Справа № 554/6124/19
Дата документу 23.02.2021 Провадження № 1-кп/554/12/2021
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и

23 лютого 2021 року м. Полтава

Суд присяжних Октябрського району м. Полтави у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
судді ОСОБА_2
присяжних ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5

за участю:

секретарів судового засідання ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8
прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10
потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
ОСОБА_13
захисників ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,
ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,
ОСОБА_18
обвинувачених ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ,
ОСОБА_21 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві матеріали кримінального провадження № 0000681 по обвинуваченню

ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, освіта середня, не працюючого, в силу ст. 89 КК України не судимого,
ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, освіта середня, не працюючого, розлученого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, судимого
22 вересня 2017 року Київським районним судом м. Полтави за ч.3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 263, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі з звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік і 6 місяців
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, пунктів 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України,
ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_3 , українця, громадянина України, освіта середня, студента 3-го курсу ПТУ № 3 м. Полтава, помічника машиніста Виробничого підрозділу «Моторвагонне депо Полтава» регіональної філії «Південна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця», не судимого
у вчиненнікримінальногоправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України,
в с т а н о в и в :
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним
В один із днів початку березня 2019 року обвинувачені ОСОБА_20 та ОСОБА_19 , дізнавшись від невстановленої органами досудового розслідування особи про те, що потерпілий ОСОБА_11 має при собі значну суму грошових коштів та ювелірні вироби, увійшли між собою у злочинну змову на заволодіння його особистим майном шляхом вчинення розбійного нападу, пов`язаного із спричиненням смерті останньому.

Для вчинення нападу ОСОБА_20 та ОСОБА_19 встановили місце, де ОСОБА_11 залишає автомобіль на стоянці, приблизний час повернення його додому, підшукали та озброїлись для нападу молотком, а також попередньо заготовленим для нанесення тілесних ушкоджень саморобним предметом, використавши для цього панчоху, в яку помістили залізні деталі від автомобіля, зав`язавши її кінець у зашморг для полегшення тримання заготовленого знаряддя в руці під час нанесення ним ударів.

Для полегшення вчинення злочину, подальшого швидкого залишення місця події з тим, щоб уникнути можливості їх викриття у причетності до розбійного нападу та заподіяння смерті потерпілого, 03 березня 2019 року, близько 19 год., обвинувачені ОСОБА_20 та ОСОБА_19 під видом того, що їм необхідно «розібратись» з певною особою, попросили за окрему грошову винагороду обвинуваченого ОСОБА_21 відвезти їх на автомобілі в район проживання потерпілого ОСОБА_11 , де чекати на їх повернення, після чого забрати та відвезти за адресою, яка буде вказана йому в подальшому окремо.

Надалі, близько 21 год. 30 хв., з метою вчинення розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_11 та умисного протиправного позбавлення його життя, ОСОБА_20 з ОСОБА_19 на автомобілі ВАЗ 21104 д. н. з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_21 приїхали до будинку АДРЕСА_4 , де останній залишився їх чекати в автомобілі, а вони, взявши з собою заздалегідь заготовлені для нанесення тілесних ушкоджень предмети, направились на майданчик для стоянки автомобілів поблизу будинку АДРЕСА_5 і почали чекати на приїзд потерпілого.

Дочекавшись його, близько 23 год. 50 хв., ОСОБА_20 з ОСОБА_19 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб між собою, з метою вчинення розбійного нападу для заволодіння особистим майном потерпілого ОСОБА_11 , пов`язаного з умисним вбивством останнього, зненацька напали на нього ззаду та нанесли удари по спині і в плече, після чого схопили за шию і почали стискати її рукою, зігнутою в ліктьовому суглобі, придушуючи таким чином його. Одночасно, діючи з метою протиправного заподіяння смерті потерпілого та заволодіння його майном, ОСОБА_20 з ОСОБА_19 заздалегідь заготовленими молотком та саморобним предметом для спричинення тілесних ушкоджень, а також кулаками нанесли потерпілому ОСОБА_11 не менше п`яти цілеспрямованих ударів в голову та обличчя.

Внаслідок застосованого під час вчинення нападу фізичного насильства, обвинувачені ОСОБА_20 та ОСОБА_19 спричинили потерпілому ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, забою головного мозку тяжкого ступеню з переломом кісток черепу та кісток лицевого склепу, субдуральної гематоми правої гемісфери головного мозку, коми 1-го ступеню, забійні рани голови та гематоми обличчя, які утворились від дії тупих обмежених предметів, якими могли бути пальці рук, стиснуті в кулак або інші предмети з подібними характеристиками, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 454 від 27 травня 2019 року кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження по ознаці небезпеки для життя.

Після цього, вважаючи, що всі необхідні дії, спрямовані на доведення злочинного умислу на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_11 з корисливих мотивів та за попередньою змовою групою осіб, виконані, усвідомлюючи, що нанесені у життєво важливий орган тілесні ушкодження з урахуванням їх кількості і локалізації мають неодмінно привести до смерті потерпілого, ОСОБА_20 та ОСОБА_19 заволоділи його особистим майном, а саме: сумкою-барсеткою чорного кольору «Пума» вартістю 1500 грн, в якій знаходилися грошові кошти в сумі 10700 грн, водійське посвідчення на ім`я потерпілого ОСОБА_11 , технічний паспорт та ключ від автомобіля «BMW М 5» вартістю 9190,91 грн, ключі від квартири та документи на транспортні засоби на ім`я ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , а також золотою каблучкою оздобленою дорогоцінним камінням ізумрудами вагою 15 г 585 проби вартістю 25000 грн, золотим браслетом вагою 55 г 585 проби вартістю 50000 грн, наручним годинником «Casio G-ShokGA-700SE-1A4ER» вартістю 2300 грн, якими у подальшому розпорядились на власний розсуд, чим спричинили ОСОБА_11 матеріального збитку на загальну суму 98690,91 грн. Незважаючи на виконання обвинуваченими ОСОБА_19 та ОСОБА_20 всіх дій, які мали привести до смерті потерпілого, в чому вони були переконані, смерть ОСОБА_11 не наступила із-за того, що йому була надана своєчасна кваліфікована медична допомога.

Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_21 , виконуючи домовленість з ОСОБА_20 та ОСОБА_19 по переміщенню їх на автомобілі до вказаного місця і назад, розуміючи, що останні озброїлись та направились для вчинення кримінального правопорушення, залишився їх чекати за вказаною адресою з метою забезпечення швидкого залишення ними місця події.

Близько 00 год. 00 хв. 04 березня 2019 року, ОСОБА_20 з ОСОБА_19 після вчинення розбійного нападу на ОСОБА_11 , пов`язаного із замахом на протиправне заподіяння смерті останньому, внаслідок якогоОСОБА_20 з ОСОБА_19 спричинили тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_11 разом із сумкою-барсеткою чорного кольору «Пума», грошовими коштами, документами на транспортні засоби, золотою каблучкою, золотим браслетом, годинником «Casio G-Shok GA-700SE-1A4ER», ключами від автомобіля «BMW М 5» та квартири потерпілого, маючи на своєму одязі та долонях рук сліди крові, а також сліди характерні для утворення при активному нанесенні тілесних ушкоджень в ділянці кулаків, для швидкого і непомітного залишення місця події повернулись до ОСОБА_21 .

Після цього ОСОБА_21 , розуміючи, що ОСОБА_20 з ОСОБА_19 , враховуючи наявність у них чужої сумки-барсетки, золотого браслету, годинника, грошових коштів, ключів від автомобіля «BMW М 5» та вищевказаних слідів, причетні до вчинення особливо тяжкого злочину, діючи умисно, з метою приховування слідів злочину та осіб, які його вчинили, відвіз останніх до кафе « ІНФОРМАЦІЯ_4 », що по АДРЕСА_6 , чим сприяв швидкому залишенню ними місця події для уникнення затримання та виявлення слідів злочину, частину яких вони викинули по маршруту слідування, за що у подальшому отримав грошову винагороду в сумі 1000 грн.

Надалі ОСОБА_21 , володіючи достовірними відомостями про причетність ОСОБА_20 та ОСОБА_19 до вчинення особливо тяжких злочинів відносно ОСОБА_11 , маючи реальну можливість, своєчасно не повідомив уповноважені правоохоронні органи про вчинені останніми злочини, чим перешкодив своєчасному затриманню, виявленню слідів злочинів, збереженню речових доказів, що дозволило останнім розпорядитись речами потерпілого.

Кваліфікація дій обвинувачених судом

Суд кваліфікує дії обвинувачених ОСОБА_19 та ОСОБА_20 за ч. 2 ст. 15 пунктами 6, 12, ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України як розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із закінченим замахом на вбивство, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині з корисливих мотивів та за попередньою змовою групою осіб, який не було закінчено з причин, які не залежали від їх волі.

При кваліфікації діянь обвинувачених ОСОБА_19 та ОСОБА_20 за ч. 2 ст. 15 пунктів 6, 12, ч. 2 ст. 115 КК України суд керується положеннями пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» (далі - Постанова) та правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними в рішенні від 31 січня 2013 року справа № 5-32кс12, відповідно до яких, оцінка суб`єктивної сторони обвинуваченого має вирішуватись з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема: час, місце та спосіб його вчинення, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, характер дій винного, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Отже, враховуючи анатомічне розташування тілесних ушкоджень у потерпілого в ділянці життєво важливих органів, особливо в ділянці голови, кількість нанесених ударів, що мали ознаки цілеспрямованості, наявність странгуляційної борозди разом із характером предметів, якими спричинялись тілесні ушкодження, тривалість та інтенсивність насильства у своїй сукупності підтверджують висновки про те, що діяння були явно направлені на заподіяння смерті потерпілому і є ознаками прямого умислу, як умова відмежування від інших злочинів.

Той факт, що потерпілий залишився живим, на наявність ознак вбивства не впливає, оскільки згідно абз. 2 п. 22 вищеназваної Постанови, якщо винний діяв з умислом на вбивство, тривалість часу, що минув з моменту заподіяння ушкоджень до настання смерті потерпілого, для кваліфікації злочину як умисного вбивства значення не має.

Тобто, в даному випадку потерпілий вижив лише завдяки тому, що йому своєчасно була надана висококваліфікована медична допомога, в зв`язку з чим смерть не наступила.

Дії ОСОБА_21 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 396 КК України, як приховування злочину, тобто заздалегідь не обіцяне приховування особливо тяжкого злочину.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Допитані під час розгляду матеріалів кримінального провадження в суді обвинувачені ОСОБА_19 та ОСОБА_20 вини у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень не визнали, а обвинувачений ОСОБА_21 визнав повністю та по суті проти них обвинувачення показали:

Обвинувачений ОСОБА_19 , показав, що 03 березня 2019 року, в вечірній час, він на пропозицію ОСОБА_20 разом з останнім, на автомобілі під керуванням ОСОБА_21 приїхав на вулицю Ветеринарна в м. Полтаві з тим, щоб пограбувати гаражі, які там знаходяться. При цьому з собою вони взяли необхідні металеві знаряддя для злому замків і дверей на гаражах. Прибувши на місце скоєння злочинів, вони окремо один від одного почали робити спроби проникнення в приміщення гаражів. В цей час він помітив, що до гаражів під`їхав автомобіль, з якого вийшов потерпілий, між яким та обвинуваченим ОСОБА_20 виникла «потасовка», за якою він спостерігав спочатку на відстані, а потім побачивши, що потерпілий, поваливши ОСОБА_20 на землю та сидячи зверху на ньому наносить тому удари, з метою захисту останнього, підбіг до місця, де це відбувалося, почав наносити удари руками нападнику. Скільки і куди наніс ударів, він не пам`ятає, але стверджує, що робив це з метою захисту ОСОБА_20 від побиття та обох їх від викриття у тих злочинах, які вони намагалися вчинити. Зазначив, що удари наносив тільки руками, не застосовуючи при цьому ніяких предметів, які були у них з собою. ОСОБА_20 також, намагаючись вивільнитись, наносив удари потерпілому, але чим і куди саме вони приходились, він не бачив. Коли їм вдалося подолати потерпілого, вони забрали його сумку, зняли браслет з його руки та підібрали годинник, який лежав на землі, залишили місце події і сівши в автомобіль під керуванням ОСОБА_21 , який їх чекав, поїхали додому до ОСОБА_20 . Наголосив, що тих тілесних ушкоджень, які потім виявили у потерпілого, вони йому не наносили і вважає, що це могло наступити не від їх дій. Наміру вчинити вбивство потерпілого або розбій відносно нього вони не мали і таких дій не вчинювали. Вважає, що вони просто відкрито заволоділи його майном під час подій, які раптово виникли після появи потерпілого на місці, де вони намагалися вчинити злочини по заволодінню чужим майном власників гаражів, які вони мали намір пограбувати. Зазначив, що потерпілий та його впливові батьки, які мають великі статки, а також співмешканка потерпілого, яка являється працівником поліції, обмовляють його з ОСОБА_20 у вчиненні особливо тяжких злочинів, переслідуючи при цьому виключно корисні мотиви. Він також не визнав і заявлені потерпілими та прокурором цивільні позови по матеріалах кримінального провадження.

Обвинувачений ОСОБА_20 , під час допиту в суді про обставини вчинення злочинів щодо потерпілого ОСОБА_11 дав показання аналогічні показанням ОСОБА_19 , наголосивши при цьому, що він їх в повній мірі підтверджує і бажання повторювати засвідчене останнім в суді, не має, що й робити відмовився. У відповідях на запитання учасників судового розгляду заперечив факт спричинення потерпілому тих тілесних ушкоджень, які у нього були виявлені, вчинення щодо нього розбою та замаху на його умисне вбивство, наголосивши, що останній разом зі своєю родиною з корисливих спонукань обмовляють їх у вчиненні тих діянь, які ними не вчинювались. Він також не визнав заявлених по матеріалах кримінального провадження цивільних позовів.

Оцінюючи показання обвинувачених в сукупності з іншими доказами по матеріалах кримінального провадження, суд констатує, що вони є суперечливими, непослідовними та алогічними, в зв`язку з чим розцінює їх як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення та намір уникнути покарання за вчинене, а тому до уваги приймає їх тільки в тій частині, в якій вони узгоджуються з іншими доказами та їм відповідають. Зокрема, судом приймаються до уваги їх показання в частині ствердження ними про присутність на місці події злочину в зазначений в обвинувальному акті час, визнання ними факту конфлікту з потерпілим та нанесення йому ударів. Інтерпритація ж обвинуваченими обставин самої події правопорушення, його причин і мотивів, судом оцінюється критично з підстав алогічності та очевидної невірогідності їх суджень. Крім того, це спростовується також і сукупністю досліджених в суді та оцінених відповідно до вимог закону доказів.

Так, обвинувачений ОСОБА_21 в суді показав, що ОСОБА_20 він знав раніше, а з обвинуваченим ОСОБА_19 до подій 03 березня 2019 року не був знайомий і вперше його побачив саме в цей день. Того числа ОСОБА_20 за винагороду в 1000 грн попросив його надати послуги таксиста на автомобілі, який він орендував, на що він погодився, маючи потребу в грошах. Після 19 год. він під`їхав до кафе «13 Кордон», що по вулиці Сапіго в м. Полтаві, де майже відразу до автомобіля підійшли ОСОБА_20 , який сів на переднє пасажирське сидіння та ОСОБА_19 , який розмістився на задньому сидінні. Обвинувачені були одягнені обоє в темні спортивні костюми, у ОСОБА_20 був з собою мобільний телефон. При собі обвинувачені мали також киянку резинову та якісь металеві шари в панчосі. Останній запропонував їхати в напрямку с. Розсошенці Полтавського району, показуючи при цьому дорогу, по якій необхідно їхати. На його, ОСОБА_20 , пропозицію спочатку проїхали повільно повз покер-клуб, що біля палацу дозвілля «Листопад», після чого попрямували до вказаного ним місця. Під час руху у вказаному напрямку обвинувачені, спілкуючись між собою, зазначили, що до вказаного місця їдуть тому, що «необхідно «розібратись» з деким». Приїхавши на місце, вказане ОСОБА_20 близько 21 год. 21 год. 30 хв., останній та ОСОБА_19 вийшли з автомобіля та пішли у невідомому напрямку, а він залишився чекати їх в автомобілі. Приблизно через 2 години ОСОБА_20 та ОСОБА_19 прибігли збуджені, захекані до автомобіля та криком наказали швидко їхати з цього місця. Коли вони сіли в салон автомобіля, він помітив, що руки ОСОБА_20 та браслет золотий, який він тримав в руках, були в крові. Браслет він відразу ж передав ОСОБА_19 , а той поклав його в чорну сумку «Пума», яку вони принесли з собою. Крім того, у них були і інші чужі речі, яких до цього він не бачив, а саме: чоловіча сумка « ОСОБА_24 » чорного кольору, годинник та грошові кошти, ключі від автомобіля БМВ. По дорозі назад обвинувачені наказали зупинитися біля складів в мікрорайоні Юрівка м. Полтави, де вийшли та щось викинули, після чого він відвіз їх до кафе «13 кордон», де і висадив. Звідти він поїхав до ОСОБА_25 , який знав обвинуваченого ОСОБА_20 , щоб розповісти йому про побачене, так як був наляканий від побаченого та почутого, а також розумів, що вони когось побили та заволоділи чужим майном. Поспілкувавшись з останнім, він поїхав на вулицю Бригадна, 1 СТО, де раніше працював, та залишив там автомобіль.

