Справа № 930/548/20
Провадження №11-кп/801/309/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 березня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
судді-доповідача: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000451 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 23.12.2020, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, працюючого директором фермерського господарства «ДАВАТАЛ», депутата Ковалівської сільської ради Немирівського району, з середньою-спеціальною освітою, раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, з встановленням іспитового строку тривалістю 2 (два) роки.
На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_6 наступні обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
На підставі п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покладено на засудженого ОСОБА_6 обов`язок, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирішено питання з процесуальними витратами, арештованим майном та речовими доказами.

За участю прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 відповідно до рішення 1-го скликання Ковалівської сільської ради Немирівського району Вінницької області від 28 грудня 2016 року являється депутатом Ковалівської сільської ради Немирівського району Вінницької області (посвідчення депутата Ковалівської сільської ради № 18 від 28.12.2016).
31 жовтня 2019 року приблизно о 9 годин 50 хвилин ОСОБА_6 керуючи технічно справним автомобілем «OPEL VIVARO», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою сполученням «Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка» біля с. Медвежа Немирівського району Вінницької області, у порушення вимог п. 2.3 (б) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 (далі ПДР України), згідно з яким «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну» та п. 2.3 (д) ПДР України, відповідно до якого «водій повинен не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху», не був уважний під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно, не реагував на її зміну, унаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху у порушення вимог п. 12.3 ПДР України, згідно з яким « у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», виявивши перешкоду у вигляді причепа «SOMMER», державний номерний знак НОМЕР_2 , автопоїзда у складі автомобіля «DAF XF380», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_9 , який здійснив аварійну зупинку та стояв частково на проїзній частині дороги із ввімкненою аварійною світловою сигналізацією, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив зіткнення керованого транспортного засобу із задньою частиною причепа «SOMMER», державний номерний знак НОМЕР_2 , автопоїзда у складі автомобіля «DAF XF380», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_9 .
В результаті зіткнення пасажир автомобіля «OPEL VIVARO», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_10 від отриманих травм загинула на місці пригоди.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 116 від 02.12.2019 року пасажир ОСОБА_10 отримала тяжкі тілесні ушкодження у вигляді сполучної травми тіла: відкритої черепно-мозкової травми: відкритого багато уламкового перелому кісток склепіння та основи черепа на всьому протязі, обширного крововиливу на під м`яку мозкову оболонку, забою головного мозку, відкритого перелому кісток лицьового черепа, закритої травми грудної клітки з закритим переломом грудини, множинні, переломи ребер справа та зліва, забою обох легень, розривом нижнього купола діафрагми, розривом серцевої сумки, розривом аорти біля основи, забою серця, крововиливами в плевральні порожнини, закритої травми живота з розривом правої долі печінки, розривом селезінки, крововиливом в черевну порожнину, забійних ран правого стегна з розривом вени та артерії, відкритого поперечного перелому правої стегнової кістки, гострої крововтрати, які стоять в причинному зв`язку зі смертю.
Відповідно до висновку експертизи технічного стану транспортного засобу № 689 від 20.11.2019 на момент експертного огляду у деталях та вузлах гальмівної системи, рульового керування автомобіля «OPEL VIVARO», державний номерний знак НОМЕР_1 , експлуатаційних несправностей, які б могли виникнути до ДТП та могли впливати на можливий некерований рух чи керованість даного автомобіля до початку розвитку події ДТП не виявлено.
Згідно із висновком авто-технічної експертизи № 823 від 16.12.2019 у дорожній ситуації, що склалася, водій автомобіля «OPEL VIVARO», державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_6 , мав технічну можливість попередити зіткнення з причепом автопоїзду шляхом термінового гальмування, з зупинкою автомобіля до місця знаходження причепу автопоїзда, тобто шляхом виконання п. 12.3 Правил дорожнього руху України.
Грубе порушення водієм ОСОБА_6 вимог пунктів 2.3 (б), 2.3 (д) та 12.3 Правил дорожнього руху України перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілої ОСОБА_10 .

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок в частині призначеного покарання, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням та іспитовим строком на 2 роки, поклавши на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.
В решті вирок залишити без змін.
Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд належно не врахував тяжкість вчиненого злочину, внаслідок якого настала смерть особи, а тому призначене покарання без позбавлення права керування транспортними засобами не буде сприяти виправленню обвинуваченого.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а вирок без змін, так як судове рішення законне та обґрунтоване, а покарання призначене з урахуванням обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з мотивів, зазначених у ній, та просить про ухвалення нового вироку і призначення суворішого покарання з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки суд не зважив на тяжкість вчиненого і наслідки від дій обвинуваченого не будуть сприяти виправленню, не застосування додаткового покарання суд мотивував відшкодуванням шкоди та врахував думку потерпілого, його посада не пов`язана з безпосереднім керуванням транспортними засобами і застосування додаткового покарання має бути з профілактичними цілями, захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_6 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора та пояснили, що суд врахував всі обставини, визнання вини, каяття, відсутність претензій від потерпілого, а керування транспортними засобами це необхідність, оскільки він обробляє сільськогосподарські угіддя без найманих працівників, також це необхідно для відвідин матері, яка хворіє, та наданні допомоги сім`ї потерпілого.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_11 надіслав заяву де просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскільки позбавлення права керування поставить сім`ю потерпілого також в скрутне становище, оскільки обвинувачений обіцяє допомагати малолітній доньці потерпілого.

Дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження у відповідності з вимогами ч. 3 ст. 404 КПК України, та перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, за встановлених і викладених у вироку обставин, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України, обґрунтований доказами, які досліджено судом у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, і докази стосовно яких судом, згідно із ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувались.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.

Що стосується призначеного судом покарання то на думку апеляційного суду доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості є обґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 : щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку, а також встановив, що обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 відсутні.

Також, аналізуючи в сукупності зібрані вищезазначені обставини, характер скоєного злочину, обставини та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, у скоєному розкаявся, сприяв розкриттю злочину, працює директором фермерського господарства «ДАВАТАЛ», позитивно характеризується за місцем роботи, має постійне місце проживання, є депутатом сільської ради, відшкодував матеріальні та моральні збитки, на обліку у психіатра та нарколога не значиться, прийшов до вірного висновку про необхідність призначення покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі та застосувати до покарання положення ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування основного покарання з випробуванням, проти чого не заперечував і прокурор.

Зважаючи на дані обставини, апеляційний суд приходить до висновку, що призначене місцевим судом покарання у виді 4 років позбавлення волі відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і не вбачає підстав для призначення більш суворого покарання у виді позбавлення волі.

Санкцією ч. 2 ст. 286 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3 років або без такого.

Разом з тим, суд першої інстанції вирішив не доцільним призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки ОСОБА_6 добровільно відшкодував потерпілому матеріальну та моральну шкоду в повному обсязі, і який просив не позбавляти його права керування транспортними засобами. Також обвинувачений працює на посаді директора фермерського господарства та постійно потребує користування автомобілем для здійснення господарської діяльності.

Не призначаючи додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом ОСОБА_6 суд першої інстанції не врахував, що згідно із ст. 50 КК України рішення суду про призначення покарання, з-поміж інших завдань, повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та
попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний
врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та
обставини справи, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Виходячи з положень ст. 65 КК України, а також роз`яснень постанови
Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Пpo практику
призначення судами кримінального покарання", суди повинні суворо
додержуватись вимог даної норми закону стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

У порушення цих вимог, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно ст. 12 КК
України відноситься до категорії тяжких та при цьому нe зважив на той факт, що основним безпосереднім об`єктом даного кримінального правопорушення є безпека руху й експлуатації автомобільного та деяких інших видів транспорту, перелік яких наведений у примітці до ст. 286 КК України, і лише його додатковим обов`язковим об`єктом виступає життя і здоров`я особи.

Внаслідок порушення обвинуваченим ОСОБА_6 вимог Правил
дорожнього руху України настали наслідки у вигляді смерті особи.

Відповідно до роз`яснень, зазначених у п. 21 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику застосування судами України
законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на
транспорті» за № 14 від 23.12.2005 встановлено, що у кожному випадку
призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК необхідно
обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового
покарання позбавлення права керувати транспортними засобами.

Однак, суд першої інстанції у порушення п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку не навів переконливі мотиви недоцільності призначення ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами та не в повній мірі врахував як особу обвинуваченого, так і обставини кримінального правопорушення, яке сталося внаслідок грубого порушення ОСОБА_6 вимог п.п. 2.3(б), 2.3(д) та 12.3. Правил дорожнього руху України у звичайній дорожній обстановці, що в кінцевому результаті спричинило загибель людини, а пом`якшуючі обставини та позитивні дані про особу обвинуваченого взяті до уваги при застосуванні ст. 75 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник посилалися в запереченнях на апеляційну скаргу прокурора щодо необхідності застосувати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на те, що обвинувачений ОСОБА_6 особисто використовує транспортні засоби для ведення сільськогосподарських робіт так як у нього немає найманих працівників, що дозволяє йому заробляти кошти і допомагати сім`ї потерпілого, а також їздити до матері, яка за віком потребує допомоги.

Проте в ході апеляційного розгляду з`ясовано, що в ході ДТП ОСОБА_6 було втрачене посвідчення водія і з жовтня 2019 він не керував автомобілем, а користувався допомогою брата у вождінні, а також по здійсненню сільськогосподарських робіт йому надавали допомогу знайомі, а тому позбавлення права керування транспортним засобом обвинуваченого ОСОБА_6 не створює перешкод для можливості залучати інших осіб до керування транспортними засобами, якщо виникне така необхідність.

Разом з тим апеляційний суд не вбачає підстав для застосування додаткового покарання на максимальний термін 3 роки, як про це просив прокурор і вважає за можливе встановити мінімальний строк, зважаючи на те, що вже фактично півтора року обвинувачений не керує транспортним засобом.

З урахуванням наведеного та те, що основне та додаткове покарання має важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів обвинуваченим, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати вирок в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, беручи до уваги особу обвинуваченого, пом`якшуючі вину ОСОБА_6 обставини та відсутність обтяжуючих обставин, призначивши обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі та визначивши додаткове покарання у межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, з застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України до основного покарання, яке буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення ОСОБА_6 нових злочинів.

На підставі викладеного та керуючись ст. 404, 407, 409, 413, 414, 418, 420 КПК України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора задовільнити частково.

Вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 23.12.2020 в частині призначення покарання ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до п. п. 1, 2, ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 протягом встановленого судом іспитового строку обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок Вінницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду на протязі 3 місяців.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4