Справа № 742/2409/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/159/21
Категорія - ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000819 від 03 серпня 2020 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25 листопада 2020 року, щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродження м. Прилуки Чернігівської області, українця, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, працюючого не офіційно будівельником, раніше в силу ст. 89 КК України не судимого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25 листопада 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу не обирався.

Стягнуто з засудженого ОСОБА_7 1471 грн. 05 коп. на користь держави в рахунок відшкодування витрат понесених на проведення експертиз по даному кримінальному провадженню.

Питання про долю речових доказів і документів було вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що 03 серпня 2020 року близько 00 год. 10 хв. обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи неподалік будинку АДРЕСА_2 , умисно, діючи з корисливих мотивів, застосував фізичне насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, вхопивши правою ліктьовою частиною руки за шию потерпілу ОСОБА_10 , шляхом ривка відкрито заволодів мобільним телефоном марки Xiomi Redmi модель Note 7 темно синього кольору, вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №818 від 19.08.2020 року, станом на момент крадіжки становить 1751 грн. 40 коп., що належить потерпілій ОСОБА_10 , в подальшому з місця вчинення злочину зник, розпорядившись вказаним телефоном на власний розсуд, спричинивши потерпілій матеріальних збитків на загальну суму 1751 грн. 40 коп.

Не погоджуючись з вироком суду прокурором у кримінальному провадженні була подана апеляційна скарга, в якій містяться вимоги щодо скасування вироку в зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність

В поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи встановлених судом фактичних обставин кримінального правопорушення, кваліфікацію дій обвинуваченого, просить скасувати оскаржуваний вирок в частині призначення ОСОБА_7 покарання та постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Зарахувати попереднє ув`язнення у строк покарання з 03.08.2020 по 04.08.2020.

В решті вирок залишити без змін.

Вважає, що суд першої інстанції при ухваленні вироку не дотримався вимог ст. 65, 50 КК України та роз`яснень, викладених Пленумом Верховного Суду України у Постанові «Про практику призначення судоми кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року та Постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 30.09.1994 року.

Так, призначаючи засудженому покарання із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України суд послався на окремі обставини та дані про особу винного, разом із тим не навів висновку, які саме обставини істотно знижують ступінь тяжкості злочину, скоєного винним. Суд не зазначив чому прийшов до переконання про можливість виправлення ОСОБА_7 в межах визначеного іспитового строку та не дав належної оцінки даним про особу засудженого. Прокурор звертає увагу на обставини за яких було вчинено злочин, не відшкодування обвинуваченим збитків потерпілій за викрадений телефон, який в подальшому був повернутий працівниками поліції, а також те, що ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, знаходиться на диспансерному обліку та страждає опійною наркоманією.

Крім того, стверджує про недотримання судом вимог ст. 72 КК України, оскільки 03.08.2020 року Домбровського затримано в порядку ст. 208 КПК України, а 04.08.2020 року звільнено з під варти в залі суду та застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав вимоги, викладені в апеляційній скарзі, з`ясувавши позицію обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Питання правильності кваліфікації дій обвинуваченого та фактичних обставин справи, встановлених судом, в апеляційній скарзі не оспорюється.

Розгляд справи проводився в суді першої інстанції в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК, тому фактичні обставини справи апеляційним судом не перевіряються.

Отже, єдиним питанням, яке слід вияснити апеляційному суду є питання про те, чи можливе виправлення і перевиховання обвинуваченого за умов звільнення його від покарання з випробуванням.

Частина 2 ст. 50 КК України передбачає, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, судом першої інстанції дотримано вказані вище норми кримінального закону.

Частина 1 ст. 75 КК України передбачає, що у випадку, коли суд при призначенні покарання з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, особи винного та інших обставин справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від покарання з випробуванням.

В даному випадку закон не передбачає обов`язкового зазначення у вироку, які саме обставини істотно знижують ступінь тяжкості злочинів, скоєних винним, як про це йдеться в абзаці 2 сторінки 3 апеляційної скарги прокурора. Такі вимоги кримінальний закон передбачає при застосуванні ст. 69 КК України.

В цьому ж абзаці апеляційної скарги, зазначено, що суд не зазначив, чому він прийшов до висновку про можливість виправлення Домбровського без ізоляції від суспільства. На думку колегії суддів апеляційного суду, відповідь на це питання міститься в абзаці 4 сторінки 2 вироку, де ретельно перелічено усі обставини, які стосуються особистості обвинуваченого та можливості звільнення його від покарання з випробуванням. На підставі цих досліджених судом обставин суд, керуючись наданими йому дискреційними повноваженнями, зробив висновок про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства. Колегія суддів вважає, що вирок суду в цій частині не є голослівним, а ґрунтується на досліджених судом обставинах справи, ретельно викладених у вироку. Колегія суддів окремо наголошує на висновку органу пробації про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства. В засіданні апеляційного суду було, крім того, встановлено, що обвинувачений матеріально підтримує двох батьків, які страждають численними хворобами (про що суду надано документи) і проти цих встановлених судом обставин справи сторони кримінального провадження не заперечували.

За таких обставин, обвинуваченому слід надати шанс на його виправлення і перевиховання без ізоляції від суспільства.

Колегія судів роз`яснює свою позицію щодо того, що стаття 75 КК України не являється покаранням, а передбачає умови звільнення від нього з випробуванням. Покарання Домбровському призначене в межах санкції статті кримінального закону. Умови звільнення від покарання передбачають, що у разі порушення обов`язків, які суд поклав на засудженого, таке звільнення може бути скасоване і засуджений може бути направлений в місця позбавлення волі.

Таким чином, звільнення Домбровського від покарання з випробуванням має на меті його виправлення і перевиховання, а не ізоляцію його від суспільства заради такої ізоляції.

Водночас апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню в частині зарахування обвинуваченому в строк покарання час перебування його під вартою, оскільки це прямо передбачено ч. 5 ст 72 КК України.

Відтак, на підставі ч.5 ст.72 КК України, в редакції Закону України №2046-VIII від 18.05.2017 року, слід зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 03.08.2020 по 04.08.2020 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

У решті вирок суду першої інстанції слід залишити без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 404-407, 409, 413, 420 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25 листопада 2020 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, в редакції Закону України №2046-VIII від 18.05.2017 року, зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 03.08.2020 по 04.08.2020 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

В іншій частині цей вирок залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу негайно після її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4