Житомирський апеляційний суд
Справа №285/1350/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.185 КК Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження №285/1350/21 за апеляційною скаргою прокурора Новоград-Волинської окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 22 березня 2021 року відносно
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Княгинине Демидівського району Рівненської області, українеця, громадянина України, освіта середня - спеціальна, неодруженого, на утриманні осіб не має, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,
в с т а н о в и в :
зазначеним вироком, ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 100 годин громадських робіт.
Відповідно до ст.75 КК України звільнено обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.
Згідно п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покладено на обвинуваченого обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнуто з ОСОБА_7 судові витрати в дохід держави в сумі 1307 грн. 60 коп. за проведення судової експертизи.
Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, 18 лютого 2021 року близько 24 години, ОСОБА_7 , перебуваючи в с. Ярунь, Новоград-Волинського району Житомирської області, вирішив умисно, таємно викрасти майно, яке знаходилося на території Ярунської АЗПСМ, що розташоване за адресою: Житомирська область, Новоград-Волинський район, с. Ярунь, вул. Миру, буд.З та перебуває на балансі Ярунської сільської ради, Новоград- Волинського району, Житомирської області.
Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого збагачення, ОСОБА_7 прийшов до території Ярунської АЗПСМ, де знаходиться вищевказаний металевий паркан та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони залишаться непоміченими для сторонніх осіб, шляхом вільного доступу, прикладаючи фізичну силу, здійснив крадіжку 14 секцій металевого паркану, вага однієї секції складає 41 кілограм, загальною вагою 574 кілограми, яким було огороджено територію Ярунської АЗПСМ, які перебувають на балансі Ярунської сільської ради, Новоград-Волинського району, Житомирської області.
Після вчинення вищевказаних дій, з метою доведення свого умислу до кінця, ОСОБА_7 , викрадене майно переніс до підсобного приміщення, яке перебуває у його користуванні, тобто розпорядився викраденим майном, тим самим вчинив крадіжку 574 кілограмів брухту чорного металу, вартістю 6 грн. 40 коп. за 1 кілограм, чим спричинив Ярунській сільській раді, Новоград-Волинського району, Житомирської області матеріального збитку на загальну суму 3673 грн. 60 коп.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить скасувати вирок суду в частині призначення покарання, в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання, за ч.1 ст.185 України, у виді 1 року обмеження волі. На підставі ст.75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням тривалістю 1 рік. На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. В решті вказаний вирок залишити без змін.

При цьому, зазначає, що обираючи вид та міру покарання обвинуваченому суд не взяв до уваги те, що ч.1 ст.75 КК України не передбачає звільнення від покарання засуджених до громадських робіт. Одночасно, наголошує, що визначене покарання у виді обмеження волі із застосуванням ст.75 КК України є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, а також у повній мірі відповідатиме вимогам ст.ст.50, 65 КК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, в підтримку апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого, який покладається на розсуд суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 , правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження, правова кваліфікація його дій за ч.1 ст.185 КК України, ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються, а тому наведені обставини апеляційним судом не перевіряються. Судовий розгляд провадження проведено в порядку ч.3 ст.349 КПК України.
У відповідності до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Як вважає апеляційний суд, вказаних вимог кримінального закону суд першої інстанції не дотримався.
Санкція ч.1 ст.185 КК України, за якою ОСОБА_7 притягується до відповідальності, передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправні роботи на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років.
Відповідно до ч.1 ст.75 КК України, в разі того, що суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, судом першої інстанції ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 100 годин громадських робіт. На підставі ст.75 КК України звільнено обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік, якщо він протягом зазначеного строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.
Разом з цим, як слушно зазначає прокурор в своїй апеляційній скарзі норми ч.1 ст.75 КК України не передбачають звільнення від покарання засуджених до громадських робіт.
Таким чином, суд першої інстанції, визначивши покарання ОСОБА_7 покарання у виді годин громадських робіт, та в подальшому застосувавши ч.1 ст.75 КК України, допустився помилки, неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність, що відповідно до ст.409 КПК України є підставою для скасування вироку у цій частині та ухвалення нового вироку.
Відповідно до ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи із вказаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.
Згідно з ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації, визначених у ч.1 ст.1 КК України завдань Закону про кримінальну відповідальність - правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.
При цьому, беручи до уваги обставини вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення - проступку, відсутність тяжких наслідків від скоєного обвинуваченого, дані про особу останнього, який характеризується по місцю проживання задовільно, не одружений, не працює, на утриманні неповнолітніх дітей не має, є раніше не судимим, відношення обвинуваченого до ним вчиненого, відсутність обставин, які обтяжують покарання, наявність обставин, що пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння у розкритті правопорушення, апеляційний суд вважає, що для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових правопорушень буде необхідним призначення йому покарання в межах санкції ч.1 ст.185 КК України у виді 1 року обмеження волі.
Разом з цим, враховуючи тяжкість кримінального проступку, особу обвинуваченого, фактично встановлені обставин, що пом`якшують покарання, апеляційний суд, на підставі ст.75 КК України, приходить до висновку про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням.
На переконання апеляційного суду, саме таке покарання перебуватиме у справедливому співвідношенні із тяжкістю вчиненого ОСОБА_7 кримінального проступку і даним про його особу, відповідатиме загальним засадам призначення покарання, принципам законності та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що в порядку ст.379 КПК України Новоград-Волинський міськрайонний суд 15.04.2021 року постановив ухвалу, якою виправив описку допущену в резолютивній частині оскарженого вироку та замість 100 годин громадських робіт зазначив 1 рік обмеження волі.
Апеляційний суд вважає, що вказана ухвала суду першої інстанції, всупереч ст.379 КПК України, по суті прийнятого рішення не є спрямованою на виправлення описки у вироку, оскільки стосується зміни вироку в частині виду призначеного покарання, та фактично є рішенням постановленим поза процесуальних меж визначених законом на відповідній стадії судового провадження. У зв`язку із частковим скасуванням оскарженого вироку, ухвала Новоград-Волинського міськрайонного суду від 15.04.2021 року автоматично є такою, що втратила чинність.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 420 КПК України, апеляційний суд,
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 задовольнити.
Вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 22 березня 2021 року відносно ОСОБА_7 в частині призначення покарання - скасувати.
Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.185 КК України виді 1 (одного) року обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.
На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
На вирок апеляційного суду, який набирає законної сили негайно після його проголошення, учасниками судового розгляду справи можуть бути подані касаційні скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Судді :