Провадження №11-сс/824/1716/2021 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,
заявника ОСОБА_6 ,
адвоката, який діє в інтересах
власника майна ОСОБА_7 ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали клопотання за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 04 лютого 2021 року про відмову в арешті майна в рамках кримінального провадження №0005004 від 11.05.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

28 грудня 2020 року заявник ОСОБА_6 звернулася до Дарницького районного суду міста Києва з клопотанням про арешт майна в рамках кримінального провадження №0005004 від 11.05.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_7 .

Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 04 лютого 2021 року в задоволенні клопотання відмовлено.

На вказану ухвалу слідчого судді заявник ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій не погоджується з ухвалою, вважає її необґрунтованою та зазначає, що слідчим суддею не враховано тих обставин, що її визнано цивільним позивачем у кримінальному провадженні №0005004 і арешт майна необхідний з метою забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні в якому вона є учасником. Тому, просить скасувати ухвалу слідчого судді від 04 лютого 2021 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити її клопотання про накладення арешту на майно.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про поважність причин своєї неявки суду не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце апеляційного розгляду. Тому, колегія суддів вирішила за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності прокурора, оскільки це не суперечить положенням ч.4 ст.405 КПК України.

Заслухавши:
доповідача суддю апеляційного суду;
заявника ОСОБА_6 , яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити;
адвоката, який діє в інтересах власника майна ОСОБА_7 ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги;
ознайомившись з матеріалами клопотаннята обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого висновку.

Як вбачається з матеріалів клопотання, що надійшли до суду апеляційної інстанції, та ухвали слідчого судді, слідчим відділом Дарницького УП ГУНП у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0005004 від 11.05.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, у якому ОСОБА_6 визнано потерпілою.

28 грудня 2020 року заявник ОСОБА_6 звернулася до Дарницького районного суду міста Києва з клопотанням про арешт майна в рамках кримінального провадження №0005004 від 11.05.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_7 .

Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 04 лютого 2021 року в задоволенні клопотання про арешт майна відмовлено.

Постановляючи ухвалу, слідчий суддя в повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального законодавства України, виходячи з такого.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст.94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п.3, 4 ч.2 ст.170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст.170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст.170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч.6 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, тобто з метою забезпечення цивільного позову, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Нормами ч.ч.1, 3 ст.171 КПК України передбачено, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач.

У відповідності до ч.1 ст.61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов.

Колегія суддів приходить до висновку, що слідчий суддя розглядаючи клопотання заявника ОСОБА_6 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0005004 від 11.05.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 , вимог закону дотримався та дійшов обґрунтованих висновків про відсутність підстав для його задоволення.

Апеляційний суд погоджується з мотивами слідчого судді з огляду на наявність в матеріалах клопотання витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно щодо квартири АДРЕСА_1 , з якого вбачається, що право власності на вказану квартиру перейшло від ОСОБА_6 до ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-проваджу, та в подальшому між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу №1285, на підставі якого право власності на квартиру зареєстровано за ОСОБА_7 .

При цьому рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 25 серпня 2020 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 про захист права власності на житло шляхом визнання договорів удаваними, визнання удаваних договорів недійсними, застосування наслідків недійсності договору, визнання договору нікчемним, застосування наслідків нікчемності договору, визнання права власності на квартиру, та скасовано арешт квартири АДРЕСА_1 .

Крім того, згідно ч.2 ст.61 КПК України права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.

Так, клопотання про арешт майна подано ОСОБА_6 в рамках кримінального провадження №0005004, також в матеріалах клопотання наявний цивільний позов ОСОБА_6 , який заявлено в рамках даного кримінального провадження. Проте цивільний позов не містить підтвердження про його прийняття уповноваженою посадовою особою органу досудового розслідування, прокуратури або суду.

При цьому в рамках кримінального провадження №0005004 жодній особі не повідомлено про підозру.

Разом з тим, арешт майна з метою забезпечення відшкодування завданих збитків (цивільного позову) можливий щодо майна підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, юридичної особи, відносно якої здійснюється кримінальне провадження.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування, чого не буде досягнуто при накладенні арешту на зазначений об`єкт нерухомості.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження та відомостей, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань, суд апеляційної інстанції об`єктивно переконаний, що слідчий суддя, відмовляючи в задоволенні клопотання про арешт майна, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу заявника ОСОБА_6 слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 04 лютого 2021 року про відмову в арешті майна в рамках кримінального провадження №0005004, залишити без змін, як законну та обґрунтовану.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.309, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_11 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 04 лютого 2021 року про відмову в арешті майна в рамках кримінального провадження №0005004 від 11.05.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, а саме: квартири АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ ________________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4