ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/3243/20 Головуючий 1ї інстанції: ОСОБА_1
Апеляційне провадження № 11-кп/818/2392/21 Доповідач ОСОБА_2
Категорія домашній арешт
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря - ОСОБА_5

захисника - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м.Харкова від 03 червня 2021 року, якою продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалу Ленінського районного суду м.Харкова від 03 червня 2021 року продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 строком на 60 днів, тобто до 01.08.2021 року включно.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо обвинуваченого більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник посилається на те, що жодний ризик, передбачений ст. 177 КПК України а прокурором не доведений.

Зазначає, що сторона захисту як і обвинувачений ОСОБА_7 вважає, що саме по собі не визнання ним свої вини у даному кримінальному провадженні ніяк не може свідчити про те, що у разі обрання до нього більш м`якого запобіжного заходу такого як домашній арешт може сприяти продовженню його злочинної діяльності. Навпаки, обвинувачений ОСОБА_7 саме з тих підстав, що не визнає своєї вини не має на меті уникати кримінальної відповідальності. Обвинувачений ОСОБА_7 стверджує, що не намагатиметься переховуватись, а сприятиме судовому розгляду у з`ясуванні обставин кримінального провадження, так як особисто зацікавлений в тому, щоб судовий розгляд чим швидше закінчився та він міг продовжувати спокійно жити далі.

Вказує, що доказів вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 матеріали справи не містять.
Вважає не обґрунтованим та недоведеним те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Прокурор в судове засідання не з`явився, до початку судового розгляду подав заяву в якій просить провести судове засідання без його участі у зв`язку з зайнятістю в іншому процесі та заперечував проти задоволення апеляційної скарги..

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 422-1 КПК України, колегія суддів вважає за можливим проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутності прокурора у кримінальному провадженні.
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи захисника, який підтримав вимоги апеляційної скарги, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу, у відповідності з нормами ст.404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження та вчинення інших кримінальних правопорушень чи продовження кримінального правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.
Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження, ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні умисного корисливого, особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Відповідно до фактичних обставин справи та згідно обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, тобто не має законних джерел для існування, не одружений, є громадянином іншої країни, та на території України проживає без реєстрації, а отже міцних соціальних зв`язків не має.

Крім того, ОСОБА_7 раніше судимий та обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, який вчинено у період іспитового строку, що свідчить про системність протиправної та антисоціальної поведінки обвинуваченого, що об`єктивно свідчить про наявність ризиків вчинення підозрюваним іншого злочину.

Враховуючи, що ОСОБА_7 підозрюється у злочині, а саме відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаногоз насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, що об`єктивно свідчить про наявність продовження існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, з метою уникнення від покарання за вчинення тяжкого злочину, обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування або суду; незаконно впливати на потерпілого; також обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи вчинити інше кримінальне правопорушення.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, який інкримінується підозрюваному, а саме того, що він підозрюється у злочині проти власності поєднаний з насильством та вчинений повторно, , колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, зокрема життя, здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки людини, що відповідно до ст.3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю в Україні, а також охорони права власності окремих громадян.

Доводи захисника стосовно відсутності достатніх доказів обвинувачення, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки питання щодо дослідження та оцінки доказів сторін підлягають дослідженню в порядку, передбаченому ст. ст.94, 337 та параграфом 3 « Процедура судового розгляду» КПК України.
Доводи, на які посилається в апеляційній скарзі є захисник стосовно не доведення ризиків, заявлених в клопотанні прокурора, спростовуються матеріалам кримінального провадження, що свідчить про прийняття судом першої інстанції обґрунтованого рішення.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 не зменшилися та не перестали існувати на момент продовження цього запобіжного заходу.

Отже, враховуючи всі вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, якими прокурор обґрунтовував в суді першої інстанції необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання обвинуваченого під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги всі ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження, які прокурор вважає доведеними, направивши обвинувальний акт до суду першої інстанції, якому за наслідками судового розгляду, суд першої інстанції надасть відповідну процесуальну оцінку, ухваливши виправдувальний чи обвинувальний вирок.
Доводи ОСОБА_7 про те, що під час розгляду клопотання були порушенні його права на захист без участі перекладача з української мови на азербайджанську мову, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки, питання про продовження застосування запобіжного заходу було розглянуто з участю захисника та особисто обвинуваченого, з приводу залучення перекладача жодних клопотань від обвинуваченого чи його захисника не надходило. Крім того, як вбачається заява ОСОБА_7 в якій він ставить питання про порушення права на перекладача складена ним особисто на російській мові.
Колегія суддів роз`яснює обвинуваченому та його захиснику, що вони не позбавлені права заявляти клопотання відповідно до ст. 68 КПК України заявляти клопотання про необхідність залучення перекладача у справі.
З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції постановив рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 та відсутності на цей час підстав для зміни чи скасування цього рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, ст.407 ч.1 п.1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м.Харкова від 03 червня 2021 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: