Дата документу 30.04.2021 Справа № 314/3907/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №314/3907/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_9
Провадження №11-кп/807/945/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_10
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2021 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_11

суддів ОСОБА_12, ОСОБА_13,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 31 березня 2021 року щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, є особою з інвалідністю, неодружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого;

обвинуваченогоу вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15, ч.1 ст.115, ч.1 ст.263, ст.348, ч.1 ст.122, ч.4 ст.296 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_1 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 31 березня 2021 року, якою клопотання прокурора задоволене, строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_1 продовжений строком на 60 діб - з 31 березня 2021 року до 24:00 години 29 травня 2021 року включно в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, та тим, що інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти наявним ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора, який, на думку апелянта, є неперевіреною особою у цьому провадженні.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що оригінал ухвали не підписаний колегією суддів, у зв`язку із чим немає юридичної сили. Ухвала суду від 31 березня 2021 року підписана секретарем суду Палубінська. На думку апелянта, таким способом делеговані повноваження суду іншій особі, та ухвала містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст.358,366 КК України.

Апелянт вважає, що ці ж самі ознаки мають усі судові рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя та Запорізького апеляційного суду, скріплені печаткою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя.

Крім того, на думку апелянта, оскаржувана ухвала не відповідає вимогам п.1 ч.1 ст.312 КПК України, оскільки не містить найменування (номера) кримінального провадження, на підставі якого була постановлена.

Також зазначає про те, що йому не зрозуміло, в рамках якого кримінального провадження видано доручення на надання БВПД за №028-0005769 від 16 липня 2020 року та ким і на підставі чого здійснювалося державне обвинувачення.

Згідно з ухвалою суду, в провадженні Шевченківського районного суду м.Запоріжжя перебуває об`єднане кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.3 ст.15, ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 263, ст. 348, ч.1 ст.122, ч.4 ст.296 КК України.

В судовому засіданні прокурором заявлене клопотання, яке надійшло через канцелярію суду 29 березня 2021 року, про продовження обвинуваченому ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» строком на 60 днів, яке обґрунтоване тим, що встановлено наявність ризиків, передбачених пунктами 1-5 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, а саме, ОСОБА_1 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого, тим самим перешкоджати кримінальному провадженню, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення. Наявність вказаних ризиків підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, а саме ОСОБА_1 обвинувачується зокрема у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, а тому, усвідомлюючи ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень і невідворотного покарання, обвинувачений ОСОБА_1 з урахуванням встановлених обставин, може переховуватися від суду. Крім того, ОСОБА_1 неодружений, дітей не має та не має стійких соціальних зв`язків, що вказує на те, що останній може у будь-який момент залишити територію Запорізької області та переховуватись від суду, чим перешкоджатиме судовому розгляду кримінального провадження. Також прокурор посилається на те, що обвинувачений ОСОБА_1 з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності може незаконно впливати на потерпілих та свідків, провокувати у них бажання відмовлятися від наданих свідчень, тим самим перешкодити кримінальному провадженню, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Захисник ОСОБА_14. проти клопотання прокурора заперечувала, заявила про недоведеність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, невідповідність обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обставинам справи, можливості обрати інший запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем проживання обвинуваченого, посилаючись на те, що на його утриманні знаходиться мати похилого віку, що потребує його допомоги.

ОСОБА_1 в судовому засіданні фактично відмовився висловити свою позицію.

Потерпілі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримали клопотання прокурора, просили його задовольнити.

Представниця потерпілого та цивільного позивача ОСОБА_15 в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій просила у зв`язку з повним відшкодуванням обвинуваченим збитків, завданих злочином, розглядати справу без участі уповноваженого представника потерпілого і цивільного позивача.

Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні присутній не був, надав суду заяву, в якій просив проводити судове засідання без його участі.

Обвинувачений ОСОБА_1 про день та час апеляційного розгляду повідомлений належним чином, клопотань про розгляд поданої ним апеляційної скарги за його участю не подавав.

Захисник - адвокат ОСОБА_14. та прокурор у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, про день, час та місце розгляд матеріалів оскарження ухвали були повідомлені належним чином, клопотань про розгляд апеляційної скарги за їх участю не заявили.

Оскільки, виходячи з положень кримінального процесуального законодавства, участь сторін кримінального провадження при розгляді вищевказаної апеляційної скарги не є обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути цю скаргу без участі обвинуваченого та інших учасників провадження, що відповідає вимогам ч.4 ст.422-1 КПК України.

Заслухавши доповідь судді; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).

Клопотання прокурора вказаним вимогам відповідає та має всі необхідні відомості, передбачені кримінальним процесуальним законодавством. Повноваження прокурора, який звернувся з клопотанням, підтверджуються відповідною постановою керівника Запорізької окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_16 від 15 березня 2021 року (а.п.75).

Наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_1 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому у судовому засіданні заслухані доводи сторін та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.

Так, із наданих матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 - ч.1 ст.115, ст.348, ч.1 ст.263, ч.4 ст.296, ч.1 ст.122 КК України, які є особливо тяжкими, тяжкими та нетяжким злочинами.

На обґрунтування висунутого обвинувачення прокурором надані докази, які судом першої інстанції перевірятимуться на предмет їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку.

Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, не зменшились та існують на даний час, при цьому суд врахував і поведінку обвинуваченого під час судового провадження.

Суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що такими ризиками є: ризик переховування від суду; незаконного впливу на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинення іншого кримінального правопорушення.

При цьому суд обґрунтовано врахував ступінь тяжкості та характер інкримінованих ОСОБА_1 правопорушень, суворість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні вказаних правопорушень, те, що у обвинуваченого ОСОБА_1 відсутнє офіційне місце роботи, він неодружений, є особою з інвалідністю, на утриманні неповнолітніх та малолітніх дітей не має, проживає разом з матір`ю, яка є особою похилого віку, відомості про її знаходження на утриманні ОСОБА_1 в матеріалах провадження відсутні. ОСОБА_1 раніше судимий, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, у період іспитового строку. Наступні правопорушення, у яких обвинувачується ОСОБА_1 (за ч.1 ст.122, ч.3 ст.15, ч.2 ст.11 КК України), стосуються того ж самого потерпілого ОСОБА_2 , щодо якого під час судового розгляду обвинувачений поводився агресивно.

Також судом враховано ігнорування обвинуваченим будь-яких законних процесуальних рішень та розпоряджень в межах цього провадження.

За місцем проживання ОСОБА_1 характеризується як особа з запальним характером, на яку до сільської ради надходили неодноразові скарги від сусідів та мешканців села.

Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов правильного висновку про те, що задля забезпечення даного провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_1 під вартою.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та відомостей про особу обвинуваченого, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки встановлені ризики не зменшились, та інші більш м`які запобіжні заходи будуть недостатніми для запобігання цих ризиків.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого, на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

З приводу твердження обвинуваченого про невідповідність оскаржуваної ухвали вимогам щодо офіційного документу, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до положень п.21 розділу VII «Формування і оформлення судових справ» Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України №814 від 20 серпня 2019 року, у разі подання апеляційної скарги на ухвали, на які можуть бути подані скарги окремо від рішення суду, суд самостійно, виходячи з конкретних обставин справи та змісту апеляційної (касаційної) скарги, вирішує питання про перелік матеріалів, копії яких йому необхідно надіслати до суду апеляційної (касаційної) інстанції для розгляду скарги.

Копії матеріалів справи формуються в порядку, визначеному цією Інструкцією, в окремий том у спеціальну обкладинку.

Матеріали оскарження ухвали формуються лише з копій матеріалів, необхідних для розгляду скарги. До матеріалів оскарження ухвали приєднується копія оскаржуваної ухвали, яка виготовляється з оригіналу ухвали з підписом судді (підписами суддів) та засвідчується суддею, а за його відсутності - одним із заступників голови суду або головою суду. При цьому копія оскаржуваної ухвали засвідчується в установленому порядку. Оригінал оскаржуваної ухвали залишається в матеріалах справи.

Опис матеріалів оскарження ухвали підписує суддя та працівник апарату суду (із зазначенням посади, прізвища, ініціалів та дати), який формує матеріали оскарження ухвали.

Матеріали оскарження ухвали надсилаються до відповідного суду у встановленому чинним законодавством порядку.

Матеріали оскарження вищевказаної ухвали суду оформлені у відповідності до вимог вказаної Інструкції.

Копія оскаржуваної ухвали міститься в цих матеріалах.

Зміст цієї ухвали відповідає вимогам ст.372 КПК України.

Порушення процесуальних прав обвинуваченого при вирішенні судом питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою не встановлено.

Дані про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні, та при апеляційному розгляді суду апеляційної інстанції таких відомостей не надано.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б були підставою для скасування вказаної ухали суду, при апеляційному її перегляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 31 березня 2021 року, якою клопотання прокурора задоволене, строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_1 продовжений строком на 60 діб - з 31 березня 2021 року до 24:00 години 29 травня 2021 року включно в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Судді:

ОСОБА_10 ОСОБА_17 ОСОБА_13