Свої показання обвинувачений ОСОБА_21 підтвердив в ході слідчого експерименту з його участю на досудовому розслідуванні, під час якого показав місце проживання обвинувачених, місце, де він чекав останніх протягом часу, коли вони вчинювали розбійний напад та замах на вбивство потерпілого, напрямок, з якого вони повернулись після вчинення злочинів, а також місце, де на вимогу останніх він зупиняв автомобіль, щоб викинути речі потерпілого, які зберігались в сумці чорного кольору «Пума», яку вони принесли із собою після нападу. В ході обстеження ділянки місцевості, на яку він вказав, були виявлені у прозорих файлах зі слідами речовини бурого кольору, схожого на кров, документи на право користування автомобілями «Ераз» та «Фольксваген», доручення, страхові документи, які виписані на ім`я ОСОБА_26 (том 5 а. к. п. 157-175).

Під час допиту в суді потерпілий ОСОБА_11 показав, що 03 березня 2019 року, ввечері, зустрівся із своєю дівчиною ОСОБА_27 біля «Макдоналдсу», неподалік магазину «Фуршет». Приїхали туди на різних автомобілях. Після спілкування попрямували додому на АДРЕСА_5 , де спільно проживали. ОСОБА_27 поїхала першою, а він заїхав на стоянку, що поруч з будинком, щоб з іншого автомобіля забрати деякі речі, після чого на своєму автомобілі BMW попрямував безпосередньо до будинку. Як тільки но припаркував автомобіль біля будинку і вийшов з нього, то майже відразу почув, як хтось в його напрямку біжить і зразу ж відчув удар в спину, від якого відскочив від автомобіля та побачив раніше невідомого йому чоловіка, який вже замахнувся для нанесення іншого удару невідомим предметом, що був у нього в руках і наніс його в ліве плече. В цей час він почув, що до нього біжить ще хтось інший і коли повернув голову в тому напрямку, то відчув, що його схопили за шию та почали наносити удари по голові тупим металевим предметом, про що свідчив характерний звук від нанесених ударів, від яких він впав на землю. Над ним лежачим зразу ж схилився один із нападників і почав знімати з нього годинник, каблучку та браслет із золота, чоловічу сумку, в якій знаходилися грошові кошти. Інший нападник, перебуваючи позаду нього, тягнув його за золотий масивний і міцний ланцюжок, який був на шиї, здавлюючи її до втрати можливості дихати, намагаючись його задушити таким чином, про що, на його переконання, свідчили дії обох нападників, які одночасно наносили удари металевим предметом по голові і душили за шию, розуміючи, що від міцності і масивності золотий ланцюжок не може порватись. Оскільки місце, де це все відбувалось, на час нападу на нього було освітленим, то він зміг розгледіти обличчя нападників і запам`ятати та впізнати їх. Це були ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , яких він в подальшому в ході досудового розслідування впізнавав по фотознімках, які йому пред`являлись слідчим. В судовому засіданні він також чітко вказав на ОСОБА_20 та ОСОБА_19 , як на осіб, які намагалися позбавити його життя та заволоділи його речами. При цьому, він зазначив, що ОСОБА_19 був одягнений у темний спортивний костюм, на голові була шапка. ОСОБА_20 також був у темному спортивному костюмі, на голові був капюшон, який в процесі нападу злетів. Він також наголосив, що обвинувачені діяли спільно, злагоджено та узгоджено, використовуючи при цьому раптовість, з якою вони вчинили напад та фізичну перевагу, яку мали над ним. Від значної кількості ударів в голову та здавлювання його шиї золотим ланцюжком він знепритомнів та прийшов до тями вже у лікарні після того, як йому були проведені операції та врятовано життя. Підкреслив, що обвинуваченого ОСОБА_21 він знає, але тісних стосунків не підтримує, просто бачив його кілька разів на СТО, куди приїжджав. Його тієї ночі не бачив. Підтвердив факт заподіяння йому внаслідок розбійного нападу матеріального збитку на загальну суму 98690,91 грн, який він просить відшкодувати шляхом стягнення з обвинувачених названої суми відповідно до заявленого ним цивільного позову.

