Єдиний унікальний номер № 292/156/18
Провадження № 1-кп/0285/204/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2021 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді……………… ОСОБА_1 ,
суддів............................................. ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3
секретаря……………………....... ОСОБА_4 ,
за участю:
прокурора……………………….. ОСОБА_5 ,
обвинуваченого…………………. ОСОБА_6 ,
захисника………………............... ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду
кримінальне провадження № 292/156/18 0000004) по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Пулини, Пулинського району, Житомирської області, українця, громадянина України, освіта середньо-спеціальна, не одруженого, не працюючого, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого 25.10.2017 за ч.1 ст.309 КК України на 1 рік обмеження волі Червоноармійським районним судом Житомирської області та на підставі ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільненого від відбування покарання,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, -
ВСТАНОВИВ :
ОСОБА_6 01 січня 2018 року, близько 13 години, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у приміщенні кухні свого будинку по АДРЕСА_1 під час конфлікту з ОСОБА_8 , який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, заподіяв йому тяжкі тілесні ушкодження.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 взяв в руки сокиру, яка стояла біля входу в будинок, та, наблизившись до ОСОБА_8 , наніс йому один удар лезом сокири в лобну частину голови, причинивши тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми: рани в правій лобно-очній ділянці, вдавленого уламкового перелому правої лобно-очної ділянки, епідуральної гематоми лобної ділянки справа (гематоми над твердою мозковою оболонкою), геморагічного забою правої лобної частки головного мозку. Останні належать до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення.
Органом досудового розслідування дії ОСОБА_9 були кваліфіковані за ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, як незакінчений замах на умисне вбивство, тобто з причин, що не залежали від волі обвинуваченого, він не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.
Колегія суддів, перевіривши зібрані стороною обвинувачення докази у кримінальному провадженні, проаналізувавши їх та надавши їм відповідну правову оцінку, не погоджується із такою правовою кваліфікацією протиправних дій обвинуваченого та дійшла висновку про не доведеність винуватості ОСОБА_9 у його вчиненні з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.115 КК України умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій. Питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.
При відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим.
Згідно зі ст.15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Закінченим є замах, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.
Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово звертав увагу на те, що замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією та становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення й наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, за наявності цілі досягнення суспільно-небезпечного результату.
Якщо умисне вбивство може бути вчинено як з прямим, так і з непрямим умислом, то замах на умисне вбивство можливий лише з прямим умислом, тобто коли вчинене свідчило про те, що винний усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій, передбачав можливість або неминучість настання смерті іншої людини і бажав її настання, однак смертельний результат не настав з незалежних від нього обставин.
Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 07 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» (далі - Постанова), замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання). Отже, якщо винний діяв з непрямим умислом, він не може нести відповідальність за замах на вбивство.
Також злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках повинна наставати лише за наслідки, які фактично було заподіяні.

Згідно із пунктом 22 вказаної Постанови питання про наявність у діях особи умислу на вбивство слід вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, треба враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передували події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України не визнав, пояснивши, що наміру вбивати ОСОБА_8 він не мав. Не заперечив, що 01.01.2018 в обідню пору він разом зі своїми товаришами ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вживали спиртні напої в будинку за місцем його проживання, іноді виходили на вулицю. Під час перекуру він з хлопцями, жартуючи, боровся на подвір`ї домоволодіння, без нанесення будь-яких ударів чи тілесних ушкоджень. Коли повернувся до будинку, між ним та ОСОБА_12 виникла суперечка з приводу боротьби на вулиці, у ході якої останній двічі вдарив його рукою в обличчя і плече, внаслідок чого впав. У відповідь, піднімаючись із підлоги, він взяв в руку поряд стоячу сокиру та металевою її частиною наніс удар в голову ОСОБА_12 зверху вниз. Коли побачив, що з рани на голові пішла кров, зірвав занавіску з грубки та надав ОСОБА_13 , щоб той прикрив рану. Допомагав вивести його на вулицю та посадив на лавку неподалік дому, де водою промивав рану. Свою вину визнає в тому, що наніс ОСОБА_13 тяжкі тілесні ушкодження. Розумів, що сокирою міг спричинити тяжкі тілесні ушкодження та смерть, однак не бажав настання таких наслідків. Цивільний позов просив задовольнити на розсуд суду.
Потерпілий ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що 01.01.2018 в обідню пору разом з друзямиОСОБА_11 та ОСОБА_10 прийшли в гості до ОСОБА_6 , де також були його цивільна дружина, теща та двоє неповнолітніх дітей. Останні знаходились у іншій кімнаті будинку, а чоловіки святкували Новий рік та вживали спиртні напої на кухні. Яку кількість алкоголю вжили не пам'ятає, часто виходили на вулицю палити, хлопці шуткуючи боролися один з одним. Коли повернувся з вулиці до будинку, ОСОБА_14 в коридорі, при виході з кухні, схопив сокиру біля дверей та наніс йому нею удар в лоб. Чому так сталось він не розуміє, так як жодного конфлікту з ОСОБА_15 в нього не було, товаришували більше 10 років. Хто саме надавав допомогу та викликав швидку він не пам'ятає. Пам'ятає, як ОСОБА_16 забирав у ОСОБА_17 сокиру, що далі робив з нею не знає. Після приїзду швидкої його забрали до лікарні. Зазначив, що ОСОБА_14 відшкодував йому приблизно 20 000 грн, заявлений цивільний позов про відшкодування матеріального збитку на суму 46 444,43 грн. та 100 тис. грн. моральної шкоди підтримує. Щодо міри покарання покладається на розсуд суду.
Покази обвинуваченого і потерпілого підтверджуються показами свідків.
Так, свідок ОСОБА_18 фельдшер швидкої, пояснила, що 01.01.2018 приїхала по місцю проживання ОСОБА_17 для надання першої медичної допомоги ОСОБА_12 , в якого на голові була велика рана, що кровоточила. Потерпілий був у свідомості, про обставини заподіяння ушкодження нічого не пояснював. Хлопці, що були поруч із ним, повідомили, що ОСОБА_8 спіткнувся і впав. Всі присутні вели себе нормально.
Свідок ОСОБА_19 пояснив, що товаришував як з обвинуваченим, так і з потерпілим. На новий рік 2018 року він разом з ОСОБА_12 та ще одним другом ОСОБА_10 прийшли до ОСОБА_17 в гості, за місцем його проживання, де на кухні випивали спиртне. Будь-яких конфліктів чи суперечок ні між ким не було. Через деякий час, коли з вулиці зайшов в будинок, побачив у коридорі ОСОБА_8 і ОСОБА_17 , яким сказав, що треба йти додому, після чого повернувся до виходу і в цей час почув хрускіт. Обернувшись до товаришів, побачив в руках ОСОБА_6 опущену до низу сокиру, яку він тримав обома руками, а в ОСОБА_8 рану на голові. Крикнувши до ОСОБА_6 навіщо?, він відповів не знаю, після чого забрав у нього сокиру. Більше жодних ударів ОСОБА_6 не намагався наносити ОСОБА_8 , вів себе нормально, не агресивно. Самого моменту нанесення удару не бачив і що йому передувало не знає. Допомогу ОСОБА_8 надавали усі разом. Характеризуючи ОСОБА_17 вказав, що за весь час дружби і спілкування з ним, ніколи не спостерігав за ним бійок чи сварок.

Цивільна дружина потерпілого ОСОБА_20 в суді пояснила, що ОСОБА_14 давно знайомий із її чоловіком, однак рідко спілкувались, будь-яких конфліктів між ними ніколи не було. 01.01.2018 дізналась про травму ОСОБА_8 , який після цих подій пояснював, що ОСОБА_14 вдарив його сокирою по голові з незрозумілих для нього причин.

ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , жителі смт. Пулини, які були залучені органами поліції понятими під час огляду місця пригоди, підтвердили в судовому засіданні наявні сліди крові в коридорі будинку ОСОБА_6 . При цьому останній не заперечував, що вдарив потерпілого сокирою по голові, якого не бачили, оскільки він був доставлений до лікарні.

ОСОБА_23 , кум потерпілого ОСОБА_8 , пояснив, що від імені сестри ОСОБА_20 (цивільної дружини потерпілого), написав заяву в поліцію, оскільки дізнався, що ОСОБА_12 в лікарні з розрубаною головою. Свідком тих подій не був, жодних стосунків з ОСОБА_6 не підтримував. ОСОБА_12 розповідав, що ОСОБА_6 вдарив його сокирою в голову, за що не знає.

