Ухвала
Іменем України
09 березня 2021 року
м. Київ
справа № 331/2230/19
провадження № 51-962ск21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2020 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 01 грудня 2020 року,
встановив:
Зі змісту касаційної скарги убачається, що засуджений не погоджується з вказаними судовими рішеннями та порушує питання про їх перегляд в касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог пунктів 4, 5 ч. 2 зазначеної статті.
Згідно зі ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, та вимоги особи, яка подає скаргу, до суду касаційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого

(ст. 414 КПК України).
Тому скаржник, заперечуючи законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, має конкретно вказати в чому саме полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно

до ст. 438 КПК України є підставами для скасування чи зміни судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.
Однак, всупереч вищевказаному засуджений у своїй касаційній скарзі, не погоджуючись з постановленими щодо нього судовими рішеннями в частині його засудження по епізоду вчинення кримінального правопорушення щодо

ОСОБА_5 та вважаючи їх незаконними, доводів на обґрунтування своєї позиції не наводить.
Натомість засуджений, надаючи свою оцінку доказам, заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження, що в силу

статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
При цьому засуджений, як убачається із прохальної частини касаційної скарги просить про закриття оскаржуваних рішень та провадження в частині вчинення кримінального правопорушення щодо ОСОБА_5 , що не узгоджується з положеннями ст. 436 КПК України, якою визначено повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.
Також засуджений, вказуючи на незаконність оскаржуваних судових рішень по епізоду вчинення кримінального правопорушення щодо ОСОБА_6 з підстави істотних порушень кримінального процесуального закону, убачає за можливе їх скасування та закриття кримінального провадження у вказаній частині, чим допустив суперечності.
Крім цього слід зазначити, що вимоги засудженого про скасування вироку та ухвали щодо нього та закриття кримінального провадження, а також про скасування цих же рішень і призначення нового розгляду в суді першої інстанції сформульовані без урахування положень ст. 436 КПК України.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається без руху.
Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2020 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 01 грудня 2020 року щодо нього залишити без руху і надати йому для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу йому буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3