Житомирський апеляційний суд
Справа №285/2718/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2021 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали кримінального провадження № 285/2718/18 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 28 квітня 2021 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 26 червня 2021 року, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати йому більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічну пору доби або цілодобово. Вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням вимог кримінального процесуального закону без повного та всебічного з`ясування обставин справи. Зазначає, що судом належним чином не враховано, що він має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, а саме : 3-х сестер та сина, а також хворіє на тяжкі захворювання (хронічна гіпертонія, хронічний остеохондроз та порушення діяльності головного мозку). Вважає, що прокурором в судовому засіданні не було належним чином обґрунтовано наявності жодного з ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а також того, що застосування відносно нього інших (альтернативних) запобіжних заходів, не зможе забезпечити його належної процесуальної поведінки.

В ухвалі суду зазначено, що в провадженні Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області знаходиться кримінальне провадження №0000081 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 1. 6, 12, 13 ч.2 ст.115, ч.2 ст.187 КК України.
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , посилаючись на те, що вказаний строк спливає, а ризики, які слугували підставою для обрання такого запобіжного заходу не зникли і існують на даний час, тому до нього не може бути застосовано іншого більш м`якого виду запобіжного заходу.
Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачуєтьсяу вчиненні кримінальних правопорушень, які є особливо тяжкими, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна,дані про особу обвинуваченого, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та продовжив дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Відповідно до ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Враховуючи, що обвинувачений та захисник належним чином повідомлені про час та місце апеляційного розгляду та заперечення щодо розгляду апеляційної скарги у їх відсутності не подавали, колегія суддів вважає можливим провадити апеляційний розгляд у відсутності обвинуваченого та його захисника.

Заслухавши доповідача, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з виділених матеріалів судового провадження №285/2718/18, в провадженні Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області знаходиться кримінальне провадження №0000081 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 1. 6, 12, 13 ч.2 ст.115, ч.2 ст.187 КК України.
У відповідності до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В ч. 2 цієї статті встановлено, що вирішення питань судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кодексу. Зокрема, у ст. 199 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом має бути перевірено, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений при обранні такого запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Приймаючи рішення про задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 176-178 183, 196, 331 КПК України.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується зокрема тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна.

Також судом враховано особу обвинуваченого ОСОБА_7 , його вік, стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків, які не змінились з часу застосування запобіжного заходу, а також наявність ризиків, передбачених п.1,2,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість переховування від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення, які не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою.

Вказані обставини підтвердив прокурор і при апеляційному розгляді даного провадження.

Враховуючи доведеність прокурором неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Також, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Фактичні обставини інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_7 особливо тяжких злочинів свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, в тому числі і за умисне вбивство свідчать на обґрунтованість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та наявність зазначених ризиків, передбачених п.1.2.3.4.5 ч.1 ст.177 КПК України.
Вказання апелянтом на те, що в ухвалі суду відсутні посилання на докази існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ухвалою суду встановлено, що ризики, які існували при обранні (продовженні) відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зменшилися, а тому наявні підстави для продовження раніше застосованого запобіжного заходу відносно останнього. Наведене не суперечить вимогам ст. 199 КПК України.
Зазначення апелянтом про те, що він має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, на думку колегії суддів, не може свідчити про наявність достатніх стримуючих факторів від порушень з боку обвинуваченого своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, з урахуванням особи обвинуваченого.

Колегія суддів звертає увагу, що міцність соціальних зв`язків обвинуваченого ОСОБА_8 не змінилась з часу обрання (продовження) запобіжного заходу, що свідчить про відсутність зменшення ризиків в цій частині.
Крім того, відповідно до п.2 ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор.

Доводи апелянта про те, що судом не враховано, що він хворіє на тяжкі захворювання (хронічна гіпертонія, хронічний остеохондроз та порушення діяльності головного мозку), тому можливо до нього застосувати домашній арешт, апеляційний суд вважає непереконливими, оскільки апеляційному суду не надано даних про те, що він не може за станом здоров`я утримуватися під вартою.

Також, колегія суддів звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_7 не позбавлений права на медичну допомогу, яка стосовно осіб, що утримуються під вартою забезпечується наданням її у медичній частині, а в разі неможливості проходження там лікування - у визначених закладах охорони здоров`я, відповідно до вимог нормативно-правових актів Міністерства юстиції, Міністерства охорони здоров`я з забезпеченням цілодобової охорони особи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги обвинуваченого не можуть слугувати підставою для скасування ухвали суду, яка є законною та обґрунтованою.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 28 квітня 2021 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 26 червня 2021 року без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :