Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

28 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

представника установи виконання покарань ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Державної установи Кагарлицька виправна колонія (№ 115) матеріали провадження щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця смт Баришівка Київської області,

громадянина України, що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

який засуджений вироком Березанського міського суду Київської області від 8 травня 2019 року за ч.2 ст.286 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки,

за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 3 червня 2021 року,

у с т а н о в и л а :

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 03.06.2021 задоволено подання начальника ДУ Кагарлицька виправна колонія (№ 115), погоджене із спостережною комісією при Обухівській районній державній адміністрації Київської області, і ОСОБА_7 звільнено умовно-достроково від відбування основного покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 136 днів.

В апеляційній прокурор Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання ОСОБА_7 відмовити.

Обґрунтовуючи свої вимоги, зазначає, що висновки суду про те, що ОСОБА_7 довів своє виправлення, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки необхідно враховувати весь комплекс даних, які характеризують засудженого, його поведінку, відношення до праці, до вчиненого злочину та його наслідків, тощо. Критерієм оцінки ступеню виправлення, серед іншого, є прагнення до відшкодування завданих злочином збитків, визнання вини та каяття. Згідно з вироком стягненню з обвинуваченого на користь потерпілої підлягає шкода в розмірі 200 000 грн., з яких у примусовому порядку стягнуто 9 400 грн., при тому, що протягом відбування покарання ОСОБА_7 отримав заробітну плату в сумі 42 700 грн., але жодного відшкодування в добровільному порядку не здійснив. Що стосується визнання засудженим вини, то воно є формальним і не вказує, що стало результатом тривалого роздуму й затятої внутрішньої боротьби та свідчить про рішучість стати на шлях виправлення, самоосуд свого вчинку. ОСОБА_7 визнав вину через три роки після вчинення злочину і лише під час судового розгляду, коли вирішувалось питання про можливість застосування ст.81 КК України, що, на переконання прокурора, свідчить про відсутність у нього щирого жалю з приводу скоєного та осуду своїх протиправних дій. Це підтверджується і оскарженням вироку суду першої інстанції саме з підстав невизнання вини. А тому, як підсумовує прокурор, застосування до ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення порушує мету кримінального покарання, зокрема, якого каральну складову.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; доводи засудженого та представника установи виконання покарань ОСОБА_6 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги і просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін; провівши судові дебати, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її належить задовольнити, з таких підстав.

Як встановив суд першої інстанції, вироком Березанського міського суду Київської області від 08.05.2019 ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25.05.2020 вирок залишено без змін.

30.04.2021 начальник ДУ Кагарлицька виправна колонія (№ 115) звернувся з поданням, погодженим із спостережною комісією при Обухівській районній державній адміністрації Київської області, про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі.

Задовольняючи подання, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що станом на 03.06.2021 невідбута частина основного покарання, призначеного засудженому, становить 1 рік 136 днів, і ОСОБА_7 своєю позитивною поведінкою, сумлінним ставленням до праці довів щире каяття у скоєному злочині і те, що став на шлях виправлення та перевиховання. Так, засуджений прибув у ДУ Кагарлицька виправна колонія (№ 115) 29.11.2019 з ДУ Київській слідчий ізолятор. По прибуттю в колонію працевлаштований робітником на контрагентському об`єкті ПрАТ Вентиляційні системи, до праці відносився добре, завдану роботу виконував добросовісно. За період відбування покарання характеризується позитивно, заходи виховної спрямованості відвідує регулярно, реагує на них правильно, має чотири заохочення за добросовісне відношення до праці, стягнень не має.

Звернув увагу суд і на те, що ОСОБА_7 отримував заохочення систематично, протягом всього строку відбування покарання, під час відбування покарання переглянув своє відношення до скоєного злочину, жалкує з цього приводу, просив вибачення у потерпілої, намагається в силу своїх можливостей відшкодувати шкоду, має позитивний намір після звільнення влаштуватися на роботу та відшкодовувати шкоду в більшому розмірі.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується.

Згідно з ч.1 і ч.2 ст.6 КВК України виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Ресоціалізація свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Відповідно до положень ст.81 КК України в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018, на яку суд вірно послався в ухвалі з урахуванням правил чинності закону про кримінальну відповідальність у часі згідно з ч.2 ст.4, ч.2 ст.5 КК України, до засудженого, що відбуває покарання у виді позбавлення волі і сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за необережний тяжкий злочин.

Зі змісту вказаної норми випливає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання являє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за наявності таких обов`язкових умов, як відбування покарання у виді позбавлення волі, доведення засудженим свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, фактичне відбуття встановленої законом частини призначеного покарання в залежності від класифікації злочину за ступенем тяжкості, формою вини та об`єктом суспільно-небезпечного посягання, наявності попередніх судимостей.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_7 відбуває покарання з 17.10.2019 і на час розгляду подання відбув більше половини строку покарання, призначеного судом. В ДУ Кагарлицька виправна колонія (№ 115) засуджений прибув 29.11.2019, з того ж часу працює робітником на контрагентському об`єкті ПрАТ Вентиляційні системи.

За період утримання в установі зарекомендував себе позитивно. До нього станом на час розгляду справи в апеляційному суді п`ять разів застосовувалися заходи заохочення у виді подяки за добросовісне відношення до праці на контрагентському об`єкті 02.04.2020, 08.10.2020, 05.01.2021, 01.04.2021, 01.07.2021. Позитивно характеризується, підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику, дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом. Виконує роботу з самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок, до виконання робіт з благоустрою установи відноситься з розумною ініціативою, тощо.

Між тим, така поведінка свідчить лише про виконання засудженим своїх обов`язків, передбачених ст.ст.9, 107 КВК України.

Такими, що не знайшли свого підтвердження, є і висновки суду про визнання ОСОБА_7 вини та щире розкаяння, яке передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й належну критичну оцінку своєї протиправної поведінки та її осуд, дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини, щирий жаль з приводу цього, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого, готовності підлягати кримінальній відповідальності.

Під час судового провадження в суді першої та апеляційної інстанції ОСОБА_7 вину у вчиненні злочину не визнав, стверджуючи про те, що коли почув удар в автомобіль і зупинився, то людей поруч не було, і він подумав, що хтось кинув пляшку чи камінь. В судовому засіданні, коли розглядалося подання про умовно-дострокове звільнення зазначив, що вину визнає, а попереднє відношення пояснив узгодженою із захисником позицією з метою уникнути покарання, пов`язаного з позбавленням волі. В судовому засіданні суду апеляційної інстанції на аналогічне запитання ОСОБА_7 відповів, що на час розгляду кримінального провадження щиро каявся, але через моральний та психологічний стан не зміг правильно викласти свою позицію.

На переконання колегії суддів, таке відношення засудженого до вчиненого діяння та його наслідків, свідчить про відсутність розкаяння, а відтак і змін в його особистості, які б доводили, що особа виправилася.

Згідно з ч.2 ст.118 КВК України засуджені до позбавлення волі, які мають заборгованість за виконавчими документами, зобов`язані працювати в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії, до погашення такої заборгованості.

Згідно з довідкою за підписом начальника колонії від 26.03.2020 виконавчі документи до бухгалтерії установи надійшли 17.12.2020, і засудженим відшкодовано борг у сумі 9 451 грн. 2 коп. Ці відшкодування здійснювалися в примусовому порядку і, зважаючи на загальний розмір стягнутих коштів у рахунок відшкодування процесуальних витрат та моральної шкоди, завданої потерпілій, сума відшкодованих збитків є незначною. До надходження виконавчих документів більше ніж рік ОСОБА_7 ніяких заходів, щоб добровільно відшкодувати завдану шкоду, не вживав, хоча працював і мав таку можливість.
На думку колегії суддів, такі обставини не доводять позитивну динаміку змін в особистості засудженого, не дають підстав вважати, що ОСОБА_7 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, на що обґрунтовано вказує в апеляційній скарзі прокурор.

Отже, ухвала суду першої інстанції не може бути визнана законною, обґрунтованою і вмотивованою, оскільки викладені в ній висновки не відповідають фактичним обставинам провадження як такі, що не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, що згідно з ст.ст.407, 409, 411 КПК України є підставою для скасування ухвали та ухвалення нової ухвали судом апеляційної інстанції про відмову в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Тому апеляційна скарга прокурора задовольняється в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 3 червня 2021 року, якою ОСОБА_7 звільнений умовно-достроково від відбування покарання, призначеного вироком Березанського міського суду Київської області від 8 травня 2019 року, на невідбуту частину 1 /один/ рік 136 /сто тридцять шість/ днів позбавлення волі, скасувати.
У задоволенні подання начальника Державної установи Кагарлицька виправна колонія (№ 115) та голови спостережної комісії при Обухівській районній державній адміністрації Київської області про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3