КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України ОСОБА_6 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 13 липня 2021 року,
В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13 липня 2021 року задоволено клопотання прокурора та обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишено без змін та продовжено до 10 вересня 2021 року включно.
У задоволенні клопотань захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну обвинуваченим запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_6 та постановити нову ухвалу, якою обрати більш м`який запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.
Вимоги апеляційної скарги захисник обґрунтовує тим, що у підготовче засідання до суду з поважної причини не з`явився захисник обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти проведення підготовчого засідання за відсутності захисника, останній також заперечував проти розгляду клопотання про продовження стосовно нього запобіжного заходу, але, незважаючи на цю обставину, суд розглянув усне клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Також захисник вказує на те, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 у виді тримання під вартою під час судового засідання є необґрунтованим, жоден із вказаних прокурором ризиків ніякими доказами не підтверджені, на що місцевий суд не звернув увагу. Окремо захисник звертає увагу на те, що затримання ОСОБА_6 відбулось з грубим порушенням кримінального процесуального закону, що у місцевого суду відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_6 буде ухилятися від суду чи впливати на свідків, адже три свідки - це працівники поліції. Окрім того, захисник зазначає, що ОСОБА_6 позитивно характеризується, має нагороди за службу в армії, учасник АТО.
З посиланням на практику Європейського суду з прав людини, захисник вказала на те, що при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, а це також стосується і клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою під час судового розгляду. На думку апелянта, підозра щодо ОСОБА_6 є необґрунтованою, не підтверджується наявними у справі доказами, які є неналежними та недопустимими
Крім того, апелянт зазначає, що при розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 суд обмежився тільки ознайомленням з обвинувальним актом та реєстром матеріалів досудового розслідування, а в оскаржуваній ухвалі послався на те, що обраний відносно обвинувачених запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке їм інкримінується, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.
На переконання захисника, суд дійшов необґрунтованого висновку, що відсутні підстави для зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 на інший більш м`який запобіжний захід у зв`язку з тим, що ОСОБА_6 зможе здійснювати тиск на свідків, переховуватися від суду, іншим чином впливати на хід судового слідства, однак, такі висновки суду першої інстанції жодними доказами не підтверджені, а лише ґрунтуються на домислах суду.
Акцентує увагу захисник й на тому, що суд не взяв до уваги той факт, що ОСОБА_6 позитивно характеризується, служив в армії, є учасником бойових дій ( учасник АТО ), нагороджений відзнакою Президента та грамотами командування, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. Перед затриманням ОСОБА_6 вранці повинен був по місцю роботи принести свій ідентифікаційний код для офіційного працевлаштування, де проходив випробовування, і, саме незаконне затримання перешкодило ОСОБА_6 офіційно працевлаштуватися після місячної праці на випробувальному терміні, має постійне місце проживання, безпосередньо перед службою в армії офіційно працював, а тому вважає, що місцевий суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про зміну ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Іншими учасниками судового провадження ухвала суду не оскаржується.

Захисником, обвинуваченим, прокурором клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін не подавалось, а тому колегія суддів, повідомивши сторони про день та час розгляду апеляційної скарги, вважає можливим відповідно до положень ст. 422-1 КПК України проведення апеляційного розгляду за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги та долучені до апеляційної скарги документи, колегія суддів доходить такого висновку.

Як встановлено з наявних матеріалів, у тому числі долучених до апеляційної скарги, у провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0004616 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_6 - кожного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13 липня 2021 року задоволено клопотання прокурора та обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовжено до 10 вересня 2021 року включно. У задоволенні клопотань захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну обвинуваченим запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовлено.
Як зазначено в оскаржуваній ухвалі, прокурор заявив клопотання, яким просив подовжити обвинуваченим існуючу міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки останні вчинили тяжкий злочин, продовжують існувати передбачені законом ризики, зокрема, можливість ухилитися від суду, впливати на потерпілого та свідків, вчиняти нові злочини. Інші більш м`які запобіжні заходи, на думку прокурора, не забезпечать належну поведінку обвинувачених, враховуючи наведене вище та не зможуть належним чином запобігти наведеним ризикам.

Представник потерпілого підтримав думку прокурора.
Захисник ОСОБА_5 просила змінити ОСОБА_6 існуючу міру запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання, а захисник ОСОБА_8 просив змінити ОСОБА_7 існуючу міру запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.
Обвинуваченими підтримана позиція захисників.
За результатами розгляду клопотань суд, врахувавши, зокрема, тяжкість покарання, вік та стан здоров`я кожного обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, тяжкість пред`явленого ОСОБА_7 та ОСОБА_6 обвинувачення, те, що ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, дійшов висновку, що обраний відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке їм інкримінується, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто, визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.
Обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених, зможе запобігти встановленим ризикам не встановлено та сторонами не доведено.
Розглядаючи можливість альтернативного запобіжного заходу, місцевий суд, з урахуванням вищенаведених ознак, дійшов висновку, що вони не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.
З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що підстави для зміни запобіжного заходу ОСОБА_7 та ОСОБА_6 відсутні, оскільки існують ризики, що обвинувачені, не перебуваючи під вартою, матимуть можливість чинити тиск на потерпілого та свідків, переховуватися від суду, іншим чином впливати на хід судового слідства, а тому з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 .Оа тому у задоволенні клопотання захисту необхідно відмовити, а клопотання прокурора задовольнити та обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 продовжити існуючу міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком до 60 діб.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, з огляду на таке.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке обрання можливе та виправдане.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Частинами 1, 2 ст. 177 КПК України визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті, зокрема, буде переховуватись від суду та незаконно впливати на потерпілих і свідків.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.

Відповідно до наявних матеріалів питання продовження запобіжного заходу у виді тримання обвинувачених під вартою вирішено на стадії судового розгляду, а, відтак, на даній стадії суд першої інстанції позбавлений можливості робити будь-який висновок щодо обґрунтованості підозри, оскільки з моменту находження обвинувального акта до суду змінюється процесуальний статус підозрюваної особи на обвинуваченого ( ч.1, ч. 2 ст. 42 КПК України), і вказаній особі висувається обвинувачення відповідно до обвинувального акта (ч. 1 ст. 337 КПК України).
Обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом першої інстанції на стадії судового розгляду шляхом дослідження доказів, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення, яким за результатами судового розгляду суд, ухвалюючи остаточне рішення у кримінальному провадженні, надає оцінку, як кожному окремо, так і в сукупності, в нарадчій кімнаті.
З огляду на викладене, суд першої інстанції на даній стадії судового розгляду позбавлений можливості робити висновок щодо обґрунтованості підозри або висунутого обвинувачення шляхом надання оцінки доказам у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа могла вчинити правопорушення, у вчиненні якого вона обвинувачується.
За таких обставин доводи апеляційної скарги захисника щодо необґрунтованості підозри та відсутності будь-яких доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, є безпідставними.

За встановлених обставин суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вказав про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави суду вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти цим ризикам, і з таким висновком погоджується й колегія суддів.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як:.. до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Зі змісту наявних матеріалів встановлено, що ОСОБА_6 раніше не судимий, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, санкція якого передбачає покарання лише у виді позбавлення волі на строк від 4 до шести років позбавлення волі.

Окрім того, з оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції при розгляді клопотань прокурора та захисника врахував, що ОСОБА_6 висунуто обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків.

На переконання колегії суддів, з огляду на встановлені обставини, суд першої інстанції, не вирішуючи наперед питання щодо доведеності чи недоведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, перевіривши наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, дійшов обґрунтованого висновку про існування на даній стадії судового розгляду кримінального провадження ризиків, що ОСОБА_6 , не перебуваючи під вартою, матиме можливість чинити тиск на потерпілого та свідків, переховуватися від суду, іншим чином впливати на хід судового слідства, і що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним ризикам, а, відтак, і на наявність підстав для продовження обвинуваченому строку тримання під вартою.

Всупереч доводам апеляційної скарги захисника, судом першої інстанції належним чином обґрунтовано рішення про неможливість зміни обвинуваченому запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з триманням під вартою.
Окремо колегія суддів звертає увагу на те, що п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України передбачено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування. Зі змісту обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для здоров`я, а отже, підстави для застосування запобіжного заходу у виді застави колегія суддів не вбачає.
Також на даному етапі судового розгляду, з огляду на наведені обставини, колегією суддів не встановлено підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 інших запобіжних заходів, не пов`язаних з тримання під вартою.

Посилання сторони захисту на те, що обвинувачений характеризується позитивно, служив в армії, є учасником АТО не спростовують наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та не можуть бути самостійною підставою для застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконне затримання обвинуваченого, то вони є необґрунтованими, оскільки на даній стадії апеляційного розгляду апеляційним судом здійснюється лише перевірка ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

За наявності встановлених ризиків, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі, враховуючи стадію судового розгляду, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, оскільки відсутні підставі вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, так як, перебуваючи на волі, обвинувачений може ухилитися від суду, впливати на потерпілого та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а, відтак, підстави для її скасування відсутні, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 13 липня 2021 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________________ __________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2