Свідок ОСОБА_24 пояснив, що товаришував як з обвинуваченим, так і з потерпілим. На Новий рік 2018 року він разом з ОСОБА_12 та ще одним другом ОСОБА_11 прийшли до ОСОБА_17 в гості, за місцем його проживання, де на кухні випивали спиртне. Будь-яких конфліктів чи суперечок ні між ким не було. Коли повертався із вулиці до будинку, на лавці побачив ОСОБА_25 , який стікав кров`ю з голови, ОСОБА_17 , який вмивав йому обличчя, та ОСОБА_26 . Останній на прохання ОСОБА_17 викликав по мобільному телефону швидку допомогу. Самого моменту нанесення удару не бачив і що йому передувало не знає. Допомогу ОСОБА_8 надавали усі разом. Характеризуючи ОСОБА_17 вказав, що за весь час дружби і спілкування з ним, ніколи не спостерігав за ним бійок чи сварок. Відразу після подій, що стались 01.01.2018, ОСОБА_14 був у паніці, не розуміючи, що відбулось.

Винуватість ОСОБА_6 у заподіянні потерпілому тяжких тілесних ушкоджень підтверджується дослідженими письмовими доказами.
З протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_23 (кума потерпілого) від 03.01.2018 слідує, що 01.01.2018 невідомою особою сокирою були спричинені тілесні ушкодження у вигляді рубаної рани голови ОСОБА_8 (том 1 а. п. 189).

Згідно довідки Червоноармійської центральної районної лікарні від 05.01.2018 ОСОБА_8 доставлений до приймального відділення 01.01.2018 з діагнозом рубана рана ділянки лоба справа, відкритий перелом лобно-тім`яної ділянки голови справа (том 1 а. п. 190).

Під час проведення 03.01.2018 огляду місця пригоди домоволодіння по АДРЕСА_1 , за участі ОСОБА_6 , були виявлені та вилучені сокира з плямами бурого кольору, занавіска білого кольору з слідами червоно-бурого кольору та проведено змив речовини бурого кольору з килиму, про що складено відповідний протокол (том 1 а.п. 193-196).

Протоколами огляду речових доказів з фототаблицею від 06.02.2018 зафіксовано параметри знаряддя злочину сокири та наявність на ній нашарувань червоно-бурого кольору на металевій частині, на топорищі у безпосередній близькості до металевої частини, та параметри занавіски і наявність на ній нашарувань червоно-бурого кольору (том 1 а.п. 200-205).

Висновком експерта-імунолога № 177 від 07.02.2018 визначено групову належність крові ОСОБА_6 , яка відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВО (том 1 а.п.206).

Висновком експерта-імунолога № 188 від 20.02.2018 встановлено, що плями бурого кольору на вилученій з місця пригоди занавісці є кров`ю людини, однак встановити, кому конкретно вона належить неможливо (том 1 а.п.207-208).

Висновком експерта-імунолога № 178 від 20.02.2018 встановлено, що змиви речовини бурого кольору з килиму, вилучені під час огляду місця пригоди, є кров`ю людини, однак встановити, кому конкретно вона належить неможливо (том 1 а.п.210-211).

Висновком судово-медичної експертизи №280 від 12.02.2018 у потерпілого ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження: відкриту черепно-мозкову травму у вигляді: рани в правій лобно-очній ділянці, вдавленого уламкового перелому правої лобно-очної ділянки, епідуральної гематоми лобної ділянки справа (гематоми над твердою мозковою оболонкою), геморагічного забою правої лобної частки головного мозку, які відноситься до тяжкого тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення. Останні утворилися від одного травмуючого впливу за умови вертикального або близького до нього положення потерпілого на час заподіяння йому тілесних ушкоджень. Вони не могли виникнути при падінні на поверхні з обмеженою або необмеженою контактуючою поверхнею. Не виключається отримання вказаних тілесних ушкоджень потерпілим за обставин, вказаних ним та підозрюваним під час дачі первісних показів (том 1 а.п. 213-214).

Висновком судово-медичної експертизи №266 від 09.02.2018 встановлено, що на час звернення ОСОБА_6 до Пулинської ЦРЛ 03.01.2018 у нього будь-яких тілесних ушкоджень, а саме саден, синців, крововиливів, ран, переломів, зафіксовано не було (том 1 а.п. 215).

Висновком експерта-цитолога №49-ц від 20.02.2018 знайдена кров людини на металевій частині вилученої під час місця пригоди сокири та дерев`яного топорища. Виключити кров підозрюваного ОСОБА_6 на металевій частині сокири неможливо. Кров, знайдена на дерев`яному топорищі, належить потерпілому ОСОБА_8 (том 1 а.п. 216-218).

Висновком судово-психіатричної експертизи №57-2018 від 13.02.2018 визначено що ОСОБА_6 будь-якими психічними захворюваннями не страждає, порушень в сфері сприйняття не виявляє, розуміє суть звинувачення, логічно будує свій захист. У період, до якого відносяться інкриміновані йому протиправні вчинки, психічними захворюваннями не страждав та в тимчасово-хворобливому розладі психічної діяльності, який би позбавляв його можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, не перебував. Знаходився в стані простого алкогольного сп`яніння. По своєму психічному стану не потребує застосування примусових заходів медичного характеру (том 1 а.п. 219).

Матеріалами проведеного слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_11 від 19.02.2018 (протокол, фототаблиця та відеозапис) підтверджено покази останнього, дані ним в судовому засіданні (том 1 а.п. 222-224).
Картками виклику швидкої допомоги та аркушами журналу реєстрації амбулаторних хворих зафіксовано виклик 01.01.2018 о 12 год. 52 хв. швидкої на АДРЕСА_1 для надання медичної допомоги ОСОБА_8 , у якого констатовано рвано-забійну рану голови, запах алкоголю з рота (том 1 а.п. 225,226,227,228).

Під час проведення слідчого експерименту 06.02.2018 з фіксацією за допомогою відеозйомки ОСОБА_6 показав та пояснив про вчинене ним кримінальне правопорушення (том 1 а.п. 244).Його покази, дані ним під час судового розгляду справи, повністю співпадають із поясненнями, які він надавав під час проведення слідчого експерименту.

Викладене у своїй сукупності, а також поведінка обвинуваченого до, під час та безпосередньо після вчинення злочину, свідчить про відсутність в нього умислу на вбивство потерпілого та доводить те, що він діяв з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння шкоди здоров`ю, так і настання смерті потерпілого, а тому повинен нести відповідальність лише за фактично заподіяні наслідки, в даному випадку тяжкі тілесні ушкодження.

Колегія суддів також враховує перебіг подій, що передували вчиненню самого злочину, зокрема, потерпілий та обвинувачений попередньо були знайомі та між ними був відсутній будь-який конфлікт; підручне знаряддя злочину, вибране обвинуваченим; характер, рішучість та динамічність дій, вчинених обвинуваченим, їх раптовість для потерпілого; кількість нанесених тілесних ушкоджень, яке було одне; а також поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, а саме те, що, маючи можливість продовжити наносити тілесні ушкодження потерпілому, ОСОБА_6 утримався від подальших протиправних дій та сприяв у наданні йому допомоги, отже усвідомив свою вину і намагався запобігти тяжким наслідкам, що свідчить про відсутність умислу на вбивство.

Версія сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_6 мав умисел на вбивство ОСОБА_8 , зокрема він наніс удар потерпілому сокирою в життєво важливу ділянку голови, не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки вона суперечить встановленим фактичним обставинам,спростовується доказами у кримінальному провадженні, які у своїй сукупності дають підстави вважати, що в цьому конкретному випадку обвинувачений діяв із непрямим умислом на заподіяння ушкоджень ОСОБА_8 . Обвинувачений при нанесенні удару сокирою допускав як і заподіяння шкоди здоров`ю, так і настання смерті потерпілого.
Також не знайшли свого підтвердження в судовому розгляді і посилання прокурора на ту обставину, що ОСОБА_6 не довів свій умисел до кінця, оскільки його протиправні дії та подальше нанесення ударів сокирою зупинив присутній під час конфлікту ОСОБА_27 , який вихопив у нього з рук сокиру та викликав швидку допомогу. Останній забрав у ОСОБА_17 сокиру не силоміць, а той добровільно її віддав йому. Швидку допомогу було викликано саме на прохання обвинуваченого, який надавав ОСОБА_13 першу допомогу.
Дії ОСОБА_6 повністю охоплюються диспозицією ч.1 ст.121 КК, як умисні тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, що були помилково кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК, як закінчений замах на умисне вбивство потерпілого.
З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, і перекваліфікує його дії з ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 на ч.1 ст.121 КК України.
Відповідно до вимог ст.65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 колегія суддів враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який у відповідності до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, та дані про особу винного. Так, з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_6 в період з 16.04.2015 по 04.04.2016 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції на території Донецької області, н.п. Ялта. За період служби він зарекомендував себе з позитивної сторони, дисциплінований, за характером спокійний, врівноважений, ввічливий та коректний, в колективі користувався повагою, володіє власними емоціями, адекватно діє в конфліктних ситуаціях, морально та психологічно стійкий при різних змінах обстановки (том 2 а.п. 54). Вироком Червоноармійського районного суду Житомирської області від 25.10.2017 ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення за ч.1 ст.309 КК України і призначення йому покарання у вигляді обмеження волі строком 1 рік та на підставі ст. 2 Закону України Про амністію у 2016 році звільненого від відбування призначеного судом покарання (том 1 а.п. 235-237).

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, є щире каяття та часткове відшкодування завданої шкоди (розписки потерпілого про отримання 20 000 грн., том 2 а.п. 55,56).
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, є вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Також колегія суддів враховує відношення обвинуваченого до вчиненого, думку потерпілого, який не наполягає на суворому покаранні.
Сукупність наведених обставин, на думку суду, дає можливість призначити мінімальний строк покарання, визначеного санкцією ч.1 ст.121 КК України, відбування якого неможливе без ізоляції від суспільства.
Такий вид та розмір покарання відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.
Вирішуючи питання по заявленому потерпілим цивільному позову на суму 46 444 грн. матеріальної шкоди та 100 000 грн. моральної шкоди, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Відповідно до положень ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам або майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

В судовому засіданні було встановлено, що внаслідок саме протиправних дій обвинуваченого потерпілому була заподіяна матеріальна шкода, яка підлягає відшкодуванню. Доказів, які б спростували викладені факти, не надано.
Матеріалами справи підтверджується, що на лікування ОСОБА_8 витратив 46 444 грн., 20 000 грн. з яких ОСОБА_6 йому відшкодував. Таким чином, до стягнення підлягає сума в розмірі 26 444 грн.
Безумовно, потерпілий внаслідок злочинних дій обвинуваченого, які викликали у нього негативні емоції, поніс душевні страждання, був значним чином порушений його звичайний спосіб життя, для відновлення якого знадобились додаткові матеріальні і душевні зусилля, що призвело до вимушених змін в його житті. На думку суду, повне відшкодування завданих втрат немайнового характеру та їх наслідків неможливе. Їх частина може бути лише умовно згладжена.

Суд вважає позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди дещо завищеними і, визначаючи її розмір, враховує: вимоги розумності, справедливості та виваженості; бере до уваги обставини справи, характер вчиненого злочину; глибину фізичних та душевних страждань потерпілого; ступінь вини обвинуваченого, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні; добровільного відшкодування частини завданої шкоди і визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 25 000 грн., що не буде надмірним в українському суспільстві та є адекватним тим стражданням, яких зазнав потерпілий.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Судові витрати по справі відсутні.
Питання про долю речових доказів вирішити у відповідності до положень ст.100 КПК України.
З урахуванням наведеного та керуючись статтями 337, 370, 371, 374 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:

Дії ОСОБА_6 перекваліфікувати з ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.121 КК України.
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання обчислювати з моменту затримання, з 03.01.2018.
Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу ОСОБА_6 залишити попередньо обраний тримання під вартою.

Продовжити засудженому дію раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою у слідчому ізоляторі строком на 60 днів до 05 вересня 2021 року включно, або до моменту набрання вироком законної сили, в межах зазначеного строку.

Цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 завдану матеріальну шкоду в сумі 26 444 грн. та 25 000 грн. моральної шкоди.
Арешт накладений на майно: занавіску, сокиру, змиви з плям бурого кольору на килимі зняти та їх знищити.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3