Житомирський апеляційний суд
Справа №287/279/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 року м. Житомир

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7
потерпілої: ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 31 березня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Замисловичі Олевського району Житомирської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, неодруженого, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.
На підставі ст.ст.75, 76 КК України ухвалено звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в розмірі 3758 (три тисячі сімсот п`ятдесят вісім) гривень 66 (шістдесят шість) копійок.
Речовий доказ автомобіль ВАЗ-2106, р.н.з. НОМЕР_1 , вирішено повернути власнику ОСОБА_10 ( АДРЕСА_3 ).
Згідно вироку суду, обвинувачений ОСОБА_7 09.01.2021 року близько 21 год. 30 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки ВАЗ-2106, д.р.н. НОМЕР_1 , перевозив в якості пасажирів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , рухався по кам`яному покриттю дороги по вул. Княгині Ольги в напрямку вул. Лісова с. Замисловичі Олевського району Житомирської області, неподалік будинку №1 по вул. Княгині Ольги в порушення вимог п.10.1, 12.1 ПДР України не врахував дорожні умови та дорожню обстановку, в результаті чого втратив керування автомобілем, виїхав на ліве узбіччя дороги, з`їхав у кювет та зіткнувся з деревом, в результаті чого пасажир ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, у виді закритої тупої травми тулуба з численними переломами ребер зліва, розривами селезінки та лівої нирки, які супроводжувались внутрішньочеревною кровотечею та крововтратою, від який 10.01.2021 року близько 02 години настала його смерть за місцем проживання.
Своїми необережними діями, які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ст.286 ч.2 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом, кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок суду щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України - скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

Вказує на те, що поза увагою суду залишено факт настання тяжких наслідків від дій обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема - смерть потерпілого ОСОБА_12 .

Посилається на те, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, що унеможливлює призначення покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Прокурор в судовому засіданні апеляційного суду підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Потерпіла ОСОБА_8 підтримала апеляційну скаргу прокурора, категорично наполягала на призначенні покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі без звільнення від його відбування, зазначила про виплату обвинуваченим в рахунок відшкодування витрат на похорон 5 000 грн. та про те, що він більш нічим не допомагає, хоча з його вини вона в похилому віці втратила сина.

Обвинувачений ОСОБА_7 заперечив проти апеляційної скарги прокурора, просив вирок залишити без змін, обіцяв допомагати потерпілій. Вказав, що дійсно перед керуванням автомобілем випив 100 грам горілки та після цього сів за кермо. Крім того на роз`яснення головуючого щодо права на захист, в тому числі і шляхом призначення безоплатного захисника, обвинувачений зазначив про відсутність потреби в такому захисникові та спроможність захищатися самостійно.

Заслухавши доповідь судді, доводи та пояснення учасників апеляційного розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України прокурором не оскаржується.

Разом з тим доводи прокурора про неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого є слушними.

Так відповідно до вимог ст.65 КК України суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно вказаної норми, а також роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суду слід враховувати ступінь тяжкості злочину, обставини цього злочину, його наслідки і дані про особу. Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, характер і ступінь тяжкості тощо).

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим так і іншими особами.

При цьому статтею 75 КК України передбачено, що звільнення від відбування покарання можливе лише тоді, коли суд дійде висновку, що виправлення засудженого можливе без ізоляції відбування покарання за наявності цілого комплексу обставин, що пом`якшують покарання. Суд ухвалює рішення про звільнення засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Зазначених вимог закону при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції в повній мірі не дотримався, та вирок суду в частині призначення покарання не в повній мірі відповідає положенням ст.ст.370, 374 КПК України.

Так судом встановлено та підтверджено матеріалами провадження, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких необережних злочинів, свою вину визнав повністю, сприяв у розкритті кримінального правопорушення, на спеціалізованих обліках не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, неодружений, офіційно не працевлаштований, раніше не судимий. Разом з тим, правильно встановивши зазначені обставини, судом зроблено помилковий висновок про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та застосування до нього положень ст.75 КК України, без належного врахування його особи, тяжкості та обставин вчинення кримінального правопорушення, обставини, що обтяжує покарання перебування у стані алкогольного сп`яніння, його наслідків у виді смерті людини та ставлення до покарання потерпілої.

При цьому слід зазначити, що покарання обвинуваченому судом за ч.2 ст.286 КК України призначено в межах санкцій даних норм, з урахуванням зазначених вище обставин у відповідності до положень ст.65 КК України. Разом з тим на думку колегії суддів судом до нього безпідставно було застосовано положення ст.ст.75,76 КК України та звільнено обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням, оскільки таке звільнення не буде відповідати меті застосування покарання, передбаченої ст.50 КК України та не зможе сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Так при призначенні покарання суд повинен належним чином врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його особливості, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, дані про особу винного, а також вірно застосувати інші положення Кримінального закону щодо призначення покарання. При цьому при визначенні виду та міри покарання необхідним є застосування таких заходів та мір покарання, які надають засудженому можливість повною мірою відчути та зрозуміти наслідки його кримінально карного діяння.

Як вбачається з матеріалів провадження, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, яке хоча і є по своїй суті необережним щодо наслідків, однак при цьому перебував в стані алкогольного сп`яніння. При цьому з його пояснень вбачається, що перед керуванням автомобілем він вжив 100 грам горілки та свідомо сів за кермо, чітко розуміючи протиправність такої поведінки. Крім того апеляційний суд звертає увагу на те, що дослідження крові обвинуваченого здійснювалося майже через 4 години після ДТП, тому його результати 0,3 проміле у разі проведення огляду відразу після дорожньо-транспортної пригоди могли бути більш значними. Крім того звертає на себе увагу та обставина, що внаслідок даного кримінального правопорушення настала смерть потерпілого ОСОБА_12 , що є непоправним наслідком для його родини та матері, яка є особою похилого віку та в ході апеляційного розгляду, змінивши своє ставлення до покарання обвинуваченого, категорично наполягала на призначенні реального покарання обвинуваченому. Враховуючи наведені обставини, та не дивлячись на те, що обвинувачений визнав вину, частково відшкодував шкоду, раніше не судимий, тощо, апеляційний суд вважає, що його виправлення неможливе без відбування покарання. А рішення суду про звільнення його від відбуття призначеного покарання на підставі ст.75 КК України є в даному випадку хибним.

Заперечення обвинуваченого ОСОБА_7 в ході апеляційного перегляду вироку не спростовують доводів прокурора про безпідставне звільнення обвинуваченого від призначеного покарання.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне погодитися з вимогами прокурора, визнати, що призначене обвинуваченому покарання не в повній мірі відповідає особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним правопорушення через обтяжуючу обставину та його наслідки, а також ставлення потерпілої до виду та розміру покарання, встановити необхідність скасування вироку суду в цій частині відповідно до положень ст.ст.413, 414 КПК та постановлення нового вироку. При цьому, враховуючи визнання обвинуваченим вини, часткове відшкодування шкоди, відсутність попередніх судимостей та позитивні характеристики з місця проживання та інші обставини, встановлені судом щодо особи обвинуваченого, колегія суддів вважає за необхідне призначити йому покарання за ч.2 ст. 286 КК України в розмірі найнижчої межі санкції даної норми з застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, однак без застосування до нього положень ст. ст.75, 76 КК України про звільнення від відбування даного покарання, оскільки саме таке покарання на думку апеляційного суду буде відповідати тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі, а також буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

В решті вирок суду є законним та обґрунтованим, і підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу заступника керівника Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 31 березня 2021 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 в частині призначення покарання - скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки.

Строк відбування покарання рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набуває чинності негайно та може бути оскаржений безпосередньо до Касаційного Кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Судді: