Справа № 747/259/21
Провадження № 1-кп/747/40/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.06.2021 смт Талалаївка

Талалаївський районний суд Чернігівської області в складі

головуючої судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Талалаївка кримінальне провадження № 0000294 від 26.03.2020 року по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Дмитрівка Бахмацького району Чернігівської області, мешканця АДРЕСА_1 , такого, що не працює, українця, громадянина України, раніше не судимого, -

у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 185, ч.1 ст. 357, ч.2 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_3

потерпілого - ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:
16 лютого 2021року в 10 год 19 хв ОСОБА_3 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів з метою власного збагачення, перебуваючи біля банкомату по вул Центральна, 18 в смт Талалаївка, скористався добровільно наданою ОСОБА_5 банківською картою АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_1 , шляхом зняття грошових коштів з банківської карти здійснив крадіжку 1000 грн, якими в подальшому розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв збитки потерпілому на вказану суму. Крім цього, 22 лютого 2021 року близько 10- ї год ОСОБА_3 , перебуваючи в будинку по місцю проживання ОСОБА_5 на АДРЕСА_2 , діючи з корисливих мотивів, умисно, таємно, шляхом вільного доступу з метою подальшого заволодіння грошовими коштами викрав банківську картку для виплат АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_5 і є електронним платіжним документом ОСОБА_5 , так як надає йому доступ до його грошових коштів. У подальшому ОСОБА_3 діяв з єдиним умислом, спрямованим на таємне викрадення грошових коштів ОСОБА_5 та 25 лютого 2021 року в 15 год 22 хв ОСОБА_3 діючи повторно та маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів з метою власного збагачення перебуваючи біля банкомата по АДРЕСА_3 , скориставшись раніше викраденою у ОСОБА_5 банківсько картою АТ КБ «ПриватБанк» зняв з картки грошові кошти в сумі 8000 грн. якими в подальшому розпорядився на власний розсуд. Крім цього 25 лютого 2021 року в 15 год 23 хв ОСОБА_3 діючи повторно та маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів з метою власного збагачення, перебуваючи біля банкомата по АДРЕСА_3 , скориставшись раніше викраденою у ОСОБА_5 банківсько картою АТ КБ «ПриватБанк» зняв з картки грошові кошти в сумі 8000 грн., якими в подальшому розпорядився на власний розсуд. Надалі 20 березня 2021 року в 08 год 58 хв ОСОБА_3 повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, перебуваючи біля банкомата по АДРЕСА_4 , зняв грошові кошти з раніше викраденої банківської картки ОСОБА_5 в сумі 4000 грн, якими в подальшому розпорядився на власний розсуд. Також 20 березня 2021 року в 08 год 59 хв ОСОБА_3 повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, перебуваючи біля банкомата по АДРЕСА_4 , зняв грошові кошти з раніше викраденої банківської картки ОСОБА_5 в сумі 4000 грн, якими в подальшому розпорядився на власний розсуд. У подальшому 20 березня 2021 року в 12 год 20 хв ОСОБА_3 повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, перебуваючи біля банкомата по АДРЕСА_5 , зняв грошові кошти з раніше викраденої банківської картки ОСОБА_5 в сумі 1200 грн, якими в подальшому розпорядився на власний розсуд. Таким чином, своїми протиправними діями потерпілому ОСОБА_5 обвинуваченим заподіяно матеріальної шкоди на загальну суму 26 200 грн.

Своїми умисними діями, які виразились в таємному викраденні чужого майна (крадіжці), викраденні офіційного документу, вчиненому з корисливих мотивів, таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, ОСОБА_3 скоїв кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст. 185, ч.1 ст. 357, ч.2 ст. 185 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненому визнав в повному обсязі і суду показав, що він допомагав Сенику по господарству. 16 лютого 2021 року потерпілий дав ОСОБА_3 свою пенсійну картку і попросив зняти 2000 грн в смт Талалаївка з банкомата та сказав код до картки. Обвинувачений поїхав в Талалаївку та зняв з банкомата 3000 грн, 2000 грн з яких віддав потерпілому, а решту залишив собі. 22 лютого 2021 року він, перебуваючи в будинку ОСОБА_5 , викрав банківську картку, яка лежала в серванті. Після цього 25 лютого 2021 року в Прилуках зняв кошти з цієї картки два рази по 8000 грн. 20 березня 2021 року зранку в Талалаївці зняв з картки в банкоматі два рази по 4000 грн, та в обід в Бахмачі 1200 грн. Всі гроші обвинувачений витрачав на власні потреби. У скоєному щиро розкаюється, запевнив суд, що більше подібне не повториться.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні показав, що ОСОБА_3 близько 2-х років допомагав йому по господарству, за це йому потерпілий платив гроші. У лютому 2021 року він попросив ОСОБА_3 зняти гроші в банкоматі в Талалаївці, дав йому свою пенсійну картку та сказав пін-код картки. Через деякий час потерпілий помітив, що його картки немає, і звернувся в ПриватБанк. Там йому дали виписку по рахунку, в якій він побачив, що гроші з його картки знімались. Про те, що це був ОСОБА_3 потерпілий був впевнений, і тому зразу звернувся в поліцію. Викрадені кошти йому обвинуваченим не відшкодовані. Потерпілим заявлений цивільний позов на суму 26 200 грн, який він підтримав в судовому засіданні в повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою винність у вчинених діяннях визнав повністю і суду дав показання, що вчиняв злочини саме при викладених обставинах, тому на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України суд, при визначенні обсягу доказів, визнав недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження подій кримінальних правопорушень та винуватості обвинуваченого у їх вчиненні, а обмежився допитом обвинуваченого, потерпілого, та дослідженням характеризуючих матеріалів на обвинуваченого, долучених прокурором в судовому засіданні до матеріалів кримінального провадження за згодою обвинуваченого, та у відповідності до ст. 88 КПК України визнаних допустимими за погодженням сторін. Крім того, судом досліджена досудова доповідь, надана органом пробації.

Суд встановив, що обвинувачений правильно розуміє зміст фактичних обставин вчинених кримінальних правопорушень і у суду немає сумнівів у добровільності та істинності його позиції. Обвинуваченому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що своїми діями ОСОБА_3 скоїв:

- незаконне викрадення чужого майна (крадіжку),

- викрадення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів, оскільки згідно Законів України «Про інформацію», «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про електронні документи та електронний документообіг» і примітки до ст. 200 КК України банківська картка для виплат є електронним платіжним документом, який надавав потерпілому доступ до його грошових коштів;

- таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно.

Всі незаконні дії обвинуваченого були з єдиним умислом, спрямованим на таємне викрадення грошових коштів ОСОБА_5 , тому суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 185, ч.1 ст. 357, ч.2 ст. 185 КК України.

Призначаючи покарання суд, у відповідності до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що покарання має бути необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів і те, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. Тобто загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації призначення покарання, завданням якої є виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.

Згідно ст. 12 КК України злочини, вчинені ОСОБА_3 , є нетяжкими злочинами. По місцю проживання обвинувачений характеризується задовільно, раніше не судимий.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому відповідно до ст. 66 КК України, суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому відповідно до ст. 67 КК України, суд відносить вчинення злочину відносно особи похилого віку, поскільки дана обставина була відома та усвідомлювалась обвинуваченим під час вчинення злочинів відносно потерпілого ОСОБА_5 . Даний висновок суду узгоджується з висновками чинної на даний час Постановим Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно якої відповідно до ч.2 ст. 67 КК України суд, установивши наявність зазначених, зокрема в пункті 6, частини 1 цієї статті (вчинення злочину щодо особи похилого віку) обтяжуючих обставин, зобов`язаний навести їх у вироку та врахувати при призначені покарання. Під особами похилого віку розуміється, зокрема, чоловік віком понад 60 років. Але на можливість усвідомлення винним відповідного віку суттєво впливають не тільки фактичний вік, а й зовнішній вигляд, стан здоров`я, наявність інвалідності та інші фактичні обставини. Потерпілий ОСОБА_5 має вік понад 60 років, оскільки він 1950 року народження, його стан здоров`я незадовільний, що було відомо обвинуваченому, оскільки він допомагав потерпілому по господарству довгий час, і тому усвідомлював на момент вчинення злочину дану обставину.

При призначенні покарання судом також враховується і досудова доповідь органу пробації від 23 червня 2021 року, відповідно до якої ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, а ризик небезпеки для суспільства як низький, орган пробації вважає, що застосування покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, може призвести до його остаточного виправлення. Виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально - виховних заходів, заходів пробаційних програм, покладання обов`язків відповідно до ст 76 КК України, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню кримінальних правопорушень.

Тому, враховуючи обставини справи, тяжкість злочину та особу винного, ознак антисоціального напряму в поведінці якого не виявлено, та зважаючи на положення рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2004, у якому зазначено, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до ч.2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У справах «Бакланов проти Росії» та «Фрізан проти Росії» суд зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. Разом з тим, у справі «Ізмайлов проти Росії» суд встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи». Кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести та з іншої сторони такі заходи примусу мають та повинні бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку що виправлення ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення за його поведінкою постійного й обов`язкового контролю, а тому суд вбачає за можливе призначити покарання в межах санкцій статей обвинувачення з встановленням іспитового строку. Саме таке покарання, на думку суду, дасть можливість обвинуваченому оцінити свої дії та стати на шлях виправлення і буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Розглядаючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 про стягнення з обвинуваченого- цивільного відповідача 2600 грн спричиненої матеріальної шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 128, ч.1 ст. 129 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. В силу статей 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Як передбачає ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. У відповідності до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В ході судового розгляду було встановлено, що обвинувачений знімав з банківської картки потерпілого грошові кошти, а саме 16 лютого 2021 року 1000 грн, 25 лютого 2021 року 16 000 грн, 20 березня 2021 року 9200 грн, тобто на загальну суму 26 200 грн. Дана сума встановлена органом досудового слідства як спричинена потерпілому майнова шкода, визнана обвинуваченим та підтверджена витягом з банківського рахунку потерпілого. Тому суд приходить до висновку про підтвердження належними і допустимими доказами цивільного позову та про його задоволення в повному обсязі.

Крім того, за змістом п. 12 ч. 1 ст. 368, п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами. У разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку зазначаються рішення щодо речових доказів і документів. Тому суд приходить до висновку про вирішення долі речових доказів у відповідності до ст. 100 КПК України. Запобіжний захід обвинуваченому до вступу вироку в законну силу не обирати. Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст. 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 185, ч.1 ст. 357, ч.2 ст. 185 КК України і призначити йому покарання:

- за ч.1 ст. 185 КК України 1 (один) рік обмеження волі;

- за ч.1 ст. 357 КК України 2 (два) роки обмеження волі;

- за ч.2 ст. 185 КК України - 3 (три) роки обмеження волі.

Згідно ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначити покарання у вигляді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 (два) роки, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього, відповідно до ст. 76 КК України, обов`язки, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

- попросити публічно пробачення у потерпілого.

Речові докази по справі :

- флеш носій «micro SD Ringston» та оптичний СD диск залишити в матеріалах кримінального провадження № 0000294 від 26.03.2020 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 26 200 (двадцять шість тисяч двісті) грн в рахунок відшкодування спричиненої майнової шкоди.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Вирок може бути оскаржений до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1