ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/4159/20 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/1055/21 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія: ст.81 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова, кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 29 жовтня 2020 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання відносно засудженого ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Фрунзенського районного суду м.Харкова від 06 грудня 2016 року ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.186, ст.75 до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки.

Вироком Апеляційного суду м. Харкова від 15 серпня 2017 року вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2016 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання скасовано, постановлено новий вирок, яким призначено ОСОБА_7 покарання за ч,2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі. Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України в редакції від 26 листопада 2015 року зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 23 листопада 2016 року по 03 грудня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Початок строку відбуття покарання ОСОБА_7 - 04 грудня 2017 року, кінець строку - 08 листопада 2021 року.
Засуджений ОСОБА_7 звернувся до районного суду з клопотання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 29 жовтня 2020 року відмовлено у задоволенні вищевказаного клопотання ОСОБА_7 ..
Обґрунтовуючи своє рішення, судом вказано, що ОСОБА_7 неодноразово судимий за вчинення тяжких кримінальних правопорушень, тричі звільнявся умовно-достроково від подальшого відбування покарання. Протягом всього часу відбування покарання характеризується посередньо, має чотири заохочення, стягнень не має.
Разом з тим, після звільнення з місць позбавлення волі, засуджений ОСОБА_7 належних висновків для себе не робив та знову вчинив кримінальне правопорушення, за що був засуджений до позбавлення волі. Зазначені факти свідчать про те, що ОСОБА_7 має стійку тенденцію на систематичне вчинення злочинів, а також про неефективність застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Не погодившись з рішенням районного суду засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалуХарківського районного суду Харківської області від 29 жовтня 2020 року, застосувати до нього положення ст. 81 КК України та звільнити умовно-достроково.
В обґрунтування своєї вимог ОСОБА_7 посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, оскільки: він заохочувався адміністрацією установи чотири рази; стягнень не має; працевлаштований; позитивно характеризується адміністрацією виправної колонії, а тому вважає, що має право на умовно-дострокове звільнення.
Крім того, в доповненні до апеляційної скарги, засуджений зазначає, що при проведенні слідчих дій він активно допомагав слідчому, пропонував потерпілому відшкодувати матеріальні збитки, однак потерпілий відмовився. Потерпілий, просив суд першої інстанції не позбавляти волі ОСОБА_7 . Наголошує на тому, що не згоден з думкою суду, що застосування до нього ст.81 КК України є передчасним.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, що заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.2ст. 81 КК України, обов`язковою складовою для прийняття судом рішення про безумовне умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного вироком суду кримінального покарання, є сумлінна поведінка та ставлення до праці засудженого, як умова доведеності виправлення останнього.
За змістом зазначеної норми сумлінну поведінку слід розуміти як комплекс зразкового дотримання режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні вказівок і розпоряджень адміністрації колонії, відсутність порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених.
Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.
Згідно п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», дані щодо сумлінної поведінки засудженого та ставлення його до праці повинні відображати процес виправлення засудженого і стосуватися всього періоду відбування ним покарання.

З огляду на викладене в оскаржуваній ухвалі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що матеріали справи засудженого, які були подані суду, не містять достатнього підтвердження, що засуджений не є суспільно-небезпечним та готовий до сприяння і дотримання встановлених у суспільстві норм та правил поведінки.
Зазначений висновок колегія суддів робить з того, що ОСОБА_7 тричі був судимий за скоєння крадіжок , відбував покарання в місцях позбавлення волі, і тричі був звільнений умовно-достроково, але належних висновків для себе не зробив на шлях виправлення не став та вчинив новий злочин проти власності.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 є суспільно небезпечною особою, яка має стійку кримінальну спрямованість на систематичне скоєння злочинів проти власності та забезпечення себе за рахунок скоєння цих злочинів.

Таким чином, висновки суду на час розгляду клопотання, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення і не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від покарання, є обґрунтованими.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягли б за собою скасування оскаржуваної ухвали, не вбачається.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 29 жовтня 2020 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання відносно засудженого ОСОБА_7 - залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді