції також враховано дані, що, зокрема, містяться у наступних доказах:

- заяві ОСОБА_9 про долучення до матеріалів кримінального провадження № 0000649 від 16 жовтня 2019 року виписки АТ КБ «Приватбанк»;

- постанові про визнання потерпілим ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» в рамках кримінального провадження № 0000649 від 16 жовтня 2019 року;

- постанові про визнання потерпілим ТОВ «Авентус Україна» в якості потерпілого в рамках кримінального провадження № 0000649 від 16 жовтня 2019 року;

- ухвалі слідчого судді Козелецького районного суду Чернігівської області від 24 жовтня 2019 року;

- протоколі тимчасового доступу до речей і документів від 25 листопада 2019 року;

- протоколі огляду електронного носія інформації з фототаблицями та роздруківкою виписки по рахунку від 27 листопада 2019 року;

- витязі з Єдиного реєстру досудового розслідування №0000225 про виділення матеріалів досудового розслідування від 01 квітня 2020 за ч. 1 ст. 222 КК України;

- постанові про об`єднання матеріалів досудового розслідування № 0000649 від 16 жовтня 2019 року та №0000225 від 01 квітня 2020 року;

Місцевий суд з достатньою повнотою перевірив всі доводи сторони захисту в судовому засіданні, виклав критичний аналіз окремих доказів. У своїх висновках суд першої інстанції навів мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші, та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 і доводи, викладені стороною захисту, були предметом дослідження під час судового розгляду, вони отримали об`єктивну та належну оцінку в судовому рішенні, з якою погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Також, суд дотримався вимог ст. 10 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання сторін кримінального провадження вирішені судом у відповідності до вимог КПК України.

Суд першої інстанції, з`ясувавши передбачені ст. 91 КПК України обставини, що належать до предмета доказування, встановив факт наявності суспільно небезпечного діяння й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 222, ч. 2 ст. 222 КК України.

Фактичні дані, які покладено в основу вироку і на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_8 отримано в порядку, визначеному КПК України, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані в силу ст. 84 КПК України є доказами у кримінальному провадженні.

В ході апеляційного розгляду не знайшли свого підтвердження доводи сторони захисту наведені, як в апеляційній скарзі так і в судовому засіданні апеляційного суду, що заяви на оформлення онлайн кредитів були оформлені з відома ОСОБА_9 , на його прохання та в присутності останнього, він був обізнаний, що відбувалося з його рахунками і що дії ОСОБА_8 слід кваліфікувати за ст. 190 КК України.

Відповідно до ст. 190 КК України шахрайство визначається як заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. Згідно усталеної судової практики обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) чи зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. Обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього.

Головними критеріями розмежування злочинів, передбачених ст. ст. 222 та 190 КК є спрямованість умислу та момент його виникнення. У разі шахрайства з фінансовими ресурсами умисел винного спрямований на тимчасове отримання кредитних коштів з їх наступним можливим поверненням. У випадку шахрайства винний укладає кредитний договір для того, щоб приховати злочинний характер своїх дій, спрямованих на безоплатне заволодіння назавжди чужим майном.

Шахрайство як злочин проти власності вважається закінченим з моменту безпосереднього заволодіння майном, шахрайство з фінансовими ресурсами є закінченим злочином з моменту надання завідомо неправдивої інформації незалежно від того, чи буде досягнута мета такого діяння.

Об`єктивна сторона шахрайства полягає у заволодінні майном або придбанні права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. В результаті шахрайських дій потерпілий власник, володілець, особа, у віданні або під охороною якої знаходиться майно, добровільно передає право на майно або майно винній особі. Об`єктивна сторона шахрайства з фінансовими ресурсами полягає в активній поведінці у наданні завідомо неправдивої інформації органам державної влади, органам влади Автономної Республіки Крим чи органам місцевого самоврядування, банкам або іншим кредиторам з метою одержання субсидій, субвенцій, дотацій, кредитів чи пільг щодо податків.

З висновками суду першої інстанції, з якими погоджується і колегія суддів, дії ОСОБА_8 в наданні недостовірної інформації з метою одержання кредиту є доведеними з огляду на те, що ОСОБА_9 хоча і звернувся за допомогою у отриманні кредиту до ОСОБА_8 , однак дії останнього, повідомлення про невдачу у його отриманні та заволодінні карткою ОСОБА_9 , свідчать, про те що вони не були спрямовані на безповоротне заволодіння чужим майном шляхом обману, а його умисел був направлений лише на одержання кредиту, шляхом надання недостовірної інформації, в зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що в діях ОСОБА_8 відсутні ознаки злочину проти власності.

Докази винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 222 КК України, безпосередньо досліджено судом першої інстанції та оцінено з точки зору їх допустимості, належності, достовірності й достатності для ухвалення вироку. Місцевий суд навів достатні мотиви для обґрунтування своїх висновків, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, здійснив належну правову оцінку встановлених обставин та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 222 КК України, склад якого є усіченим, а зміст поняття «шахрайство», охоплений цим складом є вужчим, ніж зміст шахрайства як форми заволодіння чужим майном.

Колегія суддів також не може погодитися з доводами апеляційної скарги щодо неможливості встановити схожість осіб з записів відеокамер банкомату з обвинуваченим, оскільки вони спростовується дослідженими матеріалами та не викликають сумнівів в його достовірності.

Крім того, апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що поведінка ОСОБА_9 , а саме, що він звернувся до банківської установи лише через тривалий час, знаючи про зникнення банківської карти, свідчить про його обізнаність про обставини отримання кредитних коштів, оскільки вони спростовуються показаннями самого ОСОБА_9 , який виявивши про з`явлення невідомих боргів, активно почав з`ясовувати їх походження.

За наведених підстав, колегія суддів приходить до безумовного висновку про те, що вина ОСОБА_8 повністю знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду, а його дії, судом першої інстанції, кваліфіковані вірно за ч. 1 ст. 222 КК України, як шахрайство з фінансовими ресурсами, тобто надання завідомо неправдивої інформації, іншим кредиторам з метою одержання кредитів та за ч. 2 ст. 222 КК України, як шахрайство з фінансовими ресурсами, тобто надання завідомо неправдивої інформації, іншим кредиторам з метою одержання кредитів вчинене повторно.

Що стосується покарання, призначеного обвинуваченому, то колегія суддів враховує наступне.

Згідно норм ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочини, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_8 виду та міри покарання, місцевий суд вірно врахував ступінь тяжкості скоєних ним кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, не працює, раніше судимий, висновок органу пробації. Прийняв до уваги відсутність обставин, що пом`якшують покарання та обтяжують покарання і вмотивовано дійшов висновку про можливість призначити ОСОБА_8 покарання в межах встановленої санкціями інкримінованих статей.

Із цим висновком погоджується колегія суддів, оскільки, судом першої інстанції при винесенні вироку ОСОБА_8 дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, а визначений розмір покарання є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть зміну чи скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 16 вересня 2020 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4