Ухвала

10 березня 2021 року
м. Київ
справа № 755/18092/16-к
провадження № 51-662ск21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 12 грудня 2018 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 04 грудня 2020 року,
встановив:
засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з касаційною скаргою на вищевказані судові рішення.

Ухвалою Касаційного кримінального суду від 11 лютого 2021 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 було залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам ст. 427 КПК та надано п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків.
У вищевказаному рішенні суду касаційної інстанції засудженому було зазначено про необхідність навести конкретні порушення закону, визначені ст. 438 КПК, що стали б підставою для скасування чи зміни судових рішень, обґрунтувати свої доводи та надати копії цих рішень до суду касаційної інстанції, а також викласти свої вимоги до суду касаційної інстанції з урахуванням положень ст. 436 КПК. Крім того, звернуто увагу засудженого ОСОБА_4 на те, що неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та його незгода з оцінкою доказів, наявних у матеріалах провадження не є підставою для скасування чи зміни судових рішень судом касаційної інстанції.
У межах наданого строку для усунення недоліків касаційної скарги та на виконання ухвали касаційного суду, засуджений ОСОБА_4 подав виправлену касаційну скаргу, перевіривши яку, Касаційний кримінальний суд установив, що, зазначені в ухвалі

від 11 лютого 2021 року недоліки касаційної скарги засуджений не усунув.
Зокрема, у своїй поданій касаційній скарзі засуджений так і не вказав на конкретні порушення закону, передбачені у ст. 438 КПК, що стали б підставою для скасування чи зміни судових рішень, а також своїх доводів відповідно не обґрунтував. Натомість, засуджений знову зазначає про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду, а також не погоджується з оцінкою доказів, наявних в матеріалах провадження, надаючи їм власну оцінку, що не є підставою для скасування чи зміни судових рішень судом касаційної інстанції.

Крім того, касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 повторно не містить вимог до суду касаційної інстанції, які б узгоджувались з положеннями ст. 436 КПК, що регулює повноваження суду за наслідками розгляду касаційної скарги.
Оскільки суд касаційної інстанції переглядає судові рішення згідно ст. 433 КПК у межах касаційної скарги, то відсутність у поданій скарзі правового обґрунтування заявлених вимог перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа

не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху в установлений строк.
Враховуючи викладене, та зважаючи на те, що засуджений недоліків касаційної скарги не усунув, суд приходить до висновку, що касаційну скаргу слід повернути особі, яка її подала.
Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
касаційну скаргу на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 12 грудня

2018 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 04 грудня 2020 року разом з усіма доданими до неї матеріалами повернути засудженому ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
Судді: