№ 207/994/14-к
№ 1-кп/207/93/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 березня 2021 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кам`янське кримінальне провадження № 2 від 15.01.2013 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, який має професійно-технічну освіту, офіційно працює ВАТ «ДМКД», одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше до кримінальної відповідальності не притягався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:
І. Обставини кримінального правопорушення за пред`явленим обвинуваченням встановлені під час судового розгляду.
15.01.2013 року ОСОБА_4 близько 20 годині 40 хвилин в темний час доби, керуючи технічно ісправним автомобілем «ВАЗ -2105», н.з. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 належав ОСОБА_6 , рухався в м. Дніпродзержинську по проїжджій частині вул. Чапаєва, що має двосторонню організацію руху, зі сторони пр. Ювілейного в напрямку пр. Аношкіна, з включеним ближнім світлом фар, зі швидкістю близько 20 км/год.
При русі по вул. Чапаєва в районі перетину з 1-м провулком Чапаєва, ОСОБА_4 , як водій механічного транспортного засобу, повинен був уважно стежити за розвитком дорожньої обстановки та можливими її змінами, крім того йому необхідно було вести транспортний засіб зі швидкістю, при якій довжина зупиночного шляху, з урахуванням технічного стану транспортного засобу, дорожніх і метеорологічних умов, не перевищувала видимості шляху в напрямку руху, але й не перевищуючи допустиму в даному населеному пункті швидкості руху, в разі ж виникнення небезпеки, або перешкоди для його руху, негайно вжити заходів до зниження швидкості керованого їм транспортного засобу, аж до зупинки або безпечного об`їзду виниклої перешкоди з метою уникнення скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
Іншими словами, ОСОБА_4 з метою виявлення пішохода, що перебував на проїжджій частині в положенні лежачі поперек дороги, на смузі руху автомобіля «ВАЗ -2105», як водієві механічного транспортного засобу необхідно було вжити заходів до негайного зниження швидкості аж до зупинки керованого ним автомобіля «ВАЗ-2105», тобто він повинен був діяти у відповідності з вимогами п.п. 12.2,12.3 Правил дорожнього руху України, де вказано:
- п. 12.2. «У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги».
- п. 12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, які водій об`єктивно спроможній виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».
Однак в порушення вимог пункту 12.3. «Правил дорожнього руху» України ОСОБА_4 , керуючи технічно ісправним транспортним засобом, не маючи перешкод ні механічного, ні технічного характеру, на прямій ділянці дороги, з асфальтобетонним покриттям укритим сніговим накатом та двосторонньою організацією руху, по одній смузі руху в кожному напрямку, зі спуском за напрямком руху, при відсутності штучного освітлення, проявляючи злочинну недбалість, своєчасно виявивши на проїжджій частині дороги лежачого пішохода, якого сприйняв зв купу речей, однак при подальшому зближенні розглядівши, що це є чоловік, дану обстановку як небезпечну не сприйняв, своєчасно заходи до зниження швидкості руху автомобіля «ВАЗ-2105» аж до зупинки транспортного засобу, або застосування маневрування з метою об`їзду лежачого пішохода не вжив, в результаті чого допустив наїзд передньою правою частиною керованого ним автомобіля на лежачого на проїжджій частині пішохода ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішоходу, ОСОБА_7 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 2340-Е від 17.04.2013 року були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми з ранами у потиличній ділянці вуха ліворуч, з переломом нижньої щелепи на рівні 1-го зубу праворуч та ліворуч, яка супроводжувалась явищами забою головного мозку 2-го ступеню (з порушенням дихання та знаходження на штучній вентиляції легень на протязі 3-х діб); тупої травми грудної клітки з садном праворуч, з компрессійно осколковим переломом 6-го, 7-го, 8-го, грудних хребців, переломом оститих відростків 7-го шийного, 1-го, 2-го, 3-го, 4-го, 5 грудних хребців, переломом дужки 6 грудного хребця, праворуч, переломом голівок 6-го, 7-го 8-го, ребер праворуч, переломом рукоятки на тілі грудини, які ускладнилися лівобічним пневматороксом та після травматичним кіфозом грудного відділу хребта; внутрішньо ниркова гематома праворуч; садно на правому плечі- відноситься до ТЯЖКИХ тілесних пошкоджень, по ознаці небезпеки для життя. При потраплянні у лікарню о 22 годині 00 хвилин, взяті кров та сеча на наявність алкоголю, концентрація алкоголю в крові 3,52 % 0 відповідає сильному алкогольну сп`янінні.
Згідно висновку додаткової судово-медичної експертизи № 150-Е від 18.02.2014 року тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_7 утворились при механізмі ДТП, вказаному при проведенні слідчого експерименту з водієм ОСОБА_4 .
Згідно висновку судово-автотехнічної експертизи № 44/27026 від 03.067.2013 року в даній дорожній обстановці водій автомобіля «ВАЗ -2105» ОСОБА_4 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 12.2. та 12.3. Правил дорожнього руху України. В умовах місця події водія автомобіля «ВАЗ 2105» ОСОБА_4 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода застосуванням екстреного гальмування з зупинкою автомобіля «ВАЗ -2105» до місця знаходження пішохода на проїжджій частині дороги, при заданих вихідних даних. При заданому механізмі події, дії водія автомобіля «ВАЗ -2105» ОСОБА_4 не відповідали вимогам п. 12.3. Правил дорожнього руху
У прямому причинному зв`язку з зазначеним подією, що спричинило настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень, знаходиться порушення водієм ОСОБА_4 вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху України, оскільки вказане порушення безпосередньо спричинило настання події даної дорожньо-транспортної пригоди.
Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.
2. Позиція обвинуваченого, та заяви зроблені під час судового розгляду стороною захисту.

