Постанова
іменем України
1 квітня 2021 року
м. Київ
справа № 642/5974/18
провадження № 51-3676км20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника (у режимі відеоконференції) ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 6 лютого 2019 року й ухвалу Харківського апеляційного суду від 28 травня 2020 року щодо ОСОБА_7 та касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, на ухвалу Харківського апеляційного суду від 28 травня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000208, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 , такого, що не має судимостей,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК.
Зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і встановлені ними обставини
За вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 6 лютого 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за ч. 2 ст. 307 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна.
Вирішено питання стосовно судових витрат і долі речових доказів.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 14 вересня 2018 року близько 19 години, попередньо домовившись через мережу Інтернет з невстановленою особою про придбання особливо небезпечного наркотичного засобу канабіс та психотропної речовини метамфетамін з метою їх подальшого збуту, поблизу будинку АДРЕСА_2 забрав пакунок із особливо небезпечним наркотичним засобом канабіс та незаконно перевіз його до себе додому за адресою: АДРЕСА_1 , де незаконно зберігав з метою подальшого збуту.
15 вересня 2018 року впродовж доби ОСОБА_7 , діючи умисно та переслідуючи мету особистого збагачення за рахунок злочинної діяльності, на громадському транспорті із місця свого проживання незаконно перевіз і розклав в різних місцях м. Харкова 25 полімерних згортків із особливо небезпечним наркотичним засобом канабіс, а саме:
- біля будинку № 67 на вул. Федорівська було вилучено 1 полімерний пакунок з речовиною рослинного походження, яка, згідно з висновком судової експертизи, містить у своєму складі канабіс масою в перерахунку на суху речовину 0,9317 г;
- біля будинку № 48 на вул. Федорівська було вилучено 1 полімерний пакунок з речовиною рослинного походження, яка, згідно з висновком судової експертизи, містить у своєму складі канабіс масою в перерахунку на суху речовину 0,7646 г;
- біля будинку № 21 на пров. Черновський було вилучено 1 полімерний пакунок з речовиною рослинного походження, яка, згідно з висновком судової експертизи, містить у своєму складі канабіс масою в перерахунку на суху речовину 0,9246 г;
- біля будинку № 2-Б на просп. Любові Малої в різних місцях було вилучено 2 полімерних пакунки з речовиною рослинного походження, яка, згідно з висновком судової експертизи, містить у своєму складі канабіс масою в перерахунку на суху речовину 0,8968 г і 0,8477 г відповідно;
- біля будинку № 3 на вул. В`ячеслава Чорновола в різних місцях було вилучено 7 полімерних пакунків з речовиною рослинного походження, яка, згідно з висновком судової експертизи, містить у своєму складі канабіс масою в перерахунку на суху речовину 0,9224 г, 1,1243 г, 0,9237 г, 0,8809 г, 0,9057 г, 0,8979 г, 0,9396 г;
- біля будинку № 10 на пров. Річний в різних місцях було вилучено 3 полімерний пакунки з речовиною рослинного походження, яка, згідно з висновком судової експертизи, містить у своєму складі канабіс масою в перерахунку на суху речовину 0,9014 г, 0,85546 г, 0,8879 г відповідно;
- біля будинку № 8 на пров. Річний було вилучено 1 полімерний пакунок із речовиною рослинного походження, яка, згідно з висновком судової експертизи, містить у своєму складі канабіс масою в перерахунку на суху речовину 0,8878 г;
- біля будинку № 88 на вул. Івана Камишева було вилучено 1 полімерний пакунок із речовиною рослинного походження, яка, згідно з висновком судової експертизи, містить у своєму складі канабіс масою в перерахунку на суху речовину 0,9590 г;
- біля будинку № 94 на вул. Івана Камишева було вилучено 1 полімерний пакунок з речовиною рослинного походження, яка, згідно з висновком судової експертизи, містить у своєму складі канабіс масою в перерахунку на суху речовину 0,8655 г;
- біля будинку № 1-Б на пров. Кольський було вилучено 1 полімерний пакунок із речовиною рослинного походження, яка, згідно з висновком судової експертизи, містить у своєму складі канабіс масою в перерахунку на суху речовину 0,8717 г;
- біля будинку № 4-Б на пров. Кольському в різних місцях було вилучено 2 полімерних пакунка з речовиною рослинного походження, яка, згідно з висновком судової експертизи, містить у своєму складі канабіс масою в перерахунку на суху речовину 0,9253 г і 0,9120 г відповідно;
- біля будинку № 47 на вул. Істомінська в різних місцях було вилучено 4 полімерних пакунки з речовиною рослинного походження, яка, згідно з висновком судової експертизи, містить у своєму складі канабіс масою в перерахунку на суху речовину 0,9934 г, 0,9096 г, 0,9349 г, 0,8998 г відповідно.
