справа № 208/6358/21
№ провадження 1-кс/208/1444/21
УХВАЛА
Іменем України

27 липня 2021 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про арешт майна в межах кримінального провадження № 0000426, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.07.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України,

встановив:
Слідчий звернувся до слідчого судді із погодженим з прокурором вказаним клопотанням, просив накласти арешт на автомобіль ГАЗ модель 330202 р.н. НОМЕР_1 власником якого є ОСОБА_6 , з порубаними дровами в кузові.
З матеріалів клопотання та досудового розслідування вбачається, що 25.07.2021 працівниками поліції Кам`янського РУП виявлено біля будинку №119 по вул. Василівській в м. Кам`янському автомобіль ГАЗ р.н. НОМЕР_2 в кузові якого знаходились дрова.
25.07.2021 під час огляду місця події, ділянки місцевості поблизу будинку №119 по вул. Васильківській в м. Кам`янському. На даній ділянці знаходиться автомобіль ГАЗ модель 330202 р.н. НОМЕР_1 . В кузові автомобіля, який має розмір 4,3 х 2,4 х 1,2 метри, в кузові маються порубані дрова. Автомобіль перебував під керуванням водія ОСОБА_7 , 1995 р.н., який пояснив, що завантажився на території ТОВ «Дніпронор» за адресою: м. Кам`янське,
вул. П.Мирного, 13 та прямував до 7-ї лікарні де повинен був зустріти покупців, які б вказали місце розвантаження. Але його зупинила поліція. ОСОБА_7 пояснив, що має товарно-транспортну накладну на товар. Відповідно до товарно-транспортної накладної №б/н від 25.07.2021 замовником, вантажовідправником та вантажоодержувачем є ТОВ «Дніпронор». Деревина дров`яна (акація), маса брутто 6 т. Відповідно до договору №67 від 14.12.2020 укладеного між ДП «Верхньодніпровське лісове господарство» та ТОВ «Дніпронор», підприємство ТОВ ділянка «Дніпронор» повинно провести вибіркові санітарні рубки в кварталі 27 виділ 8 ділянка 1 Бородаївського лісництва ДП «Верхньодніпровське лісове господарство». Строк дії договору до 31.12.2021.
Слідчий зазначає, що є підстави вважати, що деревина була здобута злочинним шляхом, а для прикриття діяльності використовується вказаний вище договір. Необхідність накладення арешту зумовлюється тим, що незастосування цього заходу надасть можливість приховання, пошкодження чи знищення майна, яке має суттєве значення для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні.
Слідчим в судовому засіданні, вказане клопотання підтримав у повному обсязі, просив задовольнити.
Власник майна ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання, пояснивши, що підприємство має всі необхідні документи на деревину.
Адвокат ОСОБА_5 також заперечував протии задоволення клопотання, посилаючись на те, що воно є необгрунтованим. Надав суду документи, які підтверджують походження вилученої деревини, а також договір оренди автомобіля, в якому перевозилась деревина. Пояснив, що одним із видів діяльності ТОВ «Дніпронор» є лісозаготівлі. Підприємство закуповує деревину, в даному випадку у ДП «Верхньодніпровське лісове господарство», для подальшої переробки та продажу. На підставі наведеного просив відмовити у задоволенні клопотання слідчого в повному обсязі.
Вислухавши сторони, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
З положень ч. 1 ст. 170 КПК України слідує, що арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу, а саме: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову (ч. 3 ст. 170 КПК України).
При цьому, ч. 3 та ч. 5 ст. 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі при вирішенні питання надання накладення арешту на майно (п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України), сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Частиною 2 статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Надані органом досудового розслідування докази не утворюють достатню сукупність для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна з огляду на наступне.
Кваліфікаційні ознаки кримінального правопорушення в межах якого слідчий звернувся із клопотанням, визначені ч. 1 ст. 246 КК України.
Характер та обсяг доказів, що збираються стороною обвинувачення, мають відповідати фактичним обставинам справи та правовій кваліфікації кримінального провадження.
Так, предметом доказування за вказаних обставин та правової кваліфікації є факт незаконної порубки дерев або чагарників у лісах, захисних та інших лісових насадженнях, перевезення, зберігання, збут незаконно зрубаних дерев або чагарників, що заподіяли істотну шкоду.
Стороною захисту в судовому засіданні надані документи, які підтверджують походження вилученої 25.07.2021р. деревини, а саме: договір купівлі-продажу №51-0015, предметом якого є лісопродукція; договір №67 на здійснення послуг з лісосічних робіт, товарно-транспорта накладна від 25.07.2021р., відповідно якою на автомобілі ГАЗ р.н. НОМЕР_2 перевозилась деревина дров`яна (акація) в кількості шість тн., оборотно-сальдова відомість по рахункам 631 та 203, відповідно яким на підприємстві обліковується деревина; договір оренди автомобіля ГАЗ р.н. НОМЕР_2 . Зазначені документи в повній мірі підтверджують походження вилученої 25.07.2021р. деревини.
За змістом положень частини 4 статті 41 Конституції України, частини 1 статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно зі статтею 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Статтями 203, 204, 215 ЦК України встановлено принцип презумпції правомірності правочину, відповідно до якого правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.
Таким чином, в порушення вимог п. 2 ч. 2 ст. 173 КПК України, органом досудового розслідування не надано достатніх доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, тобто не вбачається злочинного умислу на незаконну порубку дерев або чагарників у лісах, захисних та інших лісових насадженнях, перевезення, зберігання, збут незаконно зрубаних дерев або чагарників.
Крім того, на підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.
У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).
Зокрема, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.), ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.
За таких обставин, слідчий суддя, враховуючи вказану у клопотанні правову підставу для арешту майна, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, оскільки органом досудового розслідування не надано достатніх доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення, не обґрунтовано розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та не доведено наявність обставин, які підтверджують, що незастосування заходу забезпечення кримінального провадження призведе до нівелювання доказового значення предмету клопотання, тобто відсутнє обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права.
Керуючись ст. 9, 98, 170, 173 КПК України, слідчий суддя

постановив:

У задоволенні клопотання слідчого про арешт майна в межах кримінального провадження № 0000426, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.07.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України- відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Суддя ОСОБА_1