Обвинувачений ОСОБА_4 , допитаний в процесі судового розгляду,суду пояснив, що 15.01.2013 році близько 21 годині 00 хвилин він, знаходячись за кермом автомобіля «ВАЗ -2105», н.з. НОМЕР_1 спускався по вул. Чапаєва в м. Кам`янське зі швидкістю близько 20 км/час. Вулиця не мала освітлення, а також в той день було хмарна погода, луни не було. Рухаючись на дорозі він побачив предмет який лежав на проїжджій частині, у зв`язку з чим застосував єкстрене гальмування, шляхом натискання педалі гальмів. Оскільки дорога було слизька він наїхав на предмет та почав штовхати цей предмет машиною вперед. Коли він вийшов з машини то побачив, що це був чоловік, який лежав у крові. Побачивши це, він викликав швидку допомогу та поліцію. Крім того покликав свідка, яка бачила, що він чоловіка машиною не переїжджав, а тільки посунув з місця, оскільки той лежав на проїжджій частині. Коли приїхала поліція та склала протокол, повідомила йому що в його діях немає складу злочину та відпустила його, але через деякий час його викликали в поліцію для проведення слідчого експерименту. Після чого його була вручена підозра у скоєні злочину передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Свою вину він не визнає. Позовні вимоги просив залишити без розгляду.
Потерпілий ОСОБА_7 , допитаний в судовому засіданні, суду пояснив, що 15.01.2013 року точний час не пам`ятає, близько 22 годині 00 хвилин він йшов до дому по вул. Чапаєва в м. Кам`янське. В той день була ожеледиця на дорозі, а він знаходився у стані алкогольного сп`яніння, тому коли переходив проїжджу частину підсковзнувся, впав на землю, та довго не міг підвестись, вставав та знову падав. Знаходячись в лежачому стані на проїжджій частині, він побачив фари машини, тому підняв руку, щоб його було видно, але згодом відчув удар та більше нічого не пам`ятає. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
3. Докази, надані для дослідження під час судового розгляду стороною обвинувачення.
В процесі судового розгляду стороною обвинувачення - прокурором, для з`ясування і перевірки обставин пред`явленого ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 286 КК України, обвинувачення, надані для дослідження наступні докази документи.
Витяг з єдиного реєстру, з якого вбачається, що 15.01.2013 року приблизно о 22.00 годині в м. Дніпродзержинську на вулиці Чапаєва в районі будинку 55 водій автомобіля «ВАЗ 2105» д.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , рухаючись в м. Дніпродзержинську, по вул. Чапаєва, з боку пр. Ювілейному, в бік проспекту Аношкіна, в районі будинку № 55, скоїв наїзд на невстановленого пішохода-чоловіка, на вигляд 50 років, середньої статури, який лежав на проїжджій частині дороги (а.с.1 Том № 1);

