справа № 164/228/21
п/с 1-кп/164/77/2021
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 липня 2021 року Смт. Маневичі

Маневицький районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю:прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 , його захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Маневичі Волинської області кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000025 від 23 січня 2021 року про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Маневичі Волинської області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійно технічною освітою, одруженого, маючого на утриманні четверо неповнолітніх дітей, працюючого кочегаром в ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 22 січня 2021 року, приблизно о 16 годині 00 хвилин, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, знаходячись в кварталі 16 виділі 26 Оконського лісництва ДП «Маневицьке ЛГ», де, згідно лісорубного квитка №015315 від 4 січня 2021 року (серія ВО ЛРК) здійснюється санітарне рубання вибіркове, шляхом вільного доступу, таємно викрав лісопродукцію у вигляді 42 (сорока двох) колод дерева породи сосна класу якості «D», 9 (дев`яти) колод дерева породи сосна класу якості «С» та 5 (п`яти) колод дров`яної деревини для непромислового використання, в загальній кількості 56 (п`ятдесят шість) колод, загальним об`ємом 1, 603 м3, яку помістив у вантажне відділення транспортного засобу «Opel Vivaro», д.н.з. НОМЕР_1 .
Та у подальшому, вказаним вище транспортним засобом, за відсутності будь яких дозвільних документів, вивіз із ділянки рубки, отримавши тим самим реальну можливість розпорядитися та користуватися викраденим майном на власний розсуд, тим самим завдавши Державному підприємству «Маневицьке лісове господарство» майнової шкоди на суму 1 134 гривні 11 копійок.
Таким чином, своїми умисними діями, ОСОБА_5 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), тобто кримінальним проступок, передбачений ч.1 ст. 185 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_5 беззаперечно визнав себе винним у інкримінованому йому кримінальному проступку та повністю підтвердив фактичні обставини справи. Суду дав показання про те, що 22 січня 2021 року, перебуваючи на автомобілі «Opel Vivaro», д.н.з. НОМЕР_1 , який є спільною сумісною власністю його з дружиною та тещею ОСОБА_7 , та які про його намір вчинити крадіжку нічого не знали, перебуваючи на території Оконського лісництва, викрав вже зрізану деревину, яку помістив у вантажне відділення автомобіля. У вчиненому щиро розкаявся, ствердив, що на досудовому розслідуванні визнавав вину та активно сприяв розкриттю проступку, надав суду квитанцію, яка підтверджує відшкодування матеріальних збитків потерпілому та просив звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 45 КК України, подавши відповідне письмове клопотання.
Факт активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення на досудовому розслідуванні підтвердив допитаний в судовому засіданні в якості свідка дізнавач старший ДОП СП ВП №1 (сел. Маневичі) Камінь Каширського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_8 .
Захисник підтримав клопотання обвинуваченого та просив задовольнити, звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 45 КК України.
Прокурор не заперечувала щодо задоволення клопотання.
Представник потерпілого ОСОБА_4 також не заперечувала щодо звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого на підставі ст. 45 КК України, зазначила, що ДП «Маневицьке ЛГ» на даний час претензій до ОСОБА_5 не має, оскільки збитки відшкодовані повністю.
Заслухавши думку учасників судового процесу, кожного зокрема, суд приходить висновку, що клопотання підставне та підлягає до задоволення, а обвинувачений - звільненню від кримінальної відповідності у зв`язку з дійовим каяттям.
Відповідно до вимог ст. 45 КК України особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона після вчинення кримінального правопорушення щиро покаялася, активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення і повністю відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.
Звільнення від кримінальної відповідальності це врегульована кримінальним і кримінально процесуальним законодавством відмова держави в особі компетентних органів від засудження особи, яка вчинила злочин, від застосування до неї кримінально правових засобів примусового характеру.
При вирішенні клопотання обвинуваченого суд враховує позицію, викладену в абзаці 5 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», відповідно до якого при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені Кримінальним кодексом. Тільки після цього можна постановити (ухвалити) у визначеному КПК порядку відповідне судове рішення.

Законодавець передбачив низку умов для звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям. Застосування цього виду звільнення можливе якщо особа вчинила кримінальний проступок чи необережний нетяжкий злочин вперше, крім корупційного кримінального правопорушення. Дійове каяття повинно полягати у щирому розкаянні особи у вчиненому кримінальному правопорушенні, активному сприянні нею у розкритті цього кримінального правопорушення та повному відшкодуванні завданих збитків або усуненні заподіяної шкоди.

