Справа № 451/236/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2021 м.Кам`янка-Бузька

Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
законного представника ОСОБА_5
адвоката ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янка -Бузька кримінальне провадження щодо
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стоянів, Радехівського (Червоноградського) району, Львівської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, не одружений, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України,
в с т а н о в и в :
15 грудня 2019 року неповнолітній ОСОБА_4 ,спільно із ОСОБА_7 , та особою матеріали відносно якої виділено в окреме провадження перебували у кафе-барі «Експрес», на АДРЕСА_2 де розпивали спиртні напої. Близько 22.00 год. до них за стіл підсів ОСОБА_8 , з яким вони продовжували розпивати спиртні напої. Близько 00.00 год. неповнолітній ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження та неповнолітня ОСОБА_9 , яка приєдналась до них пізніше вийшли на вулицю та коли повернулись виявили відсутність ОСОБА_10 та мобільного телефону марки Huawei P9 lite, який належав ОСОБА_11 . Зрозумівши, що ОСОБА_12 може бути причети до викрадення мобільного телефону, ОСОБА_4 о 00.20 год. 16.12.2019 відшукавши ОСОБА_10 , який в цей момент перебував у вагоні №4 поїзда № 6051 сполученням Ківерці-Львів, в напрямку м. Львів, на залізничній станції Стоянів, вул. Залізнична, 1 Радехівського (Червоноградського) району Львівської області,умисно з метою заподіяння тілесних ушкоджень, кулаками рук наніс три удари по голові потерпілого ОСОБА_10 після цього поваливши потерпілого на підлогу,продовжив наносити удари кулаками рук по тілу, спричинивши два удари. Після нанесених ударів потерпілий ОСОБА_10 втратив свідомість. В подальшому ОСОБА_4 витягнув потерпілого на вулицю та поклав на пероні станції, де наніс ще один удар рукою по обличчі останнього. Після цього ОСОБА_4 , ОСОБА_7 повернулись в приміщення кафе-бару. Близько 00.40 год. ОСОБА_4 , ОСОБА_7 особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження та ОСОБА_9 вийшли з кафе бару, та троє, а саме ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження занесли у вагон поїзда. Умисними діями ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_10 заподіяно тяжке тілесне ушкодження,які небезпечні для життя в момент заподіяння,у вигляді тупої закритої черепно-мозкової травми із гострою субдуральною гематомою в скроневій -тімяній ділянці справа,внаслідок яких ІНФОРМАЦІЯ_2 настала смерть потерпілого.
Таким чином, ОСОБА_4 вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження,що спричинило смерть потерпілого,тобто кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст. 121 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.121 КК України визнав повністю та пояснив, що 15.12.2019 разом із ОСОБА_7 , ОСОБА_13 та ОСОБА_9 розпивали спиртні напої у кафе-барі «Експрес» в с.Стоянів. До них підсів невідомий йому чоловік, як пізніше він дізнався потерпілий ОСОБА_10 , який разом із ними також розпивав спиртні напої. Вони вийшли на вулицю,а коли повернулись то виявили відсутність мобільного телефону, який належав ОСОБА_11 . Він разом із ОСОБА_11 почали шукати потерпілого та знайшли у вагоні поїзда, в цей час потерпілий саме намагався сховати мобільний телефон. Він наніс потерпілому декілька ударів по голові та тілу. Від нанесених ударів потерпілий зсунувся вниз. Після цього, він наніс ще два удари по тілу потерпілого. Потерпілий в цей час нічого не говорив. Після цього він разом із хлопцями витягнули потерпілого на перон. Вони повернулись у кафе, однак знову повернулись на перон, де він разом із ОСОБА_13 занесли потерпілого назад у поїзд. Вказав, що не може пояснити своїх дій. Розкаявся у вчиненому, вказав, що не мав умислу на спричинення смерті потерпілому.
Крім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення,передбаченого ч.2 ст.121 КК України,за обставин,викладених у обвинувальному акті, винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення,передбаченого ч.2 ст.121 КК України, за викладених вище обставин, повністю підтверджується зібраними на досудовому слідстві та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, яким судом надано ретельну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення:
показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_7 про те, що 15.12.2019 він разом із ОСОБА_4 , ОСОБА_13 та ОСОБА_9 розпивали спиртні напої у кафе барі « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ,а саме він, ОСОБА_4 та ОСОБА_13 випили 0,5 літри горілки на трьох. До них також підсів незнайомий мужчина. Через деякий час вони помітили відсутність телефону ОСОБА_13 . Почали шукати потерпілого, якого знайшли у вагоні похзду. ОСОБА_4 підійшов до потерпілого почав запитувати його чи брав він телефон та наніс йому декілька ударів по голові ,почав забирати телефон та наніс удар ногою в голову. Після цього наніс ще один удар рукою по обличчі. Він ударів потерпілому не наносив. Потерпілий перебував у стані сильного сп`яніння,однак міг говорити. Після цього, ОСОБА_14 він та ОСОБА_15 занесли потерпілого у поїзд. ОСОБА_11 також наносив потерпілому удари кулаками в голову.
показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_9 про те, що 15.12.2019 вона разом із ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_13 перебували у кафе барі. Хлопці розпивали спиртні напої та виявиви відсутність мобільного телефону. ОСОБА_4 разом із ОСОБА_7 пішли шукати потерпілого,оскільки виникла підозра, що саме він викрав мобільний телефон. Через 15 хвилин повернулись та розповіли про те, що знайшли мобільний телефон та те, що ОСОБА_4 побив потерпілого.
висновком експерта № 61/2019 від 23.12.2019 згідно якого у неповнолітнього ОСОБА_4 при судово-медичному огляді було виявлено два садна на тильній поверхні правої кисті та три садна на тильній поверхні лівої кисті, яка утворилась від контаку з тупим предметом по механізму удару тертя за 2-4 доби до моменту огляду,тобто могли утворитись 16 грудня та відносять до легких тілесних ушкоджень(а.с.67 матеріалів кримінального провадження № 0000377);
протоколом проведеного слідчого експерименту в с. Стоянів від 18.12.2019 за участю свідка ОСОБА_7 та відеозаписом до нього (а.с.157-160 матеріалів кримінального провадження № 0000377);
протоколом проведеного слідчого експерименту в с. Стоянів від 18.12.2019 за участю свідка ОСОБА_9 та відеозаписом до нього (а.с.162-165 матеріалів кримінального провадження № 0000377);
протоколом проведеного слідчого експерименту в с. Стоянів від 15.01.2020 за участю свідка ОСОБА_9 та відеозаписом до нього (а.с.181-184 матеріалів кримінального провадження № 0000377);
- постановою про виділення матеріалів досудового розслідування від 31.01.2020 (а.с.228-229 матеріалів кримінального провадження № 0000377);
висновком експерта №08/20 від 21.01.2020, згідно якої смерть ОСОБА_10 настала у реанімаційному відділенні ЛШМД ІНФОРМАЦІЯ_4 о 21.30 год. Причиною смерті була тупа закрита черепно-мозкова травма із гострою субдуральною гематомою в скронево-тім`яній ділянці справа. При експертизі трупа виявлено морфологічні ознаки хронічного туберкульозного процесу в правій легені, міокардіодистрофії, гострого пієлонефриту і як ускладення ЧМТ-вогнишево гнійної бронхопневмонії з порушенням реологічних властивостей крові з розвитком лейкоцитарних стазів у внутрішніх органах. При поступленні у лікарню у потерпілого була зафіксована нейрохірургом забійна рана в лобній ділянці зліва без уточнення її властивостей. Вказане ушкодження могло утворитись безпосередньо перед поступленням на страцлікування від дії тупого предмету і відноситься до легкого тілесного ушкодження. Черепно-мозкова травма у вигляді гострої субдуральної гематоми справа із забоєм головного мозку важкого ступеня могла утворитись від дії тупого предмета і відносяться до тяжкого тілесного ушкодження,яке небезпечне для життя в момент спричинення. (а.с.209-213 матеріалів кримінального провадження № 0000377);
Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені уст.91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.
Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування уКПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.
Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.
У відповідності до ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість даної особи .
Розглядаючи кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Правова природа кваліфікації злочинів пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення та доказування у визначений кримінальним процесуальним законом спосіб двох важливих обставин: 1) факту вчинення суб`єктом злочину суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту поведінки у формі дії чи бездіяльності;2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частиниКримінального кодексу України.
Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду №2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» передбачено, що суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.
За нормативним визначенням умисне тяжке тілесне ушкодження (ст. 121 КК) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідками, а із суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (ст. 24 КК).
Кримінальна відповідальність за ч. 2 ст. 121 КК настає за умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.
Судовою практикою (постанови Верховного Суду України, ухвалені у справах № 5-8кс13, № 5-4кс15; постанови Верховного Суду, ухвалені у провадженнях № 51-6829км18, № 51-649км18, 51-2941км18) визначено, що розмежування складів злочинів, передбачених ч. 2 ст.121та ч. 1 ст.119 КК, здебільшого здійснюється за їх суб`єктивною стороною, виходячи з фактичних підстав кваліфікації конкретного суспільно небезпечного діяння, зокрема способу, знаряддя злочину, кількості, характеру і локалізації тілесних ушкоджень. Так, умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, належить до категорії складних злочинів. З об`єктивної сторони цей злочин характеризується суспільно небезпечними, протиправними діяннями та суспільно небезпечними наслідками, що настали для здоров`я потерпілого у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень, а також смерті. При цьому тяжкі тілесні ушкодження і смерть потерпілого перебувають у причинному зв`язку між собою та із вчиненим суспільно небезпечним діянням. Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується двома формами вини - умислом (прямим/непрямим) щодо суспільно небезпечного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження і необережністю (злочинною самовпевненістю чи злочинною недбалістю) щодо настання смерті потерпілого (похідні наслідки).
Обвинувачений не заперечував, що між ним та потерпілим виник конфлікт через крадіжку потерпілим мобільного телефону , під час якого він почав наносити потерпілому удари кулаком в обличчя та по тілу, вдарив близько 6-7 разів.
Ці показання ОСОБА_4 щодо механізму вчинення злочину об`єктивно узгоджуються з даними висновку судово-медичної експертизи № 08/20 від 21.01.2020, згідно якої мерть ОСОБА_10 настала у реанімаційному відділенні ЛШМД 17 січня 2020 о 21.30 год. Причиною смерті була тупа закрита черепно-мозкова травма із гострою субдуральною гематомою в скронево-тім`яній ділянці справа. При експертизі трупа виявлено морфологічні ознаки хронічного туберкульозного процесу в правій легені, міокардіодистрофії, гострого пієлонефриту і як ускладення ЧМТ-вогнишево гнійної бронхопневмонії з порушенням реологічних властивостей крові з розвитком лейкоцитарних стазів у внутрішніх органах. При поступленні у лікарню у потерпілого була зафіксована нейрохірургом забійна рана в лобній ділянці зліва без уточнення її властивостей. Вказане ушкодження могло утворитись безпосередньо перед поступленням на страцлікування від дії тупого предмету і відноситься до легкого тілесного ушкодження. Черепно-мозкова травма у вигляді гострої субдуральної гематоми справа із забоєм головного мозку важкого ступеня могла утворитись від дії тупого предмета і відносяться до тяжкого тілесного ушкодження,яке небезпечне для життя в момент спричинення.
За фактичними обставинами, встановленими в судовому засіданні дії обвинуваченого ОСОБА_4 мали активний характер, були протиправними, між цими діями і їх наслідками у вигляді заподіяння ОСОБА_10 тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого існував прямий причинний зв`язок.
Тобто наслідки сукупності протиправних умисних дій ОСОБА_4 достатньо очевидно давали підстави вважати, що заподіяння тілесних ушкоджень призводить до таких змін стану здоров`я потерпілого, які ставлять під загрозу його життя.
На переконання суду дії ОСОБА_4 з суб`єктивної сторони мають ознаки непрямого умислу, оскільки він усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій, передбачав суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажав, але свідомо припускав, що внаслідок завдання потерпілому численних ударів, в тому числі у життєво важливі органи потерпілий може отримати тяжкі тілесні ушкодження.
Незважаючи на те, чи конкретизував у своїй свідомості ОСОБА_4 ступінь тяжкості завданих ним ушкоджень, у даному випадку він має нести відповідальність за ті тілесні ушкодження, які фактично були спричинені потерпілому його діями.
Що стосується наслідку у виді смерті потерпілого, то в її настанні є необережна форма вини ОСОБА_4 , оскільки він не бажав та не допускав такого наслідку, проте міг і повинен був усвідомлювати можливість настання смерті потерпілого внаслідок своїх злочинних дій.
Оцінивши вищевказані та інші докази, у тому числі, що свідчать про спосіб вчинення злочину, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_4 мав непрямий умисел на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження потерпілому, а щодо похідного наслідку у вигляді смерті ставився з необережністю.
Зазначені обставини вказують на наявність у діях ОСОБА_4 ознак складу злочину, передбаченого ч. 2ст. 121 КК.
За таких обставин, проаналізувавши та оцінивши об`єктивно досліджені у судовому засіданні, відповідно до вимог ст.ст.85,94 КПК України, вказані вище всі докази, надані сторонами кримінального провадження, в їх сукупності, враховуючи їх логічність, послідовність та узгодженість між собою, суд повно та всебічно з`ясував та встановив під час судового розгляду обставини вчинення кримінального правопорушення та приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч.2ст.121КК України в судовому засіданні доведена повністю.
Таким чином, суд вважає доведеним:факт заподіяння потерпілому ОСОБА_10 умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, тобто вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.
Вказаний висновок судом зроблений поза розумним сумнівом, а отже, враховуючи зазначене вище, вина ОСОБА_4 повністю доведена в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях за ч.2 ст. 121 КК України. Підстав для кваліфікації вчиненого за іншими статтями Кримінального кодексусуд не вбачає.
Вказаний висновок суду узгоджується з п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кобець проти України" (заява №1637/04), у якому зазначено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (рішення у справі "Авшар проти Туреччини" п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених уст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цьогоКодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другоюстатті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цьогоКодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно дост.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.
Обтяжуючих вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення обставин, передбачених ст. 67 КК України, суд не вбачає.
Пом`якшуючими вину обвинуваченого ОСОБА_4 обставинами, передбаченоюст. 66 КК України суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину ,вчинення злочину будучи неповнолітнім.
Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, та обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 ,суд враховує характер та тяжкість вчиненого ним злочину, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних злочином наслідків-позбавлення життя людини та заподіяння потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, спосіб вчинення злочину і його мотиви, форму вини, обстановку вчинення злочину, особу обвинуваченого, суспільну небезпеку вчиненого ним злочину, обвинувачений у вчиненому розкаявся, раніше не судимий, пом`якшуючі обставини активне сприяння у розкритті злочину, щире каяття, вчинення злочину неповнолітнім, відсутність обтяжуючих обставин, позицію потерпілого, який проси
ть призначити обвинуваченому покарання на розсуд суду, і вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкції ч.2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі.
Разом із тим відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Згідно з п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 N 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
Виходячи з наведеного враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який вперше вчинив злочин будучи неповнолітнім, наявність декількох пом"якшуючих вину обставин, зокрема щирого каяття, активного спияння розкриттю злочину та вчинення злочину будучи неповнолітнім, поведінку обвинуваченого після вчиненого злочину, зокрема посткримінальна поведінка обвинуваченого є виключно позитивною, після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 щиро розкаявся, повністю визнав свою вину, а отже, готовий нести кримінальну відповідальність, суд приходить до висновку про можливість застосування до ОСОБА_4 положення ст. 69 КК України.
Процесуальні витрати відсутні.
Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.
Враховуючи, що заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді запобіжного заходу в ході судового розгляду до ОСОБА_4 не застосовувались, відсутність відповідних клопотань та поведінку останнього під час розгляду справи, підстав для обрання йому запобіжного заходу відсутні.
Питання про скасування арешту майна слід вирішити в порядку ст.174 КПК України.
Керуючись ст. 3 Конституції України, ст.ст. 100,127-129,368-371, 373-374КПК України,ст.ст.50,65КК України,п.1Постанови ПленумуВСУ «Про практику призначеннясудами кримінальногопокарання» №7від 24.10.2015,суд
у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 121 КК України й призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Речові докази: скопійовані сліди пальців та долонь трупа ОСОБА_10 , які відображено на дактилокарті та запаковано у спец пакет № 3556604 та знаходяться в матеріалах справи-знищити.
Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з дня його фактичного затримання.
Вирок може бути оскаржено сторонами до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Кам`янка -Бузький районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому,захиснику та прокурору.
Суддя ОСОБА_1