печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 квітня 2021 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях щодо організованої злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000265,-

ВСТАНОВИВ:

В провадження слідчого судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання сторони кримінального провадження №0000265 від 07.07.2020 року - прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях щодо організованої злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна.

В судове засіданні прокурор не з`явився, причини неявки суду не відомі, до канцелярії суду надійшла заява про розгляд провадження у його відсутність, вимоги викладені в клопотанні підтримує в повному обсязі.

Представник власника майна адвокат ОСОБА_4 до канцелярії суду подав клопотання про розгляд провадження у його відсутність, проти задоволення клопотання заперечує. На підтвердження своєї позиції надав письмові заперечення.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, заслухавши думку учасників судового розгляду, дійшов наступного висновку.

З наданих в обґрунтування клопотання матеріалів вбачається, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України розслідується кримінальне провадження № 0000265 від 07.07.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 369-2 КК України.

В рамках вказаного кримінального провадження на виконання ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17.12.2020 проведено обшук за місцем мешкання колишнього начальника ГУ Держгеокадастру в Запорізькій області ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 в ході якого було вилучено грошові кошти в сумі: 24 000 доларів СИГА, 250 Євро, 5000 гривень.

Зокрема в ході обшуку виявлено та вилучено грошові кошти в національній валюті в загальній сумі 2 244 150 грн., відповідно до протоколу обшуку від 24.12.2020.

Згідно отриманої інформації з сайту Національного агенства з питань запобігання корупції, ОСОБА_5 подав декларацію після звільнення з посади начальника ГУ Держгеокадастру в Запорізькій області, згідно якої будь-яких готівкових коштів вказано не було.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Необхідність накладення арешту на майно прокурор обґрунтовує тим, що відповідно до отриманих відомостей, що також підтверджується зібраними в ході досудового розслідуваннями доказами, указані грошові кошти можуть бути використані як докази під час подальшого досудового розслідування, оскільки зберегли відомості щодо фактів та обставин, які встановлюються.

Відповідно до ч. 1 ст. 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи.

Згідно ч. 2 ст. 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Таким чином, у відповідності до ч. З ст. 170 КПК України, є достатні підстави вважати, що речі, вилучені під час проведення обшуку у зазначеному вище приміщенні грошові кошти, можуть відповідати критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Підставою арешту майна є достатні підстави вважати, що вилучені під час зазначеного вище обшуку кошти використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінальних правопорушень та (або) зберегли на собі їх сліди, що регламентовано п. 1, п. 4. ч. 2 ст. 167 КПК України.

Метою арешту вилучених речей є забезпечення збереження речових доказів, що визначено пунктом 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Згідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2)можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Вирішуючи питання про можливість накладення арешту на вказані у клопотанні грошові кошти слідчий суддя приймає до уваги письмові заперечення адвоката ОСОБА_4 , який вказує, що вилучені кошти у сумі 24000 доларів США і 250 ЄВРО належать ОСОБА_6 , яка з 1997 року є приватним підприємцем і кошти були зароблені нею у законний спосіб. Крім того, вказує, що 16.11.2020 року за договором зберігання ОСОБА_6 передала на зберігання зазначені кошти ОСОБА_7 дружині ОСОБА_5 . Зазначене підтверджується договором зберігання та розпискою.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Нормою ст. 41 Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Враховуючи, що адвокатом ОСОБА_4 доведено факт володіння вказаними грошовими коштами третьою особою ОСОБА_6 , а прокурором у клопотанні не наведено та в судовому засіданні не надано доказів належності вказаного майна ОСОБА_5 , слідчий суддя вважає, що з метою недопущення необґрунтованого втручання держави в право власності громадян в задоволенні клопотання про накладення арешту на грошові кошти вилучені в ходу проведення обшуку 24.12.2020 року за адресою: АДРЕСА_1 необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України,-

У Х В А Л И В :
У задоволенні клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях щодо організованої злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про накладення арешту на грошові кошти в рамках кримінального провадження №0000265, які були тимчасово вилучені в ході проведення обшуку відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1