Справа № 347/774/19
Провадження № 11-кп/4808/190/21
Категорія ч.4 ст. 187 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2021 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 25 березня 2021 року про продовження строку тримання під вартою,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 25 березня 2021 року продовжено застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів - по 24 травня 2021 року включно, з утриманням його в Івано-Франківській установі виконання покарань № 12 управління Державної пенітенціарної служби України в Івано-Франківській області (м. Івано-Франківськ, вул. Коновальця, 70А). Розмір застави, внесення якої буде підставою для звільнення обвинуваченого з-під варти визначено у сумі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 340500 гривень.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, захисник адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу. Просив скасувати ухвалу Богородчанського районного суду від 25 березня 2021 року в частині продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 та обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати своє місце проживання за адресою: с. Вербовець Косівського району.

Вважає рішення суду щодо продовження ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необґрунтованим, оскільки в основу покладено тільки тяжкість інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Вказує, що твердження прокурора про наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ст. 177 КПК України, нічим не обґрунтовані, а є лише припущеннями. Разом з тим, звертає увагу на те, що інші обвинувачені в даному провадженні ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , перебуваючи на волі, жодного разу не допустили порушень, покладених на них обов`язків, не спілкуються з експертами, свідками, потерпілими, які вже дали свої покази та висновки. При цьому, на даний час дослідження доказів в судовому засіданні майже завершено, конкретних прямих доказів про вчинення ОСОБА_9 інкримінованих йому злочинів не встановлено.

Також зазначає, що обвинувачений ОСОБА_9 у 2020 році з березня по жовтень місяць перебував під домашнім арештом та виконував, покладені на нього обов`язки постійно з`являвся в судові засідання, не спілкувався з потерпілими, свідками, експертами, місце проживання не залишав. Змінена йому міра запобіжного заходу тільки з тих підстав, що під час перевірки дотримання правил перебування під домашнім арештом в нічний час в нього були зачинені ворота і працівники поліції не могли зайти на подвір`я, однак не було зафіксовано місце перебування його за межами помешкання.

Крім того, звертає увагу на те, що ОСОБА_9 понад два роки утримується під вартою, і в нього різко погіршився стан здоров`я, зокрема, страждає гіпертонічною хворобою ІІ стадії, подагричним поліартритом, а в умовах повної ізоляції він не отримує належної медичної допомоги. Також просить врахувати те, що ОСОБА_9 має постійне місце проживання, позитивно характеризувався, його дружина є інвалідом з порушенням функцій опорно-рухового апарату. За наведених обставин, вважає рішення суду про продовження ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є в даній ситуації надто суворим. Внести визначену судом заставу в обвинуваченого нема можливості.

Під час апеляційного розгляду:

- захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 підтримав вимоги апеляційної скарги;

- прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою. Звертав увагу суду на те, що обвинувачений ОСОБА_9 під час перебування під домашнім арештом неодноразово порушував умови запобіжного заходу, що призвело до необхідності обрання йому іншого більш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, перевіривши матеріали контрольного провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 дотримався вимог кримінального процесуального закону.

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що на розгляді Богородчанського районного суду Івано-Франківської області перебуває обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_10 за ч.2 ст.129, ч.4 ст. 187, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_9 за ч.4 ст. 187, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 286 КК України, ОСОБА_11 за ч.4 ст. 187, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 за ч.4 ст. 187, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263 КК України.

Злочини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_9 , відповідно до ст.12 КПК України, є тяжкими та особливо тяжким злочинами.

Під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу суд першої інстанції врахував тяжкість злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_9 , особу обвинуваченого та ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК ризиків, які не зменшилися, а саме: можливість переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, та дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою останнього.

Так, підставами вважати, що ОСОБА_9 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, є те, що він обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжкого злочинів і у разі визнання його винуватим ризик втечі для нього може бути менш небезпечним ніж призначене покарання і процедура його відбування.

Крім того суд правильно врахував те, що продовжує бути високим ризик незаконного впливу ОСОБА_9 на свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки розгляд кримінального провадження триває та не допитані ще свідки, заявлені стороною захисту.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно врахував тяжкість кримінальних правопорушень, в яких обвинувачується ОСОБА_9 , серед яких є тяжкі та особливо тяжкий злочин, за які передбачене покарання виключно у виді позбавлення волі строком до п`ятнадцяти років.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовжують існувати, що виправдовує тримання ОСОБА_9 під вартою та унеможливлює застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, оскільки такий не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Доводи апеляційної скарги про те, що відсутні докази існування ризиків є необґрунтованими, оскільки питання щодо продовження строків тримання під вартою розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів провадження вбачається, що при продовженні строків тримання під вартою ОСОБА_9 суд враховував не лише тяжкість злочинів, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинуваченого під вартою.

Посилання захисника на певні дані про особу обвинуваченого не є визначальними обставинами, які давали б можливість обрати йому запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Щодо доводів сторони захисту про відсутність прямих доказів вчинення ОСОБА_9 інкримінованих йому злочинів, то такі не заслуговують на увагу, оскільки оцінка доказів, їх належність та допустимість на даній стадії судового розгляду апеляційним судом перевірці не підлягають.

Висновок слідчого судді про необхідність визначення застави як альтернативного запобіжного заходу триманню під вартою в розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, на думку колегії суддів, є обґрунтованим, оскільки такий розмір застави є пропорційним щодо конкретної особи, враховуючи дані, які містяться в матеріалах провадження та обставини кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_9 , а також буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим, покладених на нього обов`язків, та забезпечить виконання завдань кримінального провадження.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

Колегія суддів враховує, що при вирішенні питання про необхідність продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого необхідно враховувати наявність конкретного суспільного інтересу, який превалює над принципом поваги до свободи особистості з метою забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні.

Таким чином, тримання під вартою обвинуваченого в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу щодо обвинуваченого, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і основоположних свобод.

Колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційний суд, позбавлений можливості надати оцінку сукупності доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження, об`єктивно встановити стадію судового провадження на якій знаходиться розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції, визначити ступінь готовності суду ухвалити остаточне рішення по кримінальному провадженню та обсяг дій, які необхідно виконати суду до завершення судового розгляду кримінального провадження та встановити причини тривалого розгляду кримінального провадження з урахуванням процесуальної поведінки сторін протягом розгляду кримінального провадження.

Колегія суддів приймає до уваги, що на стадії судового розгляду кримінального провадження суд самостійно вирішує питання про застосування чи продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, яка дозволить розглянути кримінальне провадження у розумні строки.

Рішення апеляційного суду щодо розгляду питання про законність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, кримінальне провадження щодо якого розглядається по суті судом першої інстанції, не повинно виглядати як втручання у порядок розгляду кримінального провадження судом першої інстанції та створювати перешкоди суду в організації ефективного судового розгляду у розумні строки.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування, про що порушується питання в апеляційній скарзі, не встановлено, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 176-178,183,194,331,376,404,405,407,418,419,422-1 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу скаргу захисника адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 25 березня 2021 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5