1Справа № 335/6631/21 1-кп/335/626/2021
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2021 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , процесуального прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши, у відкритому судовому засіданні у залі суду, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000526 від 02.06.2021, за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ворокута Російської Федерації, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, який на утриманні малолітніх дітей немає, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України,-
ВСТАНОВИВ:

29.05.2021, приблизно о 05 годині 30 хвилин, ОСОБА_4 , знаходячись у приміщенні будинку АДРЕСА_2 , у ході раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи з прямим умислом, направленим на спричинення тілесних ушкоджень раніше незнайомому йому ОСОБА_5 , наніс правою рукою чотири удари у праву частину обличчя, та чотири удари у ліву частину обличчя ОСОБА_5 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у виглядів синців лобової ділянки, у лівій ділянці очної ямки з розповсюдженням на ліву виличну ділянку; крововилив на слизовій оболонці верхнього губи, які відповідно до висновку експерта КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичних експертиз» за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки.
Після спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, ОСОБА_4 покинув місце вчинення кримінального правопорушення, а ОСОБА_5 залишився на місці події.
Своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винним у інкримінованому йому проступку, щиро покаявся у скоєному, підтвердив вчинення кримінального правопорушення при викладених обставинах, пояснив суду, що спричинив ОСОБА_5 тілесні ушкодження, після чого покинув місце пригоди. При допиті обвинувачений з точністю зазначив дату та місце, обставини скоєння проступку, що повністю відповідає обставинам, зазначеним в обвинувальному акті.
Потерпілий ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність.
Відповідно до ч. 3, 4 ст. 349, 351 КПК України суд, з урахуванням повного визнання винуватості обвинуваченою, суд за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо фактичних обставин, що підтверджують винуватість обвинуваченої, які ніким не оспорюються. При цьому суд роз`яснив наслідки, передбачені ч. 3 ст. 349 КПК України, переконався у добровільності позицій та правильному розумінні учасниками судового провадження наслідків відмови від дослідження інших доказів, що позбавляє їх права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
При цьому відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, розгляд провадження провадився відносно обвинуваченого в межах пред`явленого йому обвинувачення.
За таких обставин суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому діяння та кваліфікує дії останнього за ч. 1 ст. 125 КК України, як заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, про необхідність призначення покарання за вчинений ОСОБА_4 кримінальний проступок.
При призначенні обвинуваченому покарання за вчинений кримінальний проступок, суд керується вимогами ст. 65 КК України та виходить з аналізу даних про особу обвинуваченого, суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального проступку, його відношення до скоєного.
Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття. Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Аналізуючи дані про особу обвинуваченого, суд встановив, що ОСОБА_4 раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, не одружений, на утриманні малолітніх дітей не має, офіційно не працевлаштований.
Разом з тим, суд бере до уваги п. 1 Постанови Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», де зазначено, що суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Пункт 2 вказаної Постанови наголошує на тому, що висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.
Так, санкція ч. 1 ст. 125 КК України передбачає такі види покарання: штраф, громадські роботи, виправні роботи.
Розглядаючи питання про призначення покарання обвинуваченому у вигляді штрафу, судом враховані вимоги п. 2 Постанови Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», щодо врахування майнового стану обвинуваченого, та взято до уваги те, що останній не працює. Тобто, на думку суду, обвинувачений ОСОБА_4 буде неспроможний виконати покарання у виді штрафу, а тому такий вид покарання призначити неможливо.
Крім того, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 57 КК України, покарання у вигляді виправних робіт також неможливо застосувати, оскільки обвинувачений не працює.
В той же час, відповідно до ст. 56 КК України, обмежень щодо призначення покарання у вигляді громадських робіт обвинуваченому суд не вбачає. Тому саме такий вид та міра покарання буде достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідно до ст. 65 КК України.
Підстав для застосування ст. 69 КК України, відносно ОСОБА_4 , судом не встановлено.
Таким чином, приймаючи до уваги конкретні обставини справи та ступінь суспільної небезпеки скоєного проступку, з урахуванням відомостей про особу обвинуваченого, негативного ставлення до скоєного, щирого каяття, думки сторони обвинувачення щодо виду та строку покарання, суд призначає обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у вигляді громадських робіт на мінімальний строк, передбачений санкцію ч. 1 ст. 125 КК України.
На погляд суду, враховуючи принцип індивідуалізації покарання, саме таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому суд вважає, що призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, що випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду».
Долю речового доказу слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався. Клопотань про обрання такого в ході судового розгляду не надходило. Арешт на майно не накладався.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 349, 369, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити покарання у вигляді громадських робіт на строк 60 (шістдесят) годин.
Строк відбування покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Речовий доказ:
- DVD-R диск серійний номер NANOTEX 16x 4.7GB 120MIN, на який нанесено напис «Яценко», який знаходиться в матеріалах кримінального провадження № 0000526 від 02.06.2021 від 09.03.2020 - залишити в матеріалах вказаного кримінального провадження.
Вирок суду може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України.
Вирок суду набирає законної сили по завершенню строку на його апеляційне оскарження, а у разі оскарження вироку в апеляційному порядку - після постановлення судом апеляційної інстанції рішення за наслідками перегляду такого вироку суду.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається учасникам кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1