Дата документу 22.02.2021 Справа № 333/746/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 333/746/20 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/657/21 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула 22 лютого 2021року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2021 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, в провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 .

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2021 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_8 строком до 26 березня 2021 року. Приймаючи таке рішення, суд врахував дані про особу обвинуваченого та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою вважає її незаконною та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав. Так, на думку сторони захисту, було порушено порядок продовження щодо обвинуваченого строку тримання під вартою, оскільки в порушення ст. 199 КПК прокурор у визначений законом строк із відповідним клопотанням до суду не звернувся, у зв`язку з чим суд за власною ініціативою порушив розгляд питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 . Зазначає, що в ухвалі не наведено жодного доказу щодо в разі застосування альтернативного запобіжного заходу ОСОБА_8 вчинить дії передбачені п.п. 1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК. Звертає увагу, що ОСОБА_8 перебуває під вартою більше 1 року і тривалість судового розгляду не залежить від волі обвинуваченого, а тому не може перекладатися на нього шляхом обмеження права на свободу навіть за наявності пред`явленого обвинувачення. За весь час судового розгляду було допитано лише одного потерпілого, а всі останні судові засідання зведені лише к вирішенню питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою. Крім того, в ухвалі суду відсутній аналіз актуальності ризиків, які на початку були підставами для взяття обвинуваченого під варту. Просить ухвалу суду скасувати, та обрати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Прокурор висловив заперечення вимогам апеляційних скарг.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , суд першої інстанції достатньо обґрунтував своє рішення.

Таке рішення суду має на меті досягнення дієвості цього провадження, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положенями ст. 331, ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням вимог національного та міжнародного законодавств.
Судова колегія погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.
Так, суд обгрунтовано взяв до уваги тяжкість покарання в вигляді позбавлення волі строком до шести років, що у випадку доведення провини загрожує ОСОБА_8 .

Однак, тяжкість обвинувачення та очікуване покарання не є самостійними підставами для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого ОСОБА_8 переховуватися від суду таперешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, з урахуванням особи обвинуваченого, який не має міцних соціальних зв`язків, відсутні відомості щодо працевлаштованості схиляють судову колегію щодо існування ймовірності того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до відповідних дій.
Вчинення кримінального правопорушення під час випробувального терміну за попереднім судовим рішенням, поряд із беззаперечними відомостями про судимості ОСОБА_8 вказують на доведеність заявленого у клопотанні ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України також знайшов своє підтвердження, з урахування того, що свідки у даному провадженні не допитані, а судовий розгляд триває.
Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду не здобуто даних, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_8 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили встановлені ризики негативної процесуальної поведінки.

За умов сукупності обставин щодо наявності ризиків, які не зменшилися та продовжують існувати, відомостей стосовно особи обвинуваченого, обранняОСОБА_8 іншого більш м`якого запобіжного заходу, як того просив захисник, на думку колегії суддів, є невиправданим.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо зміни запобіжного заходу з наведених підстав є неспроможними.

Твердження апелянта на предмет процесуальних порушень в контексті того, що прокурор не звертався з клопотанням про продовження строку тримання до суду, слід визнати необґрунтованими через наявність відомостей про заявлення прокурором в ході судового засідання відповідного клопотання.

Крім того, положення ч.3 ст.331 КПК України зобов`язують суд незалежно від наявності клопотання розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.

Посилання сторони захисту щодо терміну перебування обвинуваченого під вартою не є обставинами, які виключають наявні ризики негативної поведінки ОСОБА_8 , що є вагомим важелем для продовження раніше обраного запобіжного заходу.

На думку судової колегія, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого та відсутність процесуальної необхідності застосування на даний час більш м`якого запобіжного заходу.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника, а тому ухвалу суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2021 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 до 26 березня 2021 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4