Протокол огляду місця дорожньо-транспортної події від 15.01.2013 року та фототаблицею до нього, з якого вбачається, як саме ОСОБА_4 вчинив наїзд на ОСОБА_7 (а.с. 10-19 Том № 1);

Протокол огляду транспортного засобу від 15.01.2013 року, автомобіля ВАЗ 2105 д.з. НОМЕР_1 (а.с. 21-22 Том № 1);

Акт обстеження дорожніх умов на ділянці автомобільної дороги по вул. Чапаєва (а.с. 43 Том № 1), з якого вбачається, що під час події були несприятливі дорожні умови;

Протокол огляду транспортного засобу від 30.01.2013 рокуз якого вбачається, що з картеру автомобіля було вилучено волосся (а.с .57-63 Том № 1);
Протокол проведення слідчого експерименту від 24.03.2013 року в результаті якого було встановлено, що відстань між видимості елементів дороги, з включеним ближнім світлом фар становить, 79,60 м. (а.с. 105-108 Том № 1);
Згідно висновку судово-медичної експертизи 234-Е від 17.04.2013 року у ОСОБА_7 виявлена сумісна травма тіла: відкрита черепно-мозкова травма з ранами у потиличній ділянці та в ділянці вуха ліворуч, яка супроводжувалась явищами забою головного мозку 2-го ступеню, тупа травма грудної клітини з садном праворуч, з компрессійно осколковим переломом 6-го, 7-го,8-го грудних хребців, переломом оститих відростків 7-го шийного, 1-го, 2-го, 3-шл, 4-го, 5-го грудних хребців, переломом дужки 6 грудного хребця прворуч, переломом голівок 6-го, 7-го,8-го ребер праворуч, переломом рукоятки та тіла грудини, які ускладнились лівобічним пневматороксом та після травматичним кіфозом грудного відділу хребта; внутрішньо ниркова гематома праворуч; садно на правому плечі які відносяться до тяжких тілесних пошкоджень. Вищезазначені пошкодження, утворились в наслідок дії твердого предмета, предметів або об ударів о подібні, давність утворення пошкоджень незадовго до потрапляння у лікарню. Пошкодження утворились внаслідок дії твердого предмета, предметів, якими могли бути виступаючи частини автомобілю. При потрапляння у лікарню о 22.00. годин, взяті кров та сеча на наявність алкоголю, концентрація алкоголю у крові 3,52% 0 відповідає, сильному алкогольному сп`янінню (а.с. 112-114 Том № 1);

Згідно висновку експерта № 44/27-26 від 03.06.2013 року: в даній дорожній обстановці водій автомобіля «ВАЗ 2105» ОСОБА_4 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 12.2. та 12.3. Правил дорожнього руху України. В умовах місця події водій автомобіля «ВАЗ 2105» ОСОБА_4 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода застосуванням екстреного гальмування з зупинкою автомобіля «ВАЗ 2105» до місця знаходження на проїжджий частині дороги, при заданих вихідних даних. При заданому механізмі події, в діях водія «ВАЗ 2105» ОСОБА_4 не вбачається невідповідностей вимогам п 12.2. Правил дорожнього руху України. При заданому механізмі події, дії водія автомобіля «ВАЗ 2105» ОСОБА_4 не відповідали вимогам п. 12.3. Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору, знаходилося в причинному зв`язку з настанням події даного ДТП (а.с. 141-142 Том № 1);
Протокол проведення слідчого експерименту від 17.01.2014 року за участю ОСОБА_4 та ОСОБА_7 де останні вказали яким був механізм контактування з пішоходом ОСОБА_8 , встановлення напрямку травмуючого впливу на тіло (а.с. 149-153 Том № 1);
Висновок експерта № 150-Е від 18.02.2014 року, де встановлено, що враховуючи наявність пошкоджень переважно по задній поверхні тулубу та голови- вважає, що виявлені у потерпілого пошкодження виникли в наслідок дії тупого твердого предмета, предметів, можливо виступаючими передніми чи передньо-нижніми частинами автомобіля, с заду наперед відносно тіла. Виявлені у ОСОБА_7 сумісні травми тіла могли утворитись при механізмі, як вказано у протоколі слідчого експерименту за участю ОСОБА_4 . Експертних даних які б свідчили про переїзд колесом чи подвійний наїзд транспортним засобом не мається. Виявлені у ОСОБА_7 пошкодження, у сукупності не характерний для утворення при падінні з висоти власного зросту на плоскість, чи при нанесенні ударів руками та ногами (а.с. 157-158 Том №1);
Згідно актового запису про смерть № 383 від 27.04.2020 року ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 181 То № 3 ).
3. Мотиви і оцінки суду за наслідками перевірки обставин висунутого обвинувачення доказами, наданими сторонами кримінального провадження під час судового розгляду.

В процесі судового розгляду сторона обвинувачення - прокурор вважав, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України - у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень доведена у повному обсязі.
Перевіривши під час судового розгляду наданими суду для дослідження доказами обставини, які прокурор вважав встановленими в цьому кримінальному провадженні, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Вищевказані докази підтверджують факт дорожньо-транспортної пригоди за участю водія ОСОБА_4 , що спричинило тяжкі тілесні пошкодження ОСОБА_7 , а висновок судово-медичної експертизи № 234-Е від 17.04.2013 року, підтверджує факт порушення обвинуваченим ОСОБА_4 вимог п.п. 12.3 ПДР України, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної ДТП.
Суд не берез до уваги висновок експертизи № 44/02-81 від 12.05.2013 року (а.с.123-125 Том №1), оскільки дані речі не визнані речовими доказами по кримінальному провадженню, та не були вилучені одразу після події, а були надані матір`ю потерпілого ОСОБА_7 через 38 днів після події.
Тому, вказані вище докази, що досліджувались судом, є належними, допустимими, достовірними, взаємодоповнюють один одного, і в своїй сукупності повністю доводять вину обвинуваченого у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило тяжкі тілесні пошкодження потерпілому.
Відповідно до ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Згідно ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню - подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).
Обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні ( ст. 91 КПК України), покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.
Судовий розгляд, згідно положень ст. 337 КПК України, проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Докази, є належними та допустимими та судом приймаються до уваги при розгляді даного кримінального провадження, оскільки порушення норм КПК України при зборі даних доказів не було встановлено.
Таким чином, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, вважає, що вина ОСОБА_4 в скоєному кримінальному правопорушенні знайшла своє повне підтвердження в судовому засіданні, а його дії кваліфікує за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.
Відповідно до положень статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека є найвищими соціальними цінностями. Кримінальний кодекс України здійснює охоронну функцію щодо вказаних цінностей, зокрема, ч.2 ст.286 КК України встановлює кримінальну відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху особами, які керують транспортними засобами, якщо вони спричинили тяжкі тілесні пошкодження потерпілому.
Згідно з п. 20 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в постанові № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
Відповідно до ч. 1ст. 8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини "передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України судом не встановлено.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Визначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке є необережним тяжким злочином, обставини вчинення кримінального правопорушення, характер допущеного ОСОБА_4 порушення Правил дорожнього руху, характер та ступінь тяжкості непоправних наслідків у виді нанесення тяжких тілесних пошкоджень, відомості про особу обвинуваченого.
Обговорюючи питання про вид і міру покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд також враховує данні про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має зареєстроване місце проживання, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, має постійне джерело доходу, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей. Крім того, суд бере до уваги, що у причинному зв`язку із даною дорожньо-транспортною пригодою, також є неправомірні дії потерпілого ОСОБА_7 , а саме знаходження його на проїжджій частині в недозволеному місті, в стані алкогольного сп`яніння. Крім того, суд враховує несприятливі погодні умови, які були під час дорожньо-транспортної пригоди.
К поясненням обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника про невизнання вини та недопустимість доказів, а саме слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_4 та потерпілого ОСОБА_7 суд відноситься критично і вважає зазначене, позицію захисту. Оскільки матеріали справи підтверджують, що саме обвинувачений ОСОБА_4 керуючи транспортним засобом «ВАЗ -2105», н.з. НОМЕР_1 спричинив потерпілому ОСОБА_7 тяжкі тілесні пошкодження, так як згідно протоколу огляду автомобіля, вбачається, що з картеру автомобіля було вилучено волосся (а.с. 57-63 Том №1), а згідно висновку експерта № 150-Е від 18.02.2014 року встановлено, що враховуючи наявність пошкоджень переважно по задній поверхні тулубу та голови- вважає, що виявлені у потерпілого пошкодження виникли в наслідок дії тупого твердого предмета, предметів, можливо виступаючими передніми чи передньо-нижніми частинами автомобіля, с заду наперед відносно тіла. Виявлені у ОСОБА_7 сумісні травми тіла могли утворитись при механізмі, як вказано у протоколі слідчого експерименту за участю ОСОБА_4 . Експертних даних які б свідчили про переїзд колесом чи подвійний наїзд транспортним засобом не мається. Виявлені у ОСОБА_7 пошкодження, у сукупності не характерний для утворення при падінні з висоти власного зросту на плоскість, чи при нанесенні ударів руками та ногами (а.с. 157-158 Том №1).
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим, вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також для попередження нових злочинів, йому слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк, тобто в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки саме таке покарання буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи.
За змістом п. 21 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України№ 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією, ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує порушення Правил дорожнього руху з боку обвинуваченого, що спричинило тяжкі тілесні пошкодження потерпілому, з метою забезпечення міри виховного характеру, приходить до висновку про призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом на строк в межах санкції статті.
Стосовно цивільної позовної заяви потерпілого ОСОБА_7 , суд зазначає наступне, оскільки в матеріалах кримінального провадження знаходиться акт запису про смерть № 383 від 27.04.2020 року ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , провадження по цивільній позовній заяві на підставі ч. 7 ст. 255 ЦПК України підлягає закриттю.
По справі КЗ «Дніпродзержинська міська лікарня швидкої медичної допомоги» ДОР» заявлено цивільний позов у розмірі 24 243 гривні 51 копійка, що складає суму лікування потерпілого ОСОБА_7 , на стаціонарному лікуванні.

Відповідно до вимог ч.4 ст.128, ч.1 ст.129 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК. Якщо відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, в КПК не врегульовані, застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розрахунку позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

На підставі ст. 1166 Цивільного Кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особі відшкодовується в повному - особою, яка її завдала.

Питання процесуальних витрат у провадженні суд вирішує відповідно до ст. 124 КПК України.
Речових доказів по справі не встановлено.
Керуючись ст.ст. 369-371, 373, 374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді 5 (п`яти) року позбавлення волі з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного основного покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк в 2 (два) роки.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки, протягом іспитового строку: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Провадження по цивільно позовній заяві потерпілого ОСОБА_7 закрити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь КЗ «Дніпродзержинська міська лікарня швидкої медичної допомоги» ДОР» суму матеріальної шкоди у розмірі 24 243 (двадцять чотири тисячі двісті сорок три) гривні 51 копійка.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати за проведення судово-трасологічної експертизи № 44/02-81 від 12.05.2013 року в сумі 586 (п`ятсот вісімдесят шість) грн. 80 копійок.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати за проведення судово-авотехнічної експертизи № 44/27-26 від 03.06.2013 року в сумі 917 (дев`ятсот сімнадцять) грн. 70 копійок.
Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області на протязі тридцяти днів з дня проголошення вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано . У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1