У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«15» березня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0003470 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16 лютого 2021 року у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, раніше судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

-обвинуваченого за ч. 4 ст. 187, п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

обвинувачений ОСОБА_6 ( в режимі відеоконференції з ДУ

«Миколаївський слідчий ізолятор»)

захисник ОСОБА_5 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16 лютого 2021 року продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 до 16 квітня 2021 року.

Визначено заставу у розмірі 630 600 грн, встановлену ухвалою суду від 17.09.2020, у разі внесення якої, на підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, покладено на обвинуваченого ОСОБА_6 наступні обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою до суду;
- не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;
- повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;
- носити електронний засіб контролю;
- утриматись від спілкування з потерпілим, свідками та експертами у даному кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_5 , просить обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Захисник ОСОБА_5 вважає ухвалу незаконною, необґрунтованою, прийнятою з порушенням вимог КПК України.

Зазначив, що ОСОБА_6 перебуває під вартою без вироку суду вже 6 років та весь цей час суд наводить ті самі підстави для продовження строку тримання під вартою.

Вважає, що жодних доказів щодо наявності ризиків, передбачених КПК України, що є необхідними для застосування та продовження тримання особи під вартою, сторона обвинувачення не навела та відповідно не довела. Вказав, що суд проігнорував аргументи сторони захисту щодо відсутності зазначених ризиків з огляду на характеризуючі дані щодо особи обвинуваченого та той факт, що інший учасник інкримінованих ОСОБА_6 злочинів знаходиться на волі.

На думку апелянта, судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, дружину та дитину, за станом здоров`я не може перебувати у СІЗО. У разі застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, він має змогу працевлаштування.

Також захисник вважає, що суд першої інстанції визначив необґрунтовано великий розмір застави, оскільки, будь-які дані про отримання обвинуваченим відповідних доходів, які вказують на можливість внесення ним визначеного судом розміру застави, матеріали справи не містять.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

У провадженні Арбузинського районного суду Миколаївської області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.
У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , оскільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою закінчується, підстав для зміни запобіжного заходу немає, та наявні ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які до теперішнього часу не зменшились.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме: розбої, тобто нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаному із умисним вбивством; умисному вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, з корисливих мотивів, вчиненому на замовлення, за попередньою змовою групою осіб.

Суд першої інстанції вказав, що санкцією ч. 4 ст. 187 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна; санкцією ч. 2 ст. 115 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна у випадку, передбаченому пунктом 6 частини другої цієї статті, а отже, є доведеним ризик того, що ОСОБА_6 може ухилятися від суду, зважаючи на тяжкість покарання, що йому загрожує. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що у даному випадку, тяжкість покарання хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, у сукупності з іншими обставинами, збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Оскільки ризик впливу на свідків існує до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та їх дослідження, а свідки на даний час судом не допитані, суд першої інстанції також вважав, що цей ризик не зменшився.

Щодо ризику вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_6 не має на даний час та не мав стабільного джерела прибутку до затримання, тому він може свої матеріальні потреби намагатися задовольнити злочинним шляхом.

Крім того, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_6 є особою, що раніше вчинила тяжкий злочин, передбачений ч. 4 ст. 187 КК України, у даному кримінальному провадженні обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів з корисливих мотивів, дані обставини свідчать на підтвердження ризику, що обвинувачений може вчинити інший злочин в разі обрання йому більш м`якого запобіжного заходу.

Врахувавши, що судове провадження неможливо завершити до закінчення строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прийнявши до уваги наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, а саме: можливості переховування від суду, незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення, які на даний час є реальними та не зменшились, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора та доцільність продовження строку дії обраного обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Окрім того, суд першої інстанції врахував доводи сторони захисту щодо тривалого застосування запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_6 під вартою та вказав, що зазначене питання вже вирішувалось судом та ухвалою суду від 17.09.2020 обвинуваченому ОСОБА_6 визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в межах, визначених п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, а саме: 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 630 600 грн, оскільки внесення застави саме у такому розмірі, може гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_7 про законність та обґрунтованість ухвали суду, вивчивши надані судом матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд встановив таке.

Приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції дотримався вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, яка передбачає, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

З наданих судом першої інстанції матеріалів вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, відомості про яке 31.07.2014 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003470.

В судовому засіданні прокурором заявлене клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 . Мотивуючи клопотання, прокурор зазначив, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, санкція за один з яких передбачає покарання у виді позбавлення волі строком понад десять років або довічне позбавлення волі, був раніше судимий за вчинення злочину, поєднаного з насильством, небезпечним для життя та здоров`я, реально відбував покарання та усвідомлює його тяжкість, що може спонукати обвинуваченого покинути місце проживання та переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, експертів та вчинити інше кримінальне правопорушення. Вказані ризики до теперішнього часу не зменшилися та їм неможливо запобігти, шляхом застосування інших запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

При розгляді клопотання суд першої інстанції погодився з доводами прокурора про наявність ризиків переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення, тобто дій, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, за один з яких передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі.

З цими висновками погоджується і суд апеляційної інстанції.

При прийнятті рішення про продовження строку тримання під вартою, суд також врахував, що ОСОБА_6 є особою, що раніше вчинила тяжкий злочин, передбачений ч. 4 ст. 187 КК України, не має офіційного місця роботи та може свої матеріальні потреби задовольнити злочинним шляхом.

Наявність тих обставин, що обвинувачений має певні соціальні зв`язки та постійне місце проживання, має можливість працевлаштування, хоча і мають місце, однак, на думку апеляційного суду, зазначені обставини не зменшують ризики, що доведені під час судового розгляду та не є безумовною підставою для зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який.

З урахуванням ступеню тяжкості та способу вчинення злочинів, у яких обвинувачується ОСОБА_6 , даних про його особу, суд вважає, що більш м`які запобіжні заходи наявним ризикам запобігти не зможуть та не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Суд погоджується з рішенням суду першої інстанції про необхідність продовження у відношенні обвинуваченого ОСОБА_6 строку тримання під вартою, оскільки рішення належним чином мотивоване, клопотання прокурора розглянуто відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України.

Щодо доводів апелянта про неможливість перебування у СІЗО обвинуваченого ОСОБА_6 за станом здоров`я, від Державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор» відомостей про неможливість подальшого утримання ОСОБА_6 в даній установі не надходило. Будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_6 не може отримувати належне лікування в умовах утримання в слідчому ізоляторі, не надано.

Щодо доводів захисника про те, що ОСОБА_6 вже тривалий час утримується під вартою, то зазначене питання вже вирішувалось судом та ухвалою суду від 17.09.2020, обвинуваченому ОСОБА_6 визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в межах, визначених п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, а саме: 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 630 600 грн, який визначений і оскаржуваною ухвалою. На думку апеляційного суду, визначена судом першої інстанції застава саме у такому розмірі, може гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а визначений розмір застави, не є занадто великим, про що зазначає захисник.

За такого, відсутні підстави для скасування ухвали суду, про що просить апелянт. Тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16 лютого 2021 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 16 квітня 2021 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_8 -Губарєва