Обвинувачений ОСОБА_5 раніше не судимий, по місцю проживання та роботи характеризується позитивно, повністю визнав свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.185 КК України, наслідки вчинення проступку усвідомив і щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, не оспорює і правильно розуміє зміст цих обставин, завдані збитки повністю відшкодовано, потерпілий претензій не має та щодо звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження не заперечує.
Під час розгляду даного кримінального провадження по суті обвинуваченим ОСОБА_5 було відшкодовано шкоду, завдану кримінальним проступком, що підтверджується квитанцією про оплату ним 1 134 гривень 11 копійок (а.п. 105).
Враховуючи вищенаведені обставини, суд вважає за необхідне звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 185 КК України та кримінальне провадження закрити в зв`язку з дійовим каяттям.
При ухваленні судового рішення суд також вирішує питання щодо речових доказів.
Частиною 1 ст. 98 КПК передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, які були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до положень ч. 9 ст. 100 КПК питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, наданих суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 96-1 КК спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Конвенцією, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) застосування конфіскації майна в конкретному випадку буде відповідати вимогам ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції не просто за умови, якщо така конфіскація формально ґрунтується на вимогах закону, але й за умови, що така законна конфіскація у даній конкретній ситуації не порушує «справедливу рівновагу між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав осіб».
Зокрема, порушення ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції через застосування конфіскації, яка формально ґрунтувалася на положеннях національного закону, але за обставин конкретної справи була визнана «неспівмірною», оскільки покладала на заявника «надмірний індивідуальний тягар», було встановлено у справі «Ісмайлов (Ismayilov) проти Російської Федерації». У той же час у деяких інших випадках, які згадуються у цьому ж рішенні, ЄСПЛ вважав конфіскацію такою, що не порушує ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції.

Також Верховний Суд у своїх судових рішеннях неодноразово вказував на те, що при застосуванні спеціальної конфіскації у кожному конкретному випадку необхідно не тільки послатися на наявність для цього формальних підстав, передбачених у КК, але й переконатися, що таке застосування не порушуватиме «справедливу рівновагу між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав осіб», покладаючи на особу «надмірний індивідуальний тягар».
Верховний Суд зазначав, що в цілому не виключається можливість застосування спеціальної конфіскації навіть у тих випадках, коли конфіскація майна, з огляду на його вартість, виглядає набагато суворішим заходом, ніж призначене покарання. Однак у таких випадках необхідно навести належні аргументи, які обґрунтовують, з урахуванням обставин конкретної справи, що такий захід не порушуватиме наведені вище стандарти ЄСПЛ. При цьому до уваги можуть братися: вартість майна, що підлягає конфіскації, законність чи незаконність його походження; тяжкість і характер вчиненого злочину; наявність, розмір і характер завданої шкоди або шкоди, яка потенційно могла бути завданою злочином; вид і розмір призначеного покарання, тощо.
В судовому засіданні встановлено, що власником речового доказу автомобіля марки «Opel Vivaro», д.р.н.з. НОМЕР_1 , згідно свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_2 , є обвинувачений ОСОБА_5 (а.п.59).
Разом з тим, із показань допитаної в якості свідка дружини обвинуваченого ОСОБА_9 встановлено, що з 2010 року вона із ОСОБА_5 перебувала в громадянському (з 2010 року у офіційно зареєстрованому) шлюбі, під час якого у 2015 році за кошти її матері для потреб сім`ї був придбаний автомобіль марки «Opel Vivaro». Не зважаючи на те, що вказаний транспортний засіб був зареєстрований на ОСОБА_5 , здійснювала керуванням автомобілем також і вона, оскільки мають на утриманні четверо неповнолітніх дітей і машина використовувалася в інтересах сім`ї. З приводу використання чоловіком автомобіля для вчинення крадіжки їй нічого не було відомо.
Свідок ОСОБА_7 , яка є тещею обвинуваченого, в судовому засіданні підтвердила показання ОСОБА_9 з приводу обставин придбання автомобіля «Opel Vivaro», зокрема те, що кошти на придбання вказаного транспортного засобу надала вона своїй дочці та зятю по приїзду із заробітків, але автомобіль оформили на ОСОБА_5 .
Проаналізувавши обставини справи та показання допитаних свідків, суд приходить висновку, що в даному випадку застосування спеціальної конфіскації до автомобіля марки «Opel Vivaro», д.р.н.з. НОМЕР_1 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_2 є обвинувачений ОСОБА_5 , постраждають майнові інтереси також і дружини обвинуваченого ОСОБА_9 , що порушуватиме справедливу рівновагу між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав осіб та покладатиме на особу надмірний індивідуальний тягар.
А тому долю речових доказів суд вважає доцільним вирішити наступним чином, попередньо скасувавши, відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, накладений арешт згідно ухвали слідчого судді Маневицького районного суду від 26 січня 2021 року: автомобіль марки «Opel Vivaro», д.р.н.з. НОМЕР_1 , - повернути ОСОБА_5 , 1, 603 м3 лісопродукції у вигляді 56 колод дерева породи сосна ДП «Маневицьке лісове господарство».

На підставі ст. 45 КК України, керуючись ст.ст. 284, 372, 376 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання обвинуваченого задовольнити та звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, на підставі ст. 45 КК України, у зв`язку з дійовим каяттям.
Кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000025 від 23 січня 2021 року про обвинувачення ОСОБА_5 за ч.1 ст. 185 КК України закрити.

Витрати на залучення експертів відсутні.

Арешт на майно, накладений згідно ухвали слідчого судді Маневицького районного суду від 26 січня 2021 року скасувати.
Речові докази: автомобіль марки «Opel Vivaro», д.р.н.з. НОМЕР_1 , - повернути ОСОБА_5 ; 9 колод дерева породи сосна, довжиною по 1,20 м, класу якості С, загальною кубомасою 0, 289 м3, 42 колоди дерева породи сосна, довжиною по 1,20 м, класу якості D, загальною кубомасою 1, 254 м3, 5 колод дров`яної деревини для непромислового використання, загальною кубомасою 0, 06 м3 повернути ДП «Маневицьке ЛГ».
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Маневицький районний суд Волинської області.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Маневицького районного суду ОСОБА_1