Справа № 571/268/21
Провадження №1-кп/571/132/2021
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2021 року смт.Рокитне

Рокитнівський районний суд Рівненської області
у складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,
з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Рокитне матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 12 вересня 2019 року за №0000465 про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки с. Воєводівка, Кремінського району, Луганської області, жительки та зареєстрованого у встановленому законом порядку за адресою: АДРЕСА_1 , із вищою освітою, одруженої, на утриманні 2 малолітніх дітей, працюючої вчителем біології та географії загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів в с. Будки - Сновидовицькі, раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,
встановив:
Обвинувачена ОСОБА_4 12 вересня 2019 року приблизно о 17 год. 00 хв., у світлу пору доби, в порушення вимог пункту 1.5, підпунктів б), д) пункту 2.3 та пункту 12.3 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі Правила дорожнього руху), керуючи автомобілем ВАЗ 2105, реєстраційний номер і НОМЕР_1 , рухаючись поблизу бетонної опори ЛЕП №10/08 по вул. Міцкевича в смт Рокитне, зі сторони с. Масевичі Сарненського району Рівненської області в напрямку перехрестя вулиць Варшавська та Міцкевича, смт Рокитне, Сарненського району зі швидкістю приблизно 30 км/год., проявила неуважність до дорожньої обстановки, неправильно її оцінила, при виникненні перешкоди для руху у вигляді велосипедистки ОСОБА_6 , яка рухалася по проїзній частині, попереду у попутному напрямку та перевозила малолітню пасажирку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка знаходилась в дитячому сидінні в задній частині велосипеда, котрих вона об`єктивно мала можливість виявити, негайно не вжила заходів для своєчасного зменшення швидкості аж до повної зупинки керованого нею транспортного засобу, шляхом екстреного гальмування, внаслідок чого здійснила наїзд на велосипед, хоча мала технічну можливість цього уникнути.
В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир велосипеда малолітня ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді: субапоневротичної гематоми тім`яної ділянки зліва з лінійним переломом тім`яної кістки зліва з ознаками забою лівої гемісфери головного мозку, травматичного субарахноїдального крововиливу, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент їх заподіяння, а транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.
Порушення ОСОБА_4 вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху, що вимагає від водія у разі виникнення перешкоди для руху, яку він об`єктивно спроможний виявити, негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, знаходиться у прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і суспільно небезпечними наслідками, що настали.
Таким чином, обвинувачена ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху, вчинене особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у скоєнні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнала у повному обсязі, щиро розкаялася, та пояснила, що дійсно 12.09.2019 приблизно о 17:00 год., їхала на автомобілі чоловіка з двома малолітніми дітьми, проявила не уважність та здійснила наїзд на велосипедиста з малолітньою дитиною. Одразу під`їхала швидка та забрала ОСОБА_6 з малолітньою ОСОБА_7 у лікарню. Вказала, що відшкодувала потерпілій усі завдані нею збитки. Просила суворо не карати та призначити покарання у вигляді штрафу застосувати ст.69 КК України.
Потерпіла ОСОБА_7 та її законний представник ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилися, через канцелярію суду ОСОБА_6 подала заяву в якій вказала, що у неї немає жодних претензій до обвинуваченої, цивільного позову не подаватиме, просила справу слухати без її участі, та суворо не карати обвинувачену (том 1 а.с.17).
Суд, заслухавши думку учасників судового провадження дійшов до висновку про можливість розгляду справи за умов відсутності потерпілої та її законного представника.
Оскільки обвинувачена ОСОБА_4 у повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та приймаючи до уваги, що прокурор, також не оспорював встановлені фактичні обставини, при яких скоєно кримінальне правопорушення і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачена, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши положення ч.3 ст.349 КПК України, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин скоєння кримінальних правопорушень, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, допитавши у судовому засіданні обвинувачену, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення при встановлених судом обставинах, доведена повністю, а її дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху, вчинене особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
При призначенні покарання суд враховує положення ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якого покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Досліджуючи дані, які характеризують особу обвинуваченої, суд бере до уваги, що вона раніше не судима, одружена, має на утриманні дві малолітні дитини, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в психолога та нарколога не перебуває.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченої у відповідності до ст.66 КК України суд визнає її щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також повне та беззастережне визнання вини обвинуваченою, добровільне відшкодування шкоди.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченої у відповідності до ст.67 КК України, судом не встановлено.
Що стосується питання осудності обвинуваченої ОСОБА_4 , суд керується тим, що її поведінка в ході досудового слідства та в судовому засіданні була адекватною, свої пояснення вона надавала послідовно та змістовно, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, а тому на стійке переконання суду обвинувачена є осудною особою.
Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст. 50, 65 КК України метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч.1 ст.1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.
Згідно роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали) тощо.
Обираючи покарання обвинуваченій ОСОБА_4 судом враховується те, що така раніше не судима, вчинила тяжкий злочин, однак з необережності, офіційно працевлаштована, позитивно характеризується за місцем проживання, де проживає з чоловіком та двома малолітніми дітьми, щиро розкаялася у вчиненому, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, її роль у скоєному злочині та поведінку до і після вчинення злочину, а також думку потерпілої, котра просили не застосовувати сувору міру покарання до обвинуваченої, з огляду на те, що така вибачилася за вчинене та надала матеріальну допомогу після вчинення вищевказаного злочину.
З огляду на викладене та враховуючи позицію прокурора, який просив призначати покарання для обвинуваченої зі звільненням від відбуття такого з випробуванням, керуючись принципом законності, справедливості та індивідуалізації покарання, суд приходить до висновку про те, що виправлення і перевиховання обвинуваченої ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства та реального відбуття покарання, тому такому слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.286 КК України, на підставі ст.75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням, з покладенням окремих обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Саме таке основне покарання, на думку суду, достатнє для виправлення обвинуваченої ОСОБА_4 та запобігання вчиненню ним нових злочинів.
Підстав для застосування до обвинуваченої ОСОБА_4 ст.69 КК України, суд не вбачає.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження ОСОБА_4 має посвідчення водія.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст.286 і ст.287 КК України, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.
Питання про доцільність призначення факультативного додаткового покарання вирішується за розсудом суду з врахуванням обставин конкретної справи і з обов`язковим мотивуванням прийнятого рішення.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченій ОСОБА_4 додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України, суд, зважаючи на обставини та характер вчиненого кримінального правопорушення та на особу обвинуваченої, яка веде активний спосіб життя, що позитивно характеризується у суспільстві, її ставлення до вчиненого правопорушення, яке виражається в тому, що вона усвідомила неправомірність своїх дій, щиро жаліє за тим що сталося, а також потребу у використанні транспортного засобу, приходить до висновку за можливе не призначати обвинуваченій ОСОБА_4 , додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Запобіжний захід щодо обвинуваченої не обирався та суд не вбачає підстав для його обрання.
Цивільний позов потерпілою та прокурором під час досудового розслідування та судового розгляду не пред`явлено.
Процесуальні витрати в кримінальному провадженні слід вирішити в порядку ст.124 КПК України.
Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.
Питання про скасування арешту майна слід вирішити в порядку ст.174 КПК України.
Керуючись статтями 124,174, 349, 368-371, 373, 374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,звільнити від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, призначивши іспитовий строк 1 (один) рік.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Іспитовий строк ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту проголошення вироку.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до набранням вказаним вироку законної сили не обирати.
Стягнути із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в розмірі 2198 (дві тисячі сто дев`яносто вісім) гривень 14 (чотирнадцять) копійок.
Скасувати арешт майна, накладений на автомобіль марки ВАЗ 2105, реєстраційний номер і НОМЕР_1 , велосипед марки «PEGASUS», фіолетового кольору, відповідно до ухвали слідчого судді Рокитнівського районного суду Рівненської області від 13.09.2019 у справі №571/1610/19.

Речові докази, а саме:
- автомобіль марки ВАЗ 2105, реєстраційний номер і НОМЕР_1 , який зберігається на території Рокитнівського ВП Сарненського ВП ГУ НП в Рівненській області повернути власнику ОСОБА_8 ;
- велосипед марки «PEGASUS», фіолетового кольору, який зберігається на території майданчику тимчасового утримання транспортних засобів Рокитнівського ВП Сарненського ВП ГУ НП в Рівненській області повернути ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вирок може бути оскаржений до Рівненського апеляційного суду через Рокитнівський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги учасниками судового провадження протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому ст.395 КПК України з врахуванням особливостей передбачених ст.394 КПК України.
Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженій та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1