Він також зазначив, що злочинними діями обвинувачених ОСОБА_19 та ОСОБА_20 йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тяжких моральних стражданнях та душевних переживаннях, яких він зазнав внаслідок вчинення злочинів щодо нього, порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного способу життя, тривалого перебування на межі життя і смерті внаслідок перенесення ним кількох тяжких операцій на головному мозку. Зазначені обставини впливають на його моральний стан, викликають великі душевні страждання, дискомфорт та сильну фізичну біль, змушують його пристосовуватися до негативних умов існування. Ним потрачено багато часу і зусиль на відновлення свого фізичного та морального стану, але незважаючи на це, очікуваних результатів досягти не вдалося. Травми, які були йому заподіяні обвинуваченими, призвели до визнання його інвалідом 2-ої групи. Дотепер продовжуються проблеми зі здоров`ям у вигляді постійних болей. Розмір моральної шкоди він оцінює в один мільйон гривень і просить стягнути цю суму солідарно з обвинувачених, повністю задовольнивши заявлений ним по матеріалах кримінального провадження цивільний позов.

При пред`явленні для впізнання по фотознімках потерпілий ОСОБА_11 впізнав обвинувачених ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , як осіб, що вчинили розбійний напад на нього та намагалися його вбити (том 4 а. к. п. 41-43, 44-46).

Допитані в суді потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , батько та мати потерпілого ОСОБА_11 , показали, що в ніч з 03 на 04 березня 2019 року їм зателефонувала дівчина їхнього сина ОСОБА_27 та повідомила, що їх сина побили і він з тяжкими травмами доставлений до лікарні. Вони відразу поїхали туди і від лікарів дізналися, що син перебуває у вкрай тяжкому стані, фактично на межі життя і смерті. Сину була зроблена досить складна та тривала операція головного мозку, після якої довгий час він перебував у комі. На реабілітацію сина, яка продовжується по цей час, ними витрачено велику суму коштів, яку вони просять стягнути з обвинувачених відповідно до заявленого ними цивільного позову.

Вони також зазначили, що злочинними діями обвинувачених ОСОБА_19 та ОСОБА_20 їм заподіяно моральну шкоду, яка полягає в сильних моральних стражданнях і душевних переживаннях через заподіяння тяжких тілесних ушкоджень близькій для них людині сину ОСОБА_11 , в зв`язку з чим вони пережили стрес, наслідки якого не покидають їх до цього часу. Тяжкі операції, які переніс син через заподіяння йому тілесних ушкоджень обвинуваченими, кожне очікування виходу його із стану непритомності або коми, створювало їм нестерпні муки і переживання за життя дитини, які суттєво позначилось на їх здоров`ї і наслідків якого вони не зможуть позбутися ще довго. Вони докладали і продовжують докладати великих зусиль для виходу із тяжкого стану як сина, так і себе, але їм, незважаючи на все зроблене та понесені великі матеріальні затрати, цього зробити не вдалось. Кожний із них оцінює заподіяну моральну шкоду в сумі 250000 грн і просить стягнути їх солідарно з обвинувачених, задовольнивши заявлений ними цивільний позов.

Під час допиту в суді свідок ОСОБА_27 показала, що 03 березня 2019 року після 23 год. вона зустрілася з потерпілим ОСОБА_11 в районі «Макдональдсу». Кожен з них приїхав до місця зустрічі на власному автомобілі, після чого так само, на різних авто вони поїхали до місяця проживання потерпілого на АДРЕСА_5 . При цьому вона поїхала відразу додому, а ОСОБА_11 заїхав ще на автомобільну стоянку, яка знаходиться поруч. Оскільки довгий час він не повертався додому та не відповідав на телефонні дзвінки, це її насторожило і вона вийшла на вулицю. Неподалік від під`їзду побачила ОСОБА_11 , який лежав на землі, був весь брудний та в крові, не міг говорити, а лише хрипів. Вона зразу ж викликала карету швидкої медичної допомоги та зателефонувала друзям і знайомим, покликавши їх на допомогу. На місці виявлення потерпілого вона помітила, що поряд з ним не було його речей, а саме сумки, виробів із золота, годинника, грошових коштів. Підійшовши до його автомобіля, помітила сліди крові на передній частині, а також поряд на припаркованому авто. Трохи далі на землі виявила панчоху, в якій були металеві предмети, схожі на деталі від автомобіля. В подальшому від потерпілого, коли він повернувся до свідомості після операції та виходу з коми, вона дізналася про обставини нападу на нього та осіб, які це зробили, оскільки він розповів їй про це, наголосивши, що бачив і запам`ятав осіб, які вчинили цей злочин.