Надалі 17 вересня 2018 року близько 10 години ОСОБА_7 , знаходячись за місцем проживання, поклав до свого рюкзака 6 полімерних пакетів із особливо небезпечним наркотичним засобом канабіс і 1 полімерний пакет із психотропною речовиною метамфетамін, та, продовжуючи здійснення злочинної діяльності, діючи повторно, на громадському транспорті доїхав до Південного вокзалу в м. Харкові, де близько 12:40 у вестибюлі станції Харківського метрополітену «Південний вокзал» за адресою: м. Харків, майдан Привокзальний, 2-М, був зупинений працівником поліції з метою проведення превентивних заходів по виявленню осіб, які мають при собі зброю, вибухові пристрої, наркотичні засоби чи психотропні речовини, і на вимогу останнього повідомив про наявність у своєму рюкзаку вищевказаних 6 полімерних пакетів з особливо небезпечним наркотичним засобом канабіс і 1 полімерного пакета з психотропною речовиною метамфетамін, які він перевозить з метою збуту. Після чого до кімнати поліції була викликана слідчо-оперативна група, якій ОСОБА_7 на пропозицію слідчого добровільно надав 6 полімерних пакетів з речовиною рослинного походження, яка являє собою особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, маса якого в перерахунку на суху речовину становить 0,9010 г, 1,0185 г, 0,9004 г, 0,3870 г, 0,8657 г, 0,7474 г, та 1 полімерний пакет з порошкоподібною речовиною, яка являє собою психотропну речовину метамфетамін, маса якого становить 0,1293 г, для огляду.
Харківський апеляційний суд ухвалою від 28 травня 2020 року частково задовольнив апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , змінив вищевказаний вирок місцевого суду, виключивши з його мотивувальної частини вказівку на повторність (як на кваліфікуючу ознаку складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК) та рішення суду про застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна. У решті вирок місцевого суду залишено без змін.
Вимоги касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у цьому суді. Вказує на те, що апеляційний суд, змінюючи вирок місцевого суду в частині виключення з нього рішення про застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді конфіскації майна, залишив без уваги встановлений місцевим судом корисливий мотив вчиненого ОСОБА_7 злочину, безпідставно відкинув докази вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК, з корисливих спонукань, чим порушив загальний принцип призначення покарання, а саме вимоги ст. 65 КК.
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду скасувати і закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК. Вказує про безпідставність висновків місцевого суду щодо необхідності кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 307 КК з огляду на відсутність у матеріалах кримінального провадження доказів збуту наркотичних засобів і психотропних речовин та кваліфікуючої ознаки «повторність», яка і утворила в діяннях обвинуваченого склад злочину, передбачений ч. 2 ст. 307 КК, що, на думку захисника, було підставою для закриття кримінального провадження.
Зазначає про те, що вона під час судових дебатів вказала на недопустимість усіх доказів, які, на переконання сторони захисту, були зібрані не процесуальною особою. Так, захисник зазначила, що постанова про призначення групи прокурорів від 17 вересня 2018 року у кримінальному провадженні № 0000208 за ч. 1 ст. 309 КК, що наявна в матеріалах справи та досліджувалась у судовому засіданні місцевого суду 29 січня 2018 року, а також постанова про призначення групи прокурорів від 22 жовтня 2018 року у кримінальному провадженні № 0000230 за ч. 2 ст. 307 КК, яка не була долучена прокурором і не досліджувалася місцевим судом, на момент відкриття матеріалів кримінального провадження стороні захисту в порядку ст. 290 КПК не були підписані уповноваженою на те особою першим заступником керівника Харківської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_8 . Місцевий суд усупереч вимогам ч. 5 ст.364 КПК не відновив судове слідство для з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження та перевірки їх доказами.
