Справа № 462/3863/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/530/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року у м. Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 12 квітня 2021 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Львова, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

з участю: прокурора ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 12 квітня 2021 року ОСОБА_7 визнано винною у пред`явленому їй обвинуваченні за ч. 1 ст. 185 КК України (у редакції Закону № 1449-VI від 04.06.2009) і призначено покарання у виді штрафу у розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн.

На підставі ч. 5 ст. 74 та п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на проведення експертизи № СЕ-19/114-20/24311-ТВ від 31.12.2020 року у сумі 1 634 грн. 50 коп.

Вирішено питання про речові докази.

За вироком суду, ОСОБА_7 , 11.03.2015 року, близько 17 год. 30 хв., перебуваючи у приміщенні магазину «Рукавичка», що по вул. Городоцька, 76 у м. Львові, маючи намір на таємне викрадення чужого майна, підійшла до однієї із вітрин магазину, після чого скориставшись відсутністю уваги потерпілого ОСОБА_9 , взяла його мобільний телефон марки «Lenovo А316» IMEI: НОМЕР_1 вартістю 949 грн., котрий заховала у кишеню свого одягу, після чого умисно, з корисливих мотивів, таємно викрала вказаний мобільний телефон, покинувши з викраденим майном місце вчинення злочину, заподіявши потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму.
Не погоджуючись із вказаними вироком суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуваний вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 у зв`язку із недоведеністю її вини.

Свої апеляційні вимоги захисник мотивує тим, що оскаржуваний вирок суду є незаконним та необґрунтованим. Покликається на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Захисник зазначає, що під час судового розгляду стороною захисту було заявлено ряд клопотань про визнання неналежними та недопустимими доказам - чеку про вартість телефону, двох протоколів огляду місця події, відео з магазину «Рукавичка» та висновок експерта № СЕ-19/114-20/24311-ТВ від 31.12.2020 судово-товарознавчої експертизи. Однак, суд першої інстанції всупереч вимогам ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку не зазначив мотивів про прийняте ним рішення щодо вказаних клопотань сторони захисту про визнання доказів неналежними та недопустимими, тобто не вирішив заявлені клопотання по суті. При цьому, захисник звертає увагу, що в ухвалі Львівського апеляційного суду від 09.11.2018р., якою було скасовано попередній вирок ухвалений у дані справі відносно ОСОБА_7 та призначено новий розгляд у суді першої інстанції, судом апеляційної інстанції було зазначено, зокрема, що суд першої інстанції у мотивувальній частині вирок не зазначив мотиви про прийняте ним рішення щодо клопотань сторони захисту про визнання неналежними та недопустимими доказам - чеку про вартість телефону, двох протоколів огляду місця події, відео з магазину «Рукавичка». Отже, суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуваний вирок проігнорував положення ч. 3 ст. 415 КПК України, згідно якої висновки та мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.

В апеляційній скарзі захисник покликається на те, що ухвалюючи оскаржуваний вирок, за викладених обставин та за відсутності належних та допустимих доказів, судом першої інстанції безпідставно надано перевагу стороні обвинувачення, не вмотивувавши підстави надання такої переваги. Так, у вироку суд послався на покази потерпілого ОСОБА_9 який показав, що він працює охоронником в магазині "Рукавичка 11.03.2015р. був на своєму робочому місці в торговому відділі магазину, приблизно в 17.30 год. проводив ревізію кави де і залишив свій телефон. Однак на підтвердження його показів, стороною обвинувачення не надано суду докази, які б підтверджували проведення такої ревізії потерпілим в залі магазину та залишення там свого мобільного телефону. Вказує, що залишаючи не вирішеним клопотання сторони захисту про визнання відеозапису з магазину неналежним доказом судом першої інстанції не обґрунтовано належність викраденого телефону потерпілому, враховуючи те, що на даному відео не зафіксовано те, що потерпілий клав свій мобільний телефон на місце де за версією сторони обвинувачення він був викрадений, як і не зафіксовано що обвинувачена бере такий мобільний телефон.

На думку апелянта в оскаржуваному вироку не обґрунтовано в який спосіб суд першої інстанції прийшов до висновку про крадіжку телефону обвинуваченою ОСОБА_7 , тоді як телефон вилучали в магазині Рукавичка, а не у обвинуваченої, у зв`язку з чим складено протокол огляду приміщення охорони магазину. Звертає увагу, що на момент складання протоколу огляду місця події від 22.03.2015р. обвинувачена ОСОБА_7 була фактично затриманою. Відповідно мав складатись протокол затримання у присутності понятих однієї статі. Під час складання протоколу огляду магазину залучено понятих протилежної статі. Проте, суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуваний вирок не проаналізував такий протокол огляду місця події від 22.03.2015 р. з точки зору його належності та допустимості.

За таких обставин, захисник покликається на те, що судом першої інстанції в порушення вимог ст.ст. 2, 7 КПК України допущено не тільки однобічність, але й порушено засади змагальності та незаконно звільнено сторону обвинувачення від обов`язку, передбаченого ст.ст. 91, 92 КПК України, довести подію кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форму вини, його мотив та мету і як наслідок порушено конституційні права обвинуваченого, передбачені ст.62 Конституції України. А викладене є доказом порушення права обвинуваченої на розгляд кримінального провадження справедливим судом.

У судове засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачена, захисник та потерпілий не з`явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не повідомили.

Прокурор у судовому засіданні суду апеляційної інстанції не заперечив доводи поданої апеляційної скарги у частині скасування оскаржуваного вироку.

Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційної скарги, виступ прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалюючи вирок відносно ОСОБА_7 даних вимог закону не дотримався.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою , зазначається, зокрема формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення , докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів, мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції визнав ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,за таких обставин: ОСОБА_7 , 11.03.2015 року, близько 17 год. 30 хв., перебуваючи у приміщенні магазину «Рукавичка», що по вул. Городоцька, 76 у м. Львові, маючи намір на таємне викрадення чужого майна, підійшла до однієї із вітрин магазину, після чого скориставшись відсутністю уваги потерпілого ОСОБА_9 , взяла його мобільний телефон марки «Lenovo А316» IMEI: НОМЕР_1 вартістю 949 грн., котрий заховала у кишеню свого одягу, після чого умисно, з корисливих мотивів, таємно викрала вказаний мобільний телефон, покинувши з викраденим майном місце вчинення злочину, заподіявши потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму.
У вказаному вироку суд першої інстанції зазначив, що вина обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, окрім показань потерпілого ОСОБА_9 , підтверджується сукупністю доказів, наданих стороною обвинувачення та досліджених судом безпосередньо у ході судового розгляду.

Разом з тим, зміст показань потерпілого ОСОБА_9 , якими суд першої інстанції фактично обґрунтував свої висновки, в оскаржуваному вироку взагалі не наведено.

Крім цього, суд першої інстанції на підтвердження встановлених ним обставин у своєму вироку одночасно покликався, як на докази, товарний чек від 16.10.2014 року, виданий ФОП ОСОБА_10 , з якого вбачається, що вартість телефону «Lenovo А316» - 949 грн., а також висновок експерта Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ № СЕ-19/114-20/24311-ТВ від 31.12.2020р., згідно якого ринкова вартість досліджуваного мобільного телефону торговельної марки «Lenovo А316» IMEI: НОМЕР_1 станом на 11.03.2015року становила 1 023 грн. 36 коп.

При цьому, при наявності двох доказів, якими вартість викраденого майна визначена по різному, в оскаржуваному вироку відсутні мотиви суду першої інстанції щодо встановлення ним вартості викраденого телефону.

Ухваливши у судовому засіданні 12.04.2021р. рішення про долучення до матеріалів справи клопотань сторони захисту про визнання доказів неналежними та недопустимими (а.с. 159-169, Т.3), у тому числі і зазначеного вище товарного чеку та експертизи, якими визначено вартість телефону, в оскаржуваному вироку суд першої інстанції не зазначив про ці клопотання, а відтак доводи апелянта про те, що клопотання сторони захисту щодо визнання ряду доказів недопустимими судом першої інстанції по суті не вирішені, є обґрунтованими.

При цьому, судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку не було враховано ухвалу Львівського апеляційного суду від 09.11.2018р., якою попередньо ухвалений у даній справі вирок Залізничного районного суду м. Львова від 24.04.2018р. щодо ОСОБА_7 було скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції.
Так, апеляційний суд у своєму рішеннівід 09.11.2018р., скасовуючи вирок від 24.04.2018р. щодо ОСОБА_7 та призначивши новий розгляд у суді першої інстанції, зокрема, зазначив, що суд першої інстанції, у мотивувальній частині вироку Залізничного районного суду м. Львова від 24.04.2018р. щодо ОСОБА_7 не зазначив мотиви про прийняте ним рішення щодо клопотань сторони захисту про визнання недопустимими та неналежними доказами, а саме: чека про вартість телефону, двох протоколів огляду місця події та відео з магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».
Разом з тим, при новому судому розгляді, суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуваний вирок також не зазначив мотиви про прийняте ним рішення щодо клопотань сторони захисту про визнання недопустимими та неналежними доказами, зокрема: протоколу огляду предметів від 03.04.2015р., протоколу огляду предметів від 23.03.2015р. із фототаблицею, товарного чеку від 16.10.2014р., протоколів огляду місця події від 16.03.2015р. та від 22.03.2015р., висновку судово-товарознавчої експертизи від 31.12.2020р.
Крім цього, колегією суддів встановлено невідповідність висновків суду першої інстанції, наведених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, висновкам, наведеним у резолютивній частині цього ж вироку.

Так, у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, суд першої інстанції двічі зазначає про необхідність призначення обвинуваченій ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді штрафу у редакції Закону № 270-VI від 15.04.2008.

Однак, у резолютивній частині вироку суд першої інстанції зазначає про призначення ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді штрафу у редакції Закону № 1449-VI від 04.06.2009.

Крім цього, згідно мотивувальної частини оскаржуваного вироку, суд першої інстанції прийшов до висновку, що з урахуванням положень ч. 5 ст. 74, п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України ОСОБА_7 підлягає звільненню від покарання, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

Разом з тим, у резолютивній частині оскаржуваного вироку, суд першої інстанції, призначивши ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України, зазначив про звільнення обвинуваченої на підставі ч. 5 ст. 74, п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України від кримінальної відповідальності, а не від покарання.

Наведені порушення суду першої інстанції вимог кримінального процесуального закону не може бути усунуто при розгляді цієї справи в апеляційному порядку.
Відповідно до п.3 ч.1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно ч.1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до п.6 ч.1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Таким чином, встановлені порушення, які були допущені судом першої інстанції, з урахуванням положень ст.ст. 2, 7, 9, 409, 412, 415 КПК України, апеляційний суд визнає істотними та такими, що тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Згідно ч. 2 ст. 415 КПК України призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому апеляційні доводи сторони захисту слід враховувати при новому розгляді у суді першої інстанції.

Під час нового розгляду в суді першої інстанції, суду слід повно, об`єктивно і неупереджено встановити фактичні обставини справи та, в разі визнання особи винуватою у вчиненні злочину, чітко сформулювати фабулу скоєного, навести докази на підтвердження своїх висновків з розкриттям їх дійсного змісту і аналізом їх сукупності, обґрунтувати своє рішення відповідно до вимог КПК України.

За таких обставин апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 підлягає до задоволення частково, а вирок Залізничного районного суду м. Львова від 12.04.2021р. відносно ОСОБА_7 підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 405, 407, 409, 412, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 задоволити частково.
ВирокЗалізничного районного суду м. Львова від 12 квітня 2021р. відносно ОСОБА_7 скасувати та призначити в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції остаточна та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: