Справа № 446/1818/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2021 м.Кам`янка-Бузька

Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
представника потерпілого ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янка-Бузька кримінальне провадження щодо обвинуваченого
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м.Львів, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із середньо-спеціальною освітою, не працює, одружений, раніше судимого,зокрема 24.11.2016 Залізничним районний судом м.Львова за ч.3 ст. 190 КК України до 5 років позбавлення волі ,згідно ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробуванням та іспитовим строком на 3 роки, на підставі Ухвали апеляційного суду Львівської області від 09.02.2017 вирок стосовно ОСОБА_7 в частині засудження за ч.1 ст. 384 КК України скасовано та закрито кримінальне провадження на підставі ч.1 ст. 284 КК України, в решті вирок залишено без змін.
за ч. 2 ст. 190 КК України,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_7 , 13 лютого 2019 року у невстановлений час, представившись працівником ТзОВ «ЕКО-ТЕРРА», перебуваючи по вул.Шевченка1а в с. Товмач Камянка-Бузького району, Львівської області на території ФГ «ЛІМ», діючи з прямим умислом повторно, під час перебування на іспитовому строці, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання,з метою заволодіння чужим майном шляхом обману, з корисливих мотивів увійшов у довіру ОСОБА_5 , працюючої головним бухгалтером ФГ «ЛІМ» та під приводом купівлі відходів вторинної сировини у вигляді вживаних автомобільних шин загальною масою 5400 кг та вживаних акамуляторних батарей загальною масою 3620 кг з метою їх подальшої утилізації,заволодів такими не здійшснивши обумовленої оплати та у подальшому розпорядився на власний розсуд.
Так, ОСОБА_7 , у ході приватної розмови із приватним підприємцем ОСОБА_6 домовився про надання йому послуг з приводу перевезення вторинної сировини з території ФГ «ЛІМ» ,що знаходиться по вулиці Шашкевича,1а в с.Товмач Камянка-Бузького раойну Львівської області. Після цього транспортний засіб належний ОСОБА_6 марки «Рено» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_8 прибув на територію ФГ «ЛІМ» та водій представився представником ОСОБА_7 та повідомив, що приїхав з метою здійснення перевезення вторинної сировини від імені ОСОБА_7 в м.Тернопіль. У подальшому згаданий трансрпортний засіб на території ФГ «ЛІМ» було завантажено вживаними автомобільними шинами загальною масою 5400 кг, вартість яких становить 16200 грн. та вживаними акамуляторними батареями загальною масою 3620 кг, вартість яких становить 59114,60 грн. Після цього транспортний засіб під керуванням водія ОСОБА_8 прибув у м.Тернопіль та після зустрічі з ОСОБА_7 на території ТОВ «ІНВЕСТМЕТАЛ» було проведено вигрузку акамуляторних батарей на загальну масу 3,620 кг та після цього за вказівкою ОСОБА_7 поїхав у с. Дружба Теребовлянського районгу Тернопільської області та наступного дня 14.02.2019 було проведено вигрузку автомобільних шин загальною масою 5400 кг.Після реалізації отриманих у ФГ «ЛІМ» вторинної сировиниу вигляді вживаних автомобільних шинзагальною масою 5400кг та вживаних акамуляторних батарей загальною масою 3620 кг ОСОБА_7 обумовленої оплати не здійснив. Своїми протиправними діями ОСОБА_7 заподіяв матеріальної шкоди ФГ «ЛІМ» на загальну суму 75314,60 грн.
Крім цього по початку березня 2019 ОСОБА_7 , будучи раніше знайомим із ОСОБА_6 , діючи повторно, з прямим умислом,усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, шляхом зловживання довірою останньою,з корисливих мотивів, у телефонному режимі, домовився із ОСОБА_6 транспортні послуги щодо перевезення вантажу з ФГ «Молочні ріки»,що знаходиться у с. Пониковиця Бродівського району,Львівської області до території ТОВ «Інвестметал», що знаходиться у м. Тернопіль,по вул. Лукяновича,8. Так, ОСОБА_6 на виконання вищевказаної домовленості доручив своєму водієві ОСОБА_9 здійснити перевезення вантажу, вартість транспорних послуг становила 7500 грн. Однак, після виконання ОСОБА_6 домовленості щодо перевезення вантажу ОСОБА_7 за вказані послуги не розрахувався, спричинивши ОСОБА_6 матеріальні збитки на суму 7500 грн.