Вказує на те, що апеляційний суд, задовольняючи частково апеляційну скаргу обвинуваченого, хоча і виключив з мотивувальної частини вироку місцевого суду вказівку на таку кваліфікуючу ознаку складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК, як «повторність», однак безпідставно погодився з висновками місцевого суду про кваліфікацію дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 307 КК. Також апеляційний суд не перевірив викладених в апеляційній скарзі доводів про допущені судом першої інстанції істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та не навів в ухвалі переконливих підстав для прийняття такого рішення, не надав вичерпних відповідей на доводи щодо недопустимості доказів, через що рішення цього суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК.
У запереченнях на касаційну скаргу прокурора захисник вважає її необґрунтованою, а ухвалу апеляційного суду в частині виключення з вироку місцевого суду рішення про застосування до ОСОБА_7 додаткового покарання у виді конфіскації майна обґрунтованою та вмотивованою.
Позиції учасників судового провадження
Захисник підтримала подану касаційну скаргу, просила її задовольнити та заперечувала проти задоволення касаційної скарги прокурора.
Прокурор підтримала касаційну скаргу сторони обвинувачення і заперечувала проти задоволення касаційної скарги сторони захисту.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. Він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Положеннями ст. 370 КПК визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Вказаних вимог закону місцевий та апеляційний суди не дотрималися.
Згідно з ст. 412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 364 КПК передбачено, що учасники судового провадження мають право в судових дебатах посилатися лише на ті докази, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо під час судових дебатів виникне потреба подати нові докази, суд відновлює з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами, після закінчення якого знову відкриває судові дебати з приводу додатково досліджених обставин.
Так, у ході дослідження журналу та прослуховування звукозапису судового засідання від 29 січня 2019 року було встановлено, що місцевий суд у цьому засіданні завершив дослідження письмових доказів, які були надані стороною обвинувачення, та поставив на обговорення учасників судового засідання питання про можливість переходу до стадії судових дебатів. Присутній у цьому судовому засіданні прокурор заявила клопотання про відкладення судового засідання на іншу дату для необхідності підготовки сторони обвинувачення до судових дебатів.
У наступному судовому засіданні місцевого суду 5 лютого 2019 року захисник долучила письмові пояснення з фотокопіями постанови про створення групи слідчих у кримінальному провадженні за № 0000208 від 17 вересня 2018 року, яка не була підписана уповноваженою на те особою начальником СВ ВП в метрополітені ГУ НП в Харківській області ОСОБА_9 , а також копії постанов про призначення групи прокурорів від 17 вересня 2018 року та 22 жовтня 2018 року, які на момент відкриття матеріалів кримінального провадження стороні захисту в порядку ст. 290 КПК не були підписані уповноваженою на те особою першим заступником керівника Харківської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_8 , і з цих підстав просила визнати усі зібрані під час досудового розслідування докази недопустимими та закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК, оскільки вказані докази зібрані не процесуальною особою.
Однак місцевий суд усупереч вимог ч. 5 ст. 364 КПК не відновив з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами з приводу доводів сторони захисту щодо недопустимості доказів, перейшов до судових дебатів, закінчивши які, надав обвинуваченому останнє слово і вийшов до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
При цьому місцевий суд у вироку без належної перевірки зазначених стороною захисту обставин вказав, що доводи захисника щодо недопустимості доказів з наведених підстав спростовуються наданими у судовому засіданні прокурором належним чином оформленими постановами про створені групи слідчих та прокурорів від 17 вересня 2018 року, а також витягом з ЄРДР, де вказані слідчі, які проводили досудове розслідування та процесуальні керівники.
З таким висновком місцевого суду Верховний Суд не погоджується, вважає його передчасним і належним чином неумотивованим.
Так, відповідно до ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Застосування належної процедури «fair procedure» (у європейській системі), «dut procyes» (в американській системі) є одним із складових елементів принципу верховенства права, передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 37 КПК прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів. Прокурор здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні з його початку і до завершення.
У випадку здійснення прокурором, який не визначений керівником органу прокуратури як такий, що здійснюватиме процесуальне керівництво у конкретному кримінальному провадженні, дій, передбачених ст. 36 КПК, то вони здійснюватимуться неналежним суб`єктом.
Системний аналіз статей 36, 37, 110 КПК свідчить про те, що рішення про призначення (визначення) прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, та у разі необхідності групи прокурорів, які здійснюватимуть такі повноваження, обов`язково повинно прийматися у формі постанови, яка має міститись у матеріалах досудового розслідування для підтвердження факту наявності повноважень, і така постанова має відповідати передбаченим КПК вимогам до процесуального рішення у формі постанови. У тому числі бути підписаною службовою особою, яка її прийняла. Відсутність такої постанови або непідписання її керівником відповідного органу прокуратури обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані під наглядом і процесуальним керівництвом прокурора (прокурорів), який не мав на те законних повноважень.
Як убачається із матеріалів кримінального провадження, під час проведення досудового розслідування щодо ОСОБА_7 захисник участі не приймав.
ОСОБА_7 24 жовтня 2018 року відповідно до вимог ст. 290 КПК були відкриті та надані на ознайомлення матеріали кримінального провадження. Надалі 25 жовтня 2018 року останній у порядку ст. 293 КПК отримав копії обвинувального акта та реєстру матеріалів кримінального провадження, що підтверджується відповідною розпискою (т. 1, а.к.п. 11).
Захисник ОСОБА_6 на підставі доручення про надання безоплатної вторинної правової допомоги від 7 листопада 2018 року вступила у справу в якості захисника ОСОБА_7 вже після направлення обвинувального акта щодо останнього до місцевого суду та 8 листопада 2018 року, тобто до проведення підготовчого судового засідання, яке відбулося 3 грудня 2018 року, звернулася із заявою про ознайомлення із матеріалами кримінального провадження.
В подальшому в судовому засіданні місцевого суду від 29 січня 2019 року прокурором під час долучення письмових доказів було долучено постанову про створення групи слідчих та постанову про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні за № 0000208 від 17 вересня 2018 року, а копію постанови про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні за № 0000230 від 22 жовтня 2018 року стороною обвинувачення ані на стадії судового розгляду в місцевому суді, ані в ході апеляційного розгляду не було долучено.
А тому суду першої інстанції необхідно було з`ясувати джерело та обставини отримання захисником вказаних не підписаних фотокопій постанови про створення групи слідчих від 17 вересня 2018 року та постанов про призначення групи прокурорів від 17 вересня 2018 року і 22 жовтня 2018 року відповідно (остання взагалі відсутня в матеріалах кримінального провадження), з метою перевірки доводів сторони захисту щодо недопустимості доказів у цій справі для їх спростування чи підтвердження.
Разом з тим, місцевий суд, за наявності вищенаведених обставин, усупереч вимогам ч. 5 ст. 364 КПК не відновив судове слідство, не перевірив джерело та обставини, за яких захисник отримав непідписані фотокопії постанови про створення групи слідчих від 17 вересня 2018 року та постанов про призначення групи прокурорів від 17 вересня 2018 року і 22 жовтня 2018 року відповідно, не перевірив доводи сторони захисту про зібрання доказів неуповноваженою особою і, дослідивши лише одну надану стороною обвинувачення постанову про створення групи прокурорів від 17 вересня 2018 року та витяг з ЄРДР, який у розумінні вимог КПК не є процесуальним документом, що підтверджує повноваження прокурора, дійшов до передчасних висновків про те, що повноваження слідчих та прокурорів на досудовому розслідування у цьому кримінальному провадженні підтверджені належним чином.
Належна й ретельна оцінка зазначених фактів з урахуванням усіх деталей має принципово важливе значення для постановлення в цьому кримінальному провадженні законного, мотивованого й обґрунтованого судового рішення, яке повинно відповідати вимогам національного та міжнародного законодавства.
Наведені порушення вимог КПК, допущені місцевим судом, є істотними, вони перешкодили цьому суду ухвалити законне й обґрунтоване рішення і які, у свою чергу, позбавляють можливості колегію суддів касаційного суду зробити висновок щодо дотримання судами попередніх інстанцій норм матеріального права щодо доведеності винуватості особи.
Апеляційний суд на вказані порушення, допущені місцевим судом, уваги не звернув, і не тільки не виправив їх, але й допустив інші порушення.
Так, слушними є доводи у касаційній скарзі прокурора щодо безпідставних висновків апеляційного суду про відсутність у діях ОСОБА_7 корисливого мотиву та виключення з вироку місцевого суду рішення про застосування до нього додаткового покарання у виді конфіскації майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 59 КК конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу. При цьому корисливий мотив визначається як прагнення особи до незаконного збагачення за рахунок вчинення протиправних дій.
Місцевий суд установив у діях засудженого ознаки незаконного збуту психотропних речовин та їх аналогів і кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 307 КК.
Під незаконним збутом слід розуміти будь-які способи оплатного чи безоплатного розповсюдження наркотичних засобів або психотропних речовин серед невизначеного кола осіб (продаж, дарування, обмін, сплата боргу, позичання, за певних умов введення наркотику чи психотропної речовини його володільцем іншій особі шляхом ін`єкцій, пригощання цигарками, які містять зазначені речовини, тощо).
У судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_7 підтвердив обставини вчинення злочину, пояснив, що він вирішив зайнятися таким видом діяльності (розкладати «закладки») через скрутне матеріальне становище з метою отримання грошової винагороди, що підтвердив у своєму виступі в судових дебатах і захисник.
У даному випадку термін «реалізація» за своїм змістом є дещо вужчим, ніж термін «збут». Під реалізацією розуміється відпускання продукції і одержання оплати за неї, перетворення майна, товару або цінних паперів на гроші. Отже, реалізація може здійснюватися виключно на оплатній основі.
Крім того, про умисел на збут на оплатній основі наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів може свідчити як відповідна домовленість з особою, яка придбала ці засоби чи речовини, так й інші обставини, зокрема, великий або особливо великий їх розмір, спосіб упакування та розфасування, поведінка суб`єкта злочину, те, що особа сама наркотичні засоби або психотропні речовини не вживає, але виготовляє та зберігає їх, тощо.
Місцевим судом було правильно встановлено, що ОСОБА_7 мав на меті саме оплатне розповсюдження психотропних речовин, що не заперечував у суді засуджений. Крім того, наведене підтверджується кількістю вилучених в обвинуваченого наркотичних засобів та психотропної речовини, їх фасування, а також показанням засудженого про домовленість щодо отримання ним грошової винагороди за здійснення «закладок».
За таких обставин місцевий суд встановив у діях засудженого наявність корисливого мотиву та застосував до нього додаткове покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 307 КК, у виді конфіскації майна. Однак апеляційний суд не перевірив указаних обставин, не надав їм відповідної оцінки, що свідчить про невмотивованість цього рішення, а тому висновки апеляційного суду щодо відсутності у ОСОБА_7 корисливого мотиву від вчинення інкримінованого злочину є передчасними.
Вищенаведені обставини перешкодили судам першої та апеляційної інстанцій ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення, тому згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК рішення цих судів підлягають скасуванню, а кримінальне провадження призначенню на новий розгляд у суді першої інстанції, під час якого слід урахувати вищенаведене та висновок об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладеного у постанові від 22 лютого 2021 року (справа № 754/7061/15, провадження № 51-4584кмо18), дослідити усі обставини, на яких наголошує сторона захисту, дати на них вичерпні відповіді та ухвалити судове рішення, яке б відповідало вимогам статей 370, 374 КПК.
За таких обставин касаційні скарги прокурора та захисника підлягають частковому задоволенню.
Беручи до уваги усталену практику Європейського суду з прав людини у справі (зокрема, рішення «Едуард Шабалін проти Росії» від 16 жовтня 2014 року) про неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення та в контексті цього кримінального провадження, ураховуючи особливості касаційного розгляду, передбаченого главою 32 КПК, та обмежені можливості щодо повноцінного розгляду й вирішення цього питання в межах процедури касаційного перегляду, Верховний Суд вважає за необхідне залишити ОСОБА_7 під вартою на строк, мінімально необхідний для вирішення вказаного питання судом першої інстанції, який у будь-якому разі не може перевищувати 60 діб.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, та захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого задовольнити частково.
Вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 6 лютого 2019 року й ухвалу Харківського апеляційного суду від 28 травня 2020 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити під вартою до вирішення судом першої інстанції питання щодо обрання йому запобіжного заходу, але не більше ніж на 60 діб.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3