Ухвала

22 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 1-8/01

провадження № 51-2700 зно 20

Суддя Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду ОСОБА_2, розглянувши заяву засудженого ОСОБА_1 про перегляд ухвали Верховного Суду України від 15 січня 2002 року за нововиявленими обставинами,

встановила:

Вироком Дніпропетровського обласного суду від 12 червня 2001 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ст. 93 п. п. «а», «г», «е», «з», ст. 142 ч. 3, ст. 81 ч. 3, ст. 140 ч. 2, ст. 140 ч. 3, ст. 193 ч. 3, ст. 222 ч. 1 Кримінального кодексу України (в ред. 1960р.) та засуджено до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

Ухвалою Верховного Суду України від 15 січня 2002 року змінено вирок Дніпропетровського обласного суду від 12 червня 2001 року в порядку ст. 395 Кримінального процесуального кодексу України (в ред. 1960р.) з метою привести вирок у відповідність із чинним законодавством України. В решті вирок щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.

15 лютого 2021 року ухвалою Касаційного кримінального суду Верховного Суду повернуто заяву засудженого ОСОБА_1 про перегляд ухвали Верховного Суду України від 15 січня 2002 року за нововиявленими обставинами через недотримання приписів ст. 461 та ст. 462 КПК.

20 квітня 2021 року у до Верховного Суду надійшла повторназаяву засудженого ОСОБА_1 про перегляд ухвали Верховного Суду України від 15 січня 2002 року за нововиявленими обставинами з аналогічних підстав.

Перевіривши відповідність заяви вимогам ст. 462 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), суд дійшов висновку, що вона не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції з огляду на таке.

Так, згідно з ч. 2 ст. 459 КПК нововиявленими обставинами визнаються: штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

За змістом пунктів 4, 5 ч. 2 ст. 462 КПК, звертаючись з заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, особа, яка подає заяву, повинна вказати на обставини, що згідно з ч. 2 ст. 459 КПК визнаються нововиявленими, а також належним чином обґрунтувати свої доводи щодо наявності відповідних обставин у кримінальному провадженні.

Проте вказаних приписів закону засуджений ОСОБА_1 не виконав, оскільки у заяві не зазначено обставин, що згідно з ч. 2 ст. 459 КПК можуть визнаватися нововиявленими та могли би вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду й засудженому під час розгляду справи судом, а також доводів на підтвердження наявності відповідних обставин.

Як убачається зі змісту заяви засудженого ОСОБА_1 , нововиявленою обставиною він вважає розгляд справи Верховним Судом України без врахування його вимог, викладених у змінах до касаційної скарги та супровідного листа начальника Київського слідчого ізолятора №13 до них, що надійшли після постановлення рішення. Однак відповідно до ч. 2 ст. 459 КПК вказана обставина не може вважатися нововиявленою, оскільки була відома суду на час розгляду справи. Разом із тим, належного обґрунтування наявності у справі нововиявлених обставин, що доводять неправильність ухвали Верховного Суду України від 15 січня 2002 року, засуджений не навів.

Положеннями ч. 1 ст. 461 КПК України передбачено, що заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подана протягом трьох місяців після того, як особа, яка звертається до суду, дізналася або могла дізнатися про ці обставини.

Разом із тим, як вбачається зі змісту заяви засудженого ОСОБА_1 , про обставину, яку останній вважає нововиявленою, йому стало відомо ще у 2018 році.

Проте, з повторною заявою про перегляд ухвали Верховного Суду України за нововиявленими обставинами засуджений ОСОБА_1 звернувся 17 квітня 2021 року, тобто зі значним пропуском строку на звернення про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Однак, на думку засудженого, розгляд його заяви про перегляд ухвали Верховного Суду України від 15 січня 2002 року строками не обмежено, оскільки подача ним зміненого тексту його касаційної скарги на вирок Дніпропетровського обласного суду від 12 червня 2001 року щодо нього, яка й по цей час залишається нерозглянутою, зупиняє набрання вироком законної сили, а отже підтверджує його невинуватість або вчинення ним менш тяжкого кримінального правопорушення.

Втім, з заяви засудженого ОСОБА_1 вбачається, що він відбуває кримінальне покарання саме на підставі звернутого до виконання вироку Дніпропетровського обласного суду від 12 червня 2001 року, зміненого ухвалою Верховного Суду України від 15 червня 2002 року, яким ОСОБА_1 засуджено до довічного позбавлення волі, що спростовує його твердження про те, що вирок Дніпропетровського обласного суду від 12 червня 2001 року щодо нього не набрав законної сили.

Отже, приписів ст. 461 КПК засудженим не дотримано.

Відповідно до ч. 3 ст. 464 КПК до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, яка не оформлена згідно з вимогами, передбаченими ст. 462 цього Кодексу, застосовуються правила ч. 3 ст. 429 КПК, тобто така заява підлягає поверненню.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 461, ч. 3 ст. 464, ч. 3 ст. 429 КПК,

постановила:

Заяву засудженого ОСОБА_1 про перегляд ухвали Верховного Суду України від 15 січня 2002 року за нововиявленими обставинами повернути.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_2