Справа № 309/25/20
Провадження № 1-кп/309/312/20
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2021 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючого-судді: ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хуст кримінальне провадження, що внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001194 від 22.12.2019 року відносно :

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , освіта середня, одруженого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, не працюючого, раніше не судимого, у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 129 КК України ,

За участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_3 21 грудня 2019 року біля 23 години 00 хвилин, в м. Хуст по вулиці Августина Волошина, біля магазину Універмаг, зустрів ОСОБА_6 , де між ними виникла суперечка в ході якої ОСОБА_3 наніс один удар головою в область обличчя ОСОБА_6 , після чого останній у відповідь наніс один удар рукою зажатою в кулак в область обличчя ОСОБА_3 . Після цього, на ґрунті особисто неприязних відносин до ОСОБА_6 , ОСОБА_3 пішов до власного будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_1 , звідки взяв мисливську рушницю ІЖ-МЕХ МР-21МК № НОМЕР_1 , власником якої являється згідно дозволу НОМЕР_2 виданого 11.11.2017 р., та сівши до власного автомобіля марки Mersedes Benz Sprinter, поїхав в напрямку вул. Слов`янська, де біля будинку №33 зустрів ОСОБА_6 та під час повторної сварки з останнім, умисно, тобто усвідомлюючи протиправність карність та суспільну небезпечність своїх дій, а також настання суспільно небезпечних наслідків,, дістав із салону автомобіля мисливську рушницю і почав погрожувати вбивством ОСОБА_6 , та при цьому здійснив постріл холостим патроном в напрямку потерпілого в результаті чого останній злякався за своє життя та здоров`я.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

В судовому засіданні ОСОБА_3 після роз`яснення йому обвинувачення, свою вину у пред`явленому обвинуваченні у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 129 КК України визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся. Суду ствердив , що того дня він біля магазину «Універмаг» в м. Хуст зустрів ОСОБА_6 та під час спілкування у них виникла суперечка, під час якої він вдарив ОСОБА_6 головою в обличчя, а ОСОБА_6 у відповідь наніс йому також удар рукою у обличчя. Після цього він пішов до себе додому, взяв рушницю, та на автомобілі поїхав в сторону магазину «Універмаг» . Біля будинку № 33 по вул.. Слов`янська в м. Хуст він побачив ОСОБА_6 .. Вийшовши з автомобіля він погрожуючи ОСОБА_6 рушницею здійснив один постріл холостим патроном в його сторону. Про вчинене щиро шкодує, та просить вибачення від потерпілого.

В судовому засіданні будучи допитаним, у відповідності до вимог положень ст. 352-353 КПК України , потерпілий ОСОБА_6 суду ствердив, що того дня він біля магазину «Універмаг» в м. Хуст зустрів ОСОБА_3 та між ними виникла суперечка в процесі якої ОСОБА_3 наніс йому один удар головою в його обличчя , після чого він також у відповідь наніс ОСОБА_3 один удар рукою в обличчя та розійшлися. Після цього, йдучи по вул.. Слов`янська в м. Хуст біля нього зупинився автомобіль Mersedes Benz Sprinter з якого вийшов ОСОБА_3 з рушницею та почав погрожувати йому. Він схопив рушницю за дуло та відтягнув від себе після чого пролунав вистріл.

Підсудний згідний з доказами зібраними відносно нього органами досудового слідства і вважає за недоцільне дослідження їх в судовому засіданні, так як вину у вчиненому злочині повністю визнає, зміст та значення ст. 349 КПК України йому зрозумілі.

Покази ОСОБА_3 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, суд переконавшись, що учасники процесу вірно розуміють зміст обставин провадження, відсутності сумнівів в добровільності їх позицій, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілого, дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого у відповідності до положень Кримінального Кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ст. 129 КК України, за вище встановлених обставин.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч.1 ст.129 КК України оскільки він своїм діями вчинив погрозу вбивством та у потерпілого були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Відповідно до ст.. 12 КК України злочини , який передбачений ст. 129 ч.1 КК України відноситься до нетяжких злочинів .

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання. Також суд враховує, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами , які пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину.

Обставини передбачені ст. 67 КК України, що обтяжують покарання - судом не встановлено .

Відповідно до досудової доповіді, складеної Хустським РВ філії ДУ Центр пробації в Закарпатській області від 06.03.2020 р. на підставі характеризуючих даних ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній.

Виходячи з обставин справи, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу підсудного, а саме те, що підсудний вину свою у вчиненні злочину визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, зробив переоцінку своєї поведінки, позитивно характеризується за місцем проживання, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, враховуючи думку прокурора щодо необхідної міри покарання, враховуючи досудову доповідь складену Хустським РВ філії ДУ Центр пробації в Закарпатській області, суд приходить до висновку про можливість виправлення і перевиховання підсудного без відбування покарання і звільнення його від покарання, з випробуванням , тобто застосувати до підсудного ст. 75 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Речові докази у кримінальному провадженні слід вирішити в порядку передбаченому ст 100 КПК України

Процесуальні витрати у кримінальному провадженню відсутні.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у кримінальному провадженні, обвинуваченому не обирався та , враховуючи вимоги ст.ст. 131-132, 177, 178 КПК України не убачає підстав для його визначення на цей час.

Потерпілим ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні , було заявлено до обвинуваченого ОСОБА_3 цивільний позов про відшкодування моральної шкоди

У своєму позові потерпілий ОСОБА_6 зазначає, що діями ОСОБА_3 йому були заподіяні психологічні (моральні) страждання, розмір відшкодування яких, враховуючи характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань характеру його немайнових втрат становлять 500000грн., які просить стягнути з ОСОБА_3 .

Під час судового розгляду цивільний відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди визнав частково у сумі 40000, а під час судових дебатів просив задоволити позов у розмірі 20000 грн.

У відповідності з ч. 4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Зокрема, п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31.03.95 року регламентовано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Поряд з цим, суд, враховуючи наявність моральної (немайнової) шкоди у потерпілого ОСОБА_6 яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином), та виходячи з положень ст. 128 КПК України, та норм ЦК України, визначає розмір такої шкоди для стягнення з ОСОБА_3 з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), стану здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості та вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого/цивільного відповідача ОСОБА_3 на користь потерпілого/цивільного позивача ОСОБА_6 25000 ( двадцять п`ять тисяч) гривень.

Не підлягають до задоволення вимоги ОСОБА_6 про стягнення з ОСОБА_3 витрат на правову допомогу у розмірі 7000 грн. виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.118 КПК України витрати на правову допомогу відносяться до процесуальних витрат.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно ч. 4 ст. 137 ЦПК, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19).

Відповідно до розділу 4 договору № 31/01 від 31.01.2020 р. гонорар складається із суми вартості послуг , тарифи яких узгоджені сторонами та зазначені в додатку № 1 до цього договору, однак до даного договору не долучено додатку № 1 в якому зазначені та узгоджені тарифи надання правової допомоги, а також матеріали справи не містить акту прийому передачі наданих послуг, рахунку фактури , які передбачені п.4.6. та 4.7 вказаного договору.

На переконання суду квитанція до прибутково-касового ордеру, на якій відсутня дата складання, не є належним та достатнім доказом факту понесення вказаних витрать потерпілим, їх обгрунтованості та співмірності з обставинами, що передбачені ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Аналогічні критерії застосовуються Європейським судом з прав людини при визначенні розміру справедливої компенсації потерпілій стороні на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та в позиціях Верховного Суду щодо належного підтвердження витрат сторони на правничу допомогу, що висвітлені у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 по справі №199/3939/18-ц.

Таким чином, у задоволенні позову потерпілого в частині стягнення витрат на правничу допомогу адвоката слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 128, 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 129 КК України та призначити йому покарання у вигляді одного року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку, який суд визначає в один рік , не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_3 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Відповідно до ст.. 165 КВК України іспитовий строк ОСОБА_3 обчислювати з моменту проголошення вироку, а саме 19 лютого 2021 року.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 задоволити частково .

Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 мешканця АДРЕСА_2 25000 (двадцять п`ять тисяч) гривень у відшкодування завданої моральної шкоди .

В задоволенні решти вимог відмовити.

На вирок може бути подана апеляція до Закарпатського апеляційного суду через Хустський районний суд протягом 30 діб з моменту його проголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а копія вироку обвинуваченому та прокурору підлягає врученню негайно після проголошення.

Суддя Хустського

районного суду ОСОБА_1