Справа № № 585/1035/21
Номер провадження 1-в/585/133/21
У Х В А Л А
І М Е Н ЕМ У К Р АЇ Н И
11 травня 2021 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю прокурора ОСОБА_2 , засудженого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , секретаря судового засідання ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ромни у режимі відеоконференцзв`язку із ДУ «Роменська виправна колонія (№56)», клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, призначеного вироком Апеляційного суду Черкаської області від 12 грудня 2006 року,

В С Т А Н О В И В:
До суду з клопотанням звернувся засуджений ОСОБА_3 , який просить, беручи до уваги характеристику з його особової справи в виправній колонії, задовольнити його клопотання, звільнивши його умовно-достроково від подальшого відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі. В обґрунтування клопотання вказав, що вироком апеляційного суду Черкаської області від 12 грудня 2006 року він засуджений до довічного позбавлення волі. Рішеннями Європейського суду з прав людини від 12.03.2019 року у справі «Пєтухов проти України № 2», від 15.10.2020 року у справі «Старишко проти України», від 10.12.2020 року у справі «Лопата та інші 23 заявника проти України» довічне, як вид покарання в Україні визнано порушенням ст. 3 Європейської конвенції в зв`язку з не зменшенням даного виду покарання та відсутністю реальної можливості звільнення. Відповідно ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» норми міжнародного права мають пріоритет над нормами внутрішнього права України. Відповідно ст. 27 Віденської конвенції «Про право міжнародних договорів», держава учасник договору не може посилатися на положення свого внутрішнього законодавства в якості виправдання для невиконання договору. Викладені норми дають підстави вимагати від України в особі суду першої інстанції усунути відносно нього порушення шляхом винесення рішення про його дострокове (умовно-дострокове) звільнення.

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав клопотання і просив його задовольнити. Підтвердив обґрунтування вказані в клопотанні.

Прокурор вважав, що клопотання не обґрунтоване і задоволенню не підлягає.

Захисник клопотання підтримав і просив задовольнити. Підтримав обґрунтування, наведені в клопотанні.

Суд, заслухавши учасників провадження та дослідивши матеріали особової справи засудженого, приходить до наступного висновку.

Згідно матеріалів особової справи встановлено, що ОСОБА_3 засуджений вироком Апеляційного суду Черкаської області від 12 грудня 2006 року за ст. ст. 187 ч. 4, 152 ч. 4, 153 ч. 3, 115 ч. 2 п. п. 2, 6, 10, ст. 70КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Даний вирок набрав законної сили після перегляду у апеляційному порядку ухвалою Верховного суду України від 20 березня 2007 року.

Як вбачається з довідки про початок та закінчення строку покарання і про відбуту частину покарання Державної установи «Роменська ВК №56» від 15.04.2021, ОСОБА_3 засуджений Апеляційним судом Черкаської області від 12 грудня 2006 року за ст. ст. 187 ч. 4, 152 ч. 4, 153 ч. 3, 115 ч. 2 п. п. 2, 6, 10, ст. 70КК України до довічного позбавлення воліз конфіскацією всього належного йому майна, станом на 20.04.2021 відбув 16 років 5 місяців та11 днів, початок строку: 15.01.2006 року.

Відповідно до характеристики на засудженого ОСОБА_3 від 07.05.2021 року від ДУ «Роменська ВК №56», засуджений ОСОБА_3 в місцях позбавлення волі перебуває з 2006 року. Під час утримання в СІЗО міста Черкаси допускав порушення встановленого порядку відбування покарання, що виражались у спробі встановити міжкамерний зв`язок, нетактовній поведінці, порушені розпорядку дня, за що неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності, за що мав стягнення, які погашені у встановленому законом порядку. Не заохочувався. До праці не залучався. До Роменської ВК (№56) прибув 14.11.2009 року. На виробництві установи до праці не залучався, в зв`язку з обмеженістю робочих місць на секторі ДИВ. Бажання працювати не виказував. За час відбування покарання в установі характеризується посередньо. До дисциплінарної відповідальності не притягувався, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи. Не заохочувався. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, виконує їх законні вимоги. Не завжди дотримується правил санітарії та гігієни, та не завжди має охайний зовнішній вигляд. До заходів, що сприяють становленню засуджених на життєву позицію, яка відповідає правовим нормам і вимогам суспільно-корисної діяльності відноситься задовільно. Підтримує соціально-корисні зв`язки шляхом листування, телефонних дзвінків, отримує посилки. За характером спокійний. За вольовими якостями наполегливий. Вину у скоєному злочині визнає повністю.

Так, згідно ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: 1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за необережний тяжкий злочин; 2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі; 3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

Вирішуючи клопотання суд вважає, що доводи засудженого з посиланням на рішення Європейського суду з прав людини «Пєтухов проти України № 2», «Старишко проти України», «Лопата та інші 23 заявника проти України» про те, що ув`язнення, яке не передбачає кінцевої конкретної дати, є порушенням ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є прийнятними в частині встановлення факту відсутності у національному законодавстві механізму перегляду покарань у виді довічного позбавлення волі, однак насьогодні не можуть бути підставою для дострокового звільнення від покарання засудженого, з наступних підстав.

Так, у своєму рішенні ЄСПЛ зазначив, що сам факт того, що зрештою покарання у виді довічного позбавлення волі може бути відбутим у повному обсязі не суперечить ст. 3 Конвенції. Отже, перегляд покарання у виді довічного позбавлення волі необов`язково має призвести до звільнення відповідного засудженого. Характер встановленого за ст. 3 Конвенції порушення свідчить, що для належного виконання цього рішення від держави-відповідача вимагатиметься впровадження реформи системи перегляду покарань у виді довічного позбавлення волі. Механізм такого перегляду повинен гарантувати перевірку у кожному конкретному випадку, чи обґрунтовано триваюче тримання під вартою законними пенологічними підставами, та має надавати засудженим до довічного позбавлення волі можливість передбачити з певним ступенем точності, що їм треба зробити, аби було розглянуто питання щодо їх звільнення, та за яких умов це можливо, відповідно до стандартів, розроблених практикою Суду.

У своїй постанові від 15 травня 2019 року (реєстраційний номер 82120695) Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що 12 березня 2019 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Петухов проти України» («Petukhovv. Ukraine», заява № 41216/13). У цьому рішенні ЄСПЛ визнав, що довічне позбавлення волі засудженого без гарантування йому права перегляду вироку в частині скорочення строку відбування такого покарання та перспективи можливого звільнення суперечить статті 3 Конвенції. Для вирішення цієї проблеми держава повинна буде вжити заходи загального характеру: реформувати систему перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, так, щоби гарантувати у кожному конкретному випадку дослідження того, чи ґрунтується їх тривале ув`язнення на законних пенологічних підставах, а також, щоби дати можливість цим засудженим з певною мірою визначеності передбачати, що вони мають зробити для того, аби питання про їхнє звільнення було розглянуте, та за яких саме умов відповідно до стандартів, вироблених у практиці ЄСПЛ (§ 194).

Системний аналіз кримінального процесуального законодавства України дає підстави для висновку, що до компетенції судді місцевого суду, на даний час, не відноситься розгляд і вирішення питання про дострокове звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі. При цьому суд виходить з принципу правової визначеності, який є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права, який знайшов своє закріплення у практиці Конституційного Суду України і рішеннях Європейського суду з прав людини, оскільки при вирішенні такого клопотання суд повинен діяти відповідно до точного змісту норми права, яку він застосував, у межах своєї компетенції, суворо дотримуючись процедури розгляду клопотання, тобто виходити з принципу законності.

Лише за умови внесення змін до національного законодавства щодо можливості дострокового звільнення засуджених від покарання у виді позбавлення або заміни такого покарання на більш м`яке вирішення таких питань можливе в порядку діючих статей 537, 539 КПК України.

Доводи ОСОБА_3 та його захисника з приводу практики встановленої Європейським судом з прав людини, та конкретних справ, не можуть бути взяті до уваги, оскільки рішення Європейського суду з прав людини у конкретних справах перш за все стосується обов`язку держави виконати це рішення, а не обов`язку суду усувати певні законодавчі прогалини своїми рішеннями.

Не можуть бути взяті до уваги й інші доводи клопотання, оскільки на сьогоднішній день КК України та КПК України, не визначають за судом права і можливості дострокового звільнення особи засудженої до покарання у виді довічного позбавлення волі, так як і не визначають процесуальної процедури вирішення даного питання, у зв`язку з чим суд не вправі перебирати на себе повноваження, що не віднесені до компетенції суду, зокрема прийняття рішень не передбачених законодавством України.

При цьому, розглядаючи клопотання засудженого, навіть у контексті встановленого відповідним рішенням Європейського суду з прав людини («Лопата та інші 23 заявника проти України») безпосереднього порушення права заявника за ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд наголошує на тому, що національним законодавством передбачена оцінка наявності підстав для умовно-дострокового звільнення осіб, засуджених до строкових покарань, яка має включати у себе сукупність таких обставин: досягнення граничної межі фактично відбутого строку покарання та наявність позитивних характеризуючи даних про засуджену особу, зокрема про те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Однак, враховуючи встановлену у судовому засіданні відсутність достатньої сукупності факторів, які б свідчили про те, що засуджений ОСОБА_3 , згідно ст. 81 КПК України, беззаперечно своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів виправлення, як і відсутність правового механізму і процесуальної процедури для вирішення судом першої інстанції питання щодо дострокового звільнення особи засудженої до довічного позбавлення волі, насьогодні підстави для задоволення клопотання відсутні.

Керуючись ст.ст.7, 9, 376, 537, 539 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, призначеного вироком Апеляційного суду Черкаської області від 12 грудня 2006 року - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду через Роменський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 7 днів з дня оголошення ухвали суду, засудженим - з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги ухвала набирає законної сили в день розгляду справи апеляційним судом, якщо таку не було скасовано.

Повний текст ухвали оголошено 14 травня 2021 року о 08 годині 45 хвилин.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО

МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_6 ЦВЄЛОДУБ