ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/4481/18 Номер провадження 11-кп/814/209/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія:ч.3ст.185 КК
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з секретарем судового засідання ОСОБА_5
з участю: прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження №0001246 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09 січня 2019 року,-
В С Т А Н О В И Л А:
Даним вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бобровиця Чернігівської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянин України, освіта середня спеціальна, не одружений, не працюючий, раніше судимий:

- вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 19.07.2011 року за ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, згідно ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки;

- вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06.12.2011 року за ч.2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 71 КК України на 3 роки і 3 місяці позбавлення волі;

- вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27.01.2016 року за ч.3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі; ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06.07.2017 року згідно ст. 82 КК України невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі замінено на більш м`яке покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 5 місяців 19 днів обмеження волі; згідно ухвали Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 23.04.2018 року, 02.05.2018 року звільнено від відбування покарання умовно - достроково на невідбутий строк покарання у виді 5 місяців і 4 днів обмеження волі,-

визнано винним за ч.3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання за ч.3 ст. 185 КК України у виді 3 років і 6 місяців позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України остаточне покарання визначено шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27.01.2016 року з урахуванням ухвали Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06.07.2017 року, якою ОСОБА_7 згідно ст. 82 КК України невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі було замінено на більш м`яке покарання у виді обмеження волі, у виді 2 місяців обмеження волі, що згідно ст. 72 КК України відповідає 1 місяцю позбавлення волі і остаточно засуджено ОСОБА_7 на 3 роки і 7 місяців позбавлення волі.

Згідно з вироком, на початку серпня 2018 року ОСОБА_7 , діючи умисно, таємно, з корисливими мотивом та метою, повторно, проник до гаражного приміщення за адресою АДРЕСА_2 , належного ОСОБА_9 , звідки викрав дві пари весел, належні ОСОБА_9 , вартістю згідно висновку товарознавчої експертизи №1651 від 24.10.2018 року 316 грн. 66 коп. та розпорядився даним викраденим майном за власним розсудом.

Крім цього, на початку серпня 2018 року ОСОБА_7 , діючи умисно, таємно, з корисливими мотивом та метою, повторно, проник до гаражного приміщення за адресою АДРЕСА_2 ,, належного ОСОБА_9 , звідки викрав алюмінієвий човен зеленого кольору, належний ОСОБА_9 , вартістю згідно висновку товарознавчої експертизи №1653 від 24.10.2018 року 1516 грн. 67 коп. та розпорядився даним викраденим майном за власним розсудом.

Крім цього, на початку серпня 2018 року ОСОБА_7 , діючи умисно, таємно, з корисливими мотивом та метою, повторно, проник до гаражного приміщення за адресою АДРЕСА_2 ,, належного ОСОБА_9 , звідки викрав металеву драбину, належну ОСОБА_9 , вартістю згідно висновку товарознавчої експертизи №1652 від 24.10.2018 року 366 грн. 67 коп. та розпорядився даним викраденим майном за власним розсудом.

Крім цього, на початку серпня 2018 року ОСОБА_7 , діючи умисно, таємно, з корисливими мотивом та метою, повторно, проник до гаражного приміщення за адресою АДРЕСА_2 ,, належного ОСОБА_9 , звідки викрав металеві вироби з брухту чорних металів загальною вагою 35 кг. та металеві вироби з брухту кольорових металів загальною вагою 15 кг., належні ОСОБА_9 , вартістю відповідно до висновку товарознавчої експертизи №1702 від 05.11.2018 року 210 грн. та 535 грн., а всього викрав майна ОСОБА_9 на загальну суму 745 грн. та розпорядився даним викраденим майном за власним розсудом.

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій ставить питання про пом`якшення призначеного йому покарання, вважає що районним судом при призначенні покарання не було враховано його діагноз, а саме психічні та поведінкові розлади внаслідок тривалого вживання спиртних напоїв.
Ухвалою апеляційного суду від 10 серпня 2020 року ОСОБА_7 поновлено строк на апеляційне оскарження вироку.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника на підтримання апеляційної скарги з доповненнями, промову прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла наступного висновку.
Згідно з ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих злочинів, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджені дослідженими судом першої інстанції доказами, які правильно оцінені та обґрунтовано покладені судом першої інстанції в основу вироку і в апеляційній скарзі не оскаржуються.

Стосовно доводів обвинуваченого, щодо пом`якшення призначеного йому покарання судом першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції при постановленні вироку враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного ОСОБА_7 , який вину в скоєному визнав, за місцем проживання характеризувався негативно, обставини справи які пом`якшують покарання , а саме активне сприяння розкриттю злочину, оскільки обвинувачений добровільно в ході, як досудового розслідування під час проведення слідчих дій, так і під час розгляду справи в суді, давав змістовні показання щодо часу, місця, способу вчинення злочину, складу викраденого майна та інших обставин вчинення злочину, тобто своїми активними діями сприяв всебічному, повному та об`єктивному дослідженню всіх обставин справи, обставини, що обтяжують покарання - вчинення злочину щодо особи похилого віку, оскільки обвинуваченим своїми діями, що містять склад злочину, спричинено майнову шкоду потерпілому ОСОБА_9 який має вік більше 60 років та є пенсіонером.
Остаточне покарання вірно визначено на підставі ч.1 ст. 71 КК України , шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27.01.2016 року з урахуванням ухвали Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06.07.2017 року, якою ОСОБА_7 згідно ст. 82 КК України невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі було замінено на більш м`яке покарання у виді обмеження волі, у виді 2 місяців обмеження волі, що згідно ст. 72 КК України відповідає 1 місяцю позбавлення волі і остаточно засуджений ОСОБА_7 на 3 роки і 7 місяців позбавлення волі.
За такого, з огляду на характер вчинених злочинів, кількість злочинних епізодів, суд вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав для його пом`якшення не вбачається.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що, досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вказані вимоги закону та роз`яснення Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» достатньо врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу винного.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Колегія суддів не вбачає істотних порушень місцевим судом вимог кримінального процесуального закону при розгляді даного провадження, у зв`язку з чим не вбачає і підстав для зміни чи скасування вироку суду.
Разом з тим, з вироку суду вбачається, що ОСОБА_10 засуджений за корисливий злочин стосовно майна ОСОБА_11 , а не стосовно особи ОСОБА_11 , у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне виключити з мотивувальтної частини вироку посилання про визнання обставиною, що обтяжує покарання засудженого " вчинення злочину щодо особи похилого віку"
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09 січня 2019 року стосовно ОСОБА_7 - без змін.

В порядку ст. 404 КПК України виключити з мотивувальтної частини вироку посилання про визнання обставиною, що обтяжує покарання "вчинення злочину щодо особи похилого віку"

Ухвала може бути оскаржена протягом трьох місяців з моменту її оголошення, а засудженому в той же строк з моменту отримання копії ухвали, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
С У Д Д І:
ОСОБА_2 . ОСОБА_12 .