Свідок ОСОБА_22 в суді показав, що потерпілий є його другом, з яким він веде спільний бізнес по оренді автомобілів. 03 березня 2019 року він бачив потерпілого, при якому в той день були його особисті речі, а саме золотий браслет, ланцюжок, годинник, чоловіча сумка, каблучка. Після того, як вночі йому зателефонувала ОСОБА_27 і повідомила, що ОСОБА_11 побили, він відразу прибув на місце події. Там побачив потерпілого, який був дуже побитий та весь у крові. Зазначив, що напередодні він передав ОСОБА_11 документи на користування автомобілем «Ераз», які оформлені на нього. Ці документи, як йому потім стало відомо, були знайдені у прозорому файлі зі слідами РБК працівниками поліції під час досудового розслідування в ході слідчого експерименту з обвинуваченим ОСОБА_21 .

Допитаний в суді свідок ОСОБА_28 показав, що 03 березня 2019 року біля 23 год. 30 хв. він повертався додому та побачив біля будинку автомобіль ВАЗ срібного кольору з д. н. з. НОМЕР_2 з вимкненими фарами та працюючим двигуном, за кермом якого знаходився водій. Автомобіль мав замінене праве крило чорного кольору, номера підсвічувались синім кольором. Вказаний автомобіль здався йому підозрілим. Для того, щоб переконатись в тому, що перебування автомобіля у вказаному місці не пов`язано із крадіжками, які в районі проживання свідка постійно вчинюються, прийшовши додому, він вийшов на балкон та почав спостерігати за ним. Перебуваючи на балконі, близько 00 год. він побачив, як від гаражів, розташованих неподалік, до автомобіля підійшло двоє чоловіків, один з яких сів на переднє пасажирське сидіння, а інший, на заднє, після чого автомобіль рушив з місця і помчався в напрямку склозаводу. В подальшому, коли йому стало відомо про скоєння тяжкого злочину щодо потерпілого ОСОБА_11 , він, пригадавши цей факт, повідомив про нього в поліцію та дав з цього приводу показання слідчому під час його допиту.

Оцінюючи показання вказаного свідка та приймаючи їх до уваги як правдиві та такі, що відповідають дійсності, суд виходить з їх відповідності показанням обвинуваченого ОСОБА_21 про місце очікування ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , час знаходження автомобіля в указаному місці, реєстраційний номер автомобіля, обставини повернення обвинувачених з місця скоєння злочину та їх посадка в автомобіль, а також напрямок руху автомобіля, в якому той поїхав після того, як останні сіли в нього. Зважаючи на те, що свідок ОСОБА_28 та обвинувачений ОСОБА_21 знайомими не були і про дані обставини повідомили однакові відомості, суд вважає показання обох осіб правдивими та приймає їх до уваги саме такими. На цій підставі, враховуючи також і показання обвинувачених ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , суд констатує і про факт непричетності ОСОБА_21 до вчинення розбою та замаху на вбивство потерпілого ОСОБА_11 .

Свідок ОСОБА_25 під час допиту в суді показав, що він знає обвинувачених ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , а також потерпілого ОСОБА_11 . На початку березня 2019 року до нього звернувся обвинувачений ОСОБА_20 та попросив допомогти продати золотий браслет, на що він дав свою згоду. Втілюючи в життя свою обіцянку, він заїхав до ОСОБА_20 додому на автомобілі, забрав того та разом з ним поїхав до свого знайомого ОСОБА_29 в магазин «Смарагд». Там він побачив браслет, про допомогу в реалізації якого його просив ОСОБА_20 . Вказаний браслет плетіння бісмарк мав вагу більше 40 г. Раніше схожий браслет він бачив у потерпілого ОСОБА_11 . В його присутності браслет був зважений та прийнятий ОСОБА_29 , а ОСОБА_20 були видані грошові кошти, частину з яких останній передав йому за сприяння в збуті краденої, як потім з`ясувалося, речі. Він також зазