Справа 756/8297/16-к Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження 11-кп/824/1902/2021 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

19 березня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючої), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5

за участю: прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні виділені матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 09 лютого 2021 року,

в с т а н о в и л а:
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 09 лютого 2021 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 , обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, до 09 квітня 2021 року включно.

Дане рішення мотивовано тим, що ризики, які були враховані під час обрання апеляційним судом запобіжного заходу не зменшились на стільки щоб зробити висновок про доцільність обрання більш м`якого запобіжного заходу. Підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який судом не встановлено.

В апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 указано на незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції. В обґрунтування доводів апеляційної скарги указав на порушення порядку розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, що проявилося у не дослідженні доказів, якими прокурор доводив обставини для продовження строку тримання під вартою у порядку, передбаченому ст.194 КПК України. При цьому, судом були проігноровані клопотання сторони захисту щодо дослідження обставин із якими Закон пов`язує продовження строку тримання обвинуваченого під вартою. Апелянт звернув увагу на тривалість утримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, строк якого на момент постановлення ухвали складав 1 рік 10 місяців і 6 днів, який на переконання захисника є невиправданим і таким, який не відповідає обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченого. Окрім цього, захисник вказав на порушення порядку розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу, яке стороною захисту направлене до місцевого суду та отримане судом 11.01.2021 та у порушення вимог ч.4 ст.201 КПК України не було розглянуте протягом трьох днів. Поряд із цим, на думку апелянта, стороною обвинувачення як в клопотанні про продовження строку тримання під вартою, так і під час його розгляду не наведено жодного доказу на підтвердження наявності існування хоча б одного із ризиків, передбаченого ст. 177 КПК України, а також недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання заявленим ризикам. Неврахування наведеного, на думку захисника призвело до ухвалення незаконного рішення, яке порушує конституційні права і свободи обвинуваченого. На думку захисника, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту міг би гарантувати виконання обвинуваченим на час судового розгляду процесуальних обов`язків та зможе повною мірою запобігти ризикам, які вказуються стороною обвинувачення. Окремо апелянт послався на практику Європейського суду з прав людини у якій Високий Суд констатував порушення національними судами положень ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод при формальному утриманні осіб під вартою. Захисник звернув увагу у поданій скарзі на особу ОСОБА_8 , який характеризується виключно позитивно, його міцні соціальні зв`язки, а також на дотримання останнім процесуальних обов`язків під час дії застосованого до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Просив скасувати ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 09 лютого 2021 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника та обвинуваченого, які подану захисником апеляційну скаргу підтримали, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника, дослідивши виділені матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За змістом ч.2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою як застосування запобіжного заходу, у тому числі і у виді тримання під вартою, так і продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України. Частиною першою ст. 194 КПК України визначений обов`язок суду встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Як вбачається із матеріалів провадження питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою було вирішено на стадії судового розгляду. Тобто, це питання вирішувалось на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

За змістом ч.1 ст.177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, приховування або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Колегія суддів вважає, що на даний час ризики, із якими пов`язувалось застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу, не припинили свого існування, однак істотно зменшились. Зокрема, колегія суддів вважає, що ризик переховування ОСОБА_8 від суду є доволі великим. Цей ризик обумовлюється суворістю покарання, яке загрожує обвинуваченому у випадку доведення його вини у вчиненні інкримінованого йому злочину. Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_8 з моменту початку досудового розслідування, а саме, з 13.02.2016р. по момент взяття його під варту за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 03.04.2019р. належним чином виконував свої процесуальні обов`язки, з`являвся за викликами до органів досудового розслідування та суду, не перешкоджав кримінальному провадженню. Також колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали кримінального провадження не містять жодних даних про існування ризиків того, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення. Не наведено зазначених обставин і прокурором у судовому засіданні під час перегляду оскаржуваної ухвали.
Крім того, задовольняючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом першої інстанції не з`ясовано та не наведено переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти ризикам.

Так, суд першої інстанції обмежився лише посиланням на законодавчі норми процесуального закону, належним чином не обґрунтувавши прийняте рішення щодо конкретного кримінального провадження та особи обвинуваченого, не врахувавши при цьому, що обмеження розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п.4 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у справі "Белевитський проти Росії).
Крім того, відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
Зазначені обставини приводять колегію суддів до переконання про можливість зміни обвинуваченому запобіжного заходу, однак при виборі конкретного запобіжного заходу колегія суддів враховує те, що забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 та попередити існуючі ризики в змозі запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання обвинуваченого. Із метою попередження можливості переховування обвинуваченого від суду, а також із метою забезпечення установлення істини у справі колегія суддів вважає за необхідне покласти на ОСОБА_8 обов`язки у виді утримання від спілкування із певним колом осіб, здачі на зберігання до відповідних органів державної влади свого паспорту (паспортів) для виїзду за кордон, носіння електронного засобу контролю.
Крім того, колегія суддів враховує також епідеміологічну ситуацію у державі та заходи, які вживаються державою із метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СOVID-19. За цих обставин перебування ОСОБА_8 у слідчому ізоляторі може становити небезпеку для його життя та здоров`я, що викликає необхідність вживання можливих процесуальних заходів для попередження даної небезпеки.

Із урахуванням зазначених вище обставин, а також у зв`язку із значним зменшенням ризиків, із якими пов`язувалось застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів вважає за можливе змінити щодо нього запобіжний захід із тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із покладенням частини обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КК України, задовольнивши частково апеляційну скаргу захисника.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 09 лютого 2021 року щодо ОСОБА_8 скасувати.

Постановити в цій частині нову ухвалу.

ОСОБА_8 запобіжний захід змінити з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, заборонивши залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово.

На підставі ч.5 ст. 194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 наступні обов`язки:

-утримуватися від спілкування у будь який спосіб з потерпілими, свідками, зазначеними в обвинувальному акті;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон;

- носити електронний засіб контролю;

- прибувати за викликом до суду.

На підставі п.1 ч.3 ст. 202 КПК України зобов`язати Бучанський ВП ГУ НП в Київській області доставити негайно обвинуваченого ОСОБА_8 до місця його проживання за адресою: АДРЕСА_1 і звільнити його з -під варти.

Утримувати ОСОБА_8 в ДУ «Київський слідчий ізолятор» до приїзду працівників поліції для виконання даної ухвали.

Копію ухвали направити до Бучанського ВП ГУ НП в Київській області для виконання в частині доставки обвинуваченого ОСОБА_8 до місця цілодобового домашнього арешту та контролю за виконанням обвинуваченим ОСОБА_8 умов запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Строк дії ухвали встановити до закінчення розгляду кримінального провадження по суті в суді першої інстанції.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч.5 ст. 181 КПК України працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому перебуває останній, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків, використовувати електронні засоби контролю.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4