Справа №487/2463/21
Провадження №1-кс/487/2129/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2021 Слідчий суддя Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Миколаєві скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу ( з дислокацією у м.Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_4 від 19.03.2021 року про повну відмову у задоволенні клопотання,-
ВСТАНОВИВ:

15.04.2021 року, ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із скаргою, якою просив скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу ( з дислокацією у м.Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_4 від 19.03.2021року про повну відмову у задоволенні клопотання.
В обґрунтування скарги зазначив, що постановою слідчого Другого слідчого відділу ( з дислокацією у м.Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_4 від 19.03.2021 , йому було відмовлено в визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні № 0000132 у зв`язку із відсутністю в матеріалах провадження даних стосовно завдання йому будь-якої шкоди.
Таким чином, вважає, що вказана постанова підлягає скасуванню оскільки суперечить вимогам чинного законодавства та обмежує його у процесуальних правах.
Крім того, просив зобов`язати слідчого вручити йому пам`ятку про права потерпілого в порядку ст. 55 КПК України.
В судові засідання, призначені в режимі відеоконференції, Державна Установа «Одеський слідчий ізолятор», де перебуває скаржник, на зв`язок не виходить.

Приймаючи до уваги, строки розгляду скарги і те, що скарга ОСОБА_3 перебуває на розгляді в суді вже тривалий час, судове засідання було проведено у відсутності ОСОБА_3 .

До судового засідання слідчий не з`явилась, про час та місце розгляду скарги повідомлялась належним чином.
У порядку ч.3 ст.306 КПК України, скаргу було розглянуто за відсутності представника суб`єкта оскарження.
Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя, дійшов наступних висновків.
Із матеріалів скарги вбачається, що слідчим Другого слідчого відділу ( з дислокацією у м.Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_4 19.03.2021 року винесено постанову про повну відмову у задоволенні клопотання.
Згідно вказаної постанови заявнику ОСОБА_3 відмовлено у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні № 0000132, та відмовлено у проведенні слідчих дій за його обов`язковою присутністю.
Згідно п.5 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, а саме, рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.
Під час винесення постанови в частині відмови про визнання потерпілого, слідчий, виходив з того, що відповідно до ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Разом з тим, обставини, викладені у заяві ОСОБА_3 , не містять очевидних та достатніх підстав вважати, що кримінальним правопорушенням йому завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст.55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди; права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого; потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення; за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
З огляду на зазначену процесуальну норму, слідчий у випадку відмови у визнанні потерпілим, виносить вмотивовано постанову про відмову у визнанні потерпілим.
Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, відображеною у п.67 рішення від 4 квітня 2006 року у справі "Шевченко проти України" розслідування не буде ефективним доти, доки всі докази не будуть детально вивчені, а висновки не будуть обґрунтовані.
Дослідивши постанову про відмову в задоволенні клопотання від 19.03.2021 року, в частині відмови у визнанні потерпілим на предмет її обґрунтованості, слідчий суддя приходить до висновку, що окрім посилання на положення ст.55 КПК України, слідчим зроблено загальне посилання на відсутність у матеріалах провадження даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 було завдано шкоди, однак на підтвердження такого свого висновку не навів та не послався, які саме матеріали досудового розслідування дають підстави прийти до такого висновку, які слідчі дії були ним проведені та у сукупності свідчать про те, що заявнику не було завдано шкоди.
Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість вимог ОСОБА_3 щодо скасування постанови слідчого.
Разом з тим, щодо вимог скаржника стосовно зобов`язання слідчого щодо вручення йому пам`ятки про права потерпілого у кримінальному провадженні слідчий суддя виходить з наступного.
Відповідно до ч.5 ст.40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.
З огляду на викладене, питання про вручення ОСОБА_3 пам`ятки про права потерпілого з усіма наслідками такої дії у передбачений законом спосіб, вирішується слідчим, у провадженні якого знаходиться кримінальне провадження у відповідності до вимог КПК України, у той час як слідчий суддя не уповноважений зобов`язувати слідчого вчиняти такі дії.
Крім того, слідчий суддя зазначає, що постанова слідчого від 19.03.2021 року про повну відмову у задоволенні клопотання містить описку в написанні дати винесення постанови, яка підлягає виправленню.
Приймаючи до уваги вищевикладене скарга про скасування постанови слідчого від 19.03.2021 року про повну відмову у задоволенні клопотання підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 303-307, 309 КПК України

УХВАЛИВ:
Скаргу задовольнити частково.
Постанову слідчого Другого слідчого відділу ( з дислокацією у м.Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_4 від 19.03.2021 року про повну відмову у задоволенні клопотання, в частині відмови у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні № 0000132 - скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1