Таким чином, ОСОБА_7 вчинив шахрайство, повторно, тобто кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.190 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав частково та пояснив, що здійснював підприємницьку діяльність та домовлявся із підприємцями щодо перевезення вантажів. У нього не було наміру вчиняти шахрайські дії, він просто не встиг розрахуватись із потерпілими. Пояснив при цьому, що повністю визнає цивільний позов та має намір повністю відшкодувати шкоду. В подальшому в ході проведення судових дебатах ОСОБА_7 свою вину визнав повністю у вчиненому щиро розкаявся, просив суд його суворо не карати.
Винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України за викладених вище обставин, повністю підтверджується зібраними на досудовому слідстві та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, яким судом надано ретельну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, а саме:
Представник потерпілого ФГ «ЛІМ» ОСОБА_5 в ході розгляду справи розповіла про те, що у лютому 2019 року обвинувачений ОСОБА_7 прийшовши на територію підприємства ФГ «ЛІМ» та представився працівником підприємства на якому не працював запропонував послуги щодо купівлі відходів вторинної сировини, а саме автомобільних шин та акумуляторних батарей. Однак ОСОБА_7 забравши із підприємства автомобільні шини та акумуляторні батареї на загальну суму 75314,60 грн., кошти підприємству не повернув. Підтримала цивільний позов просила суд його задовольнити. Щодо призначеного покарання вказала про те, що ОСОБА_7 заслуговує на суворе покарання.
Потерпілий ОСОБА_6 в ході розгляду справа вказав про те, що ОСОБА_7 уклавши із ним усний договір щодо перевезення вантажу не виконав умови договору та зловживаючи його довірою не повернув йому кошти в сумі 7500 грн. Вказав про те, що ОСОБА_7 заслуговує на суворе покарання.
Вказані докази суд визнає належними, допустимими та достовірними і такими, що підтверджуються також безпосередньо дослідженими в судовому засіданні процесуальними доказами, а саме:
-заявою ОСОБА_5 , від 27.02.2019, щодо вчинення кримінального правопорушення ( а.с.2) ;
-висновком експерта №9/690 від 11.09.2019 за результатами судової товарознавчої експертизи (а.с. 74-77)
-заявою ОСОБА_6 від 25.09.2019 щодо вчинення кримінального правопорушення (а.с.83)
-довідкою від 11.09.2019 щодо вартості одного кілометра перевезення вантажу.
Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст.91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленомуст. 93 КПК України, жодних обставин, передбаченихст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.
Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.
Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.
За таких обставин, проаналізувавши та оцінивши об`єктивно досліджені у судовому засіданні, відповідно до вимог ст.ст.85,94 КПК України, вказані вище всі докази, надані сторонами кримінального провадження, в їх сукупності, враховуючи їх логічність, послідовність та узгодженість між собою, суд повно та всебічно з`ясував та встановив під час судового розгляду обставини вчинення кримінального правопорушення та прийшов до висновку, що обвинуваченим ОСОБА_7 вчинено шахрайство, повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.190 КК України.
При прийнятті рішення суд враховує, що вироком Залізничного районного суду м. Львова від 24.11.2016 ОСОБА_7 засуджено за ч.3 ст. 190, ч.1 ст. 384 із застосуванням ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, у відповідності до ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від призначеного покарання із встановленням іспитового строку на строк 3 роки. Крім цього, на підставі Ухвали апеляційного суду Львівської області від 09.02.2017 вирок стосовно ОСОБА_10 в частині засудження за ч.1 ст. 384 КК України скасовано та закрито кримінальне провадження на підставі ч.1 ст. 284 КК України, в решті вирок залишено без змін.
18.03.2020 цивільним позивачем ОСОБА_5 подано цивільний позов, в якому вона просить стягнути з ОСОБА_7 , суму матеріального збитку ФГ «ЛІМ», яка становить 75314 грн. 60 коп. В обґрунтування позову покликається на те, що ОСОБА_7 в результаті шахрайських дій завдав ФГ «ЛІМ» матеріальної шкоди на суму 75314,60, на яку і пред`явлено позов.
В судовому засіданні представник ФГ «ЛІМ» ОСОБА_5 позовні вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просить суд задоволити позов у повному обсязі.
Цивільний відповідач ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечив щодо задоволення позовних вимог.
В судовому засіданні прокурор просить суд позов ФГ «ЛІМ» задоволити.
Суд, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи в частині цивільного позову, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, приходить до висновку, що позов цивільного позивача у кримінальному провадженні підлягає до задоволення, з наступних підстав.
Згідно з положеннями ч.2ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Статтею 128 КПК Українипередбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов, зокрема до обвинуваченого за шкоду, завдану його діяннями. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до положень ч.1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до частин першої-третьоїстатті 1166 ЦК Українимайнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Суд вважає, що дослідженими в судовому засіданні доказами винуватості обвинуваченого встановлено протиправну поведінку ОСОБА_7 , який на момент вчинення кримінального правопорушення перебував у договірних відносинах з ФГ «ЛІМ», що стверджується матеріалами кримінального провадження; встановлено наявність шкоди у розмірі 75314 грн. 60 коп. та причиновий зв`язок між діями обвинуваченого та наслідками, що настали, який підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, в тому числі і висновком експертизи.
За результатами розгляду кримінального провадження, суд прийшов до висновку, що вина обвинуваченого доведена, його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 190 КК України, оскільки в судовому засіданні доведено факт вчинення ОСОБА_7 шахрайства, повторно.
Аналіз норм ЦК України щодо відшкодування шкоди з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51гс14.
Разом з тим, потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.
Задовольняючи позовні вимоги, суд враховує наведені правила норм матеріального права, дослідивши зібрані у справі докази та надавши їм оцінку, та вважає, що в судовому засіданні не встановлено відсутності вини у діях ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 190 КК України.
У зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку, що цивільний позов ФГ «ЛІМ» до ОСОБА_7 про відшкодування збитків завданих злочином слід задоволити та стягнути з ОСОБА_7 на користь Фермерського господарства «ЛІМ»» матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок вчинення кримінального правопорушення в розмірі 75314 грн. 60 коп.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
В той же час згідно зіст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Обтяжуючих вину обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення обставин, передбачених ст. 67 КК України, суд не вбачає.
Пом`якшуючою вину обвинуваченого ОСОБА_7 обставиною, в силу ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.
Дотримуючись принципівзаконності,справедливості,обґрунтованості таіндивідуалізації покарання,та обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 ,суд враховує характер татяжкість вчиненого ним злочину, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних злочином наслідків, спосіб вчинення злочину і його мотиви, форму вини, обстановку вчинення злочину,особу обвинуваченого,обвинувачений у вчиненому розкаявся, раніше судимий і вважає за необхідне призначити йому покарання за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавленя волі.
Враховуючи те, що ОСОБА_7 вчинив нове кримінальне правопорушення до повного відбуття покарання, призначеного вироком Залізничного районного суду м. Львова від 24.11.2016 у виді 5 років позбавлення волі згідно ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 3 роки, тому покарання йому потрібно призначити із застосуванням ч.1 ст. 71 КК України.
Саме таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.
Запобіжний захід до обвинуваченого на час постановлення вироку не застосовано.
Відповідно до ч. 2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Таким чином, з ОСОБА_7 слід стягнути на користь держави 942 грн 06 коп за проведення експертного дослідження.
Речові докази відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.368,370,374 КПК України, суд,-
у х в а л и в :
ОСОБА_7 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 190 КК України, й призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднати невідбуте покарання призначене вироком Залізничного районного суду м. Львова від 24.11.2016 року та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.
Строк відбування покарання рахувати з часу звернення вироку до виконання.
Стягнути з засудженого ОСОБА_7 942,06 грн. (девятсот сорок дві гривні шість копійок витрат за проведення експертного дослідження.
Цивільний позов Фермерського господарства «ЛІМ» до ОСОБА_7 про відшкодування збитків, завданих злочином задоволити повністю.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь Фермерського господарства «ЛІМ» матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок вчинення кримінального правопорушення в розмірі 75314 /сімдесят п`ять тисяч триста чотирнадцять/ грн. 60 коп.
Вирок може бути оскаржено сторонами до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Камянка-Бузький районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Головуючий суддя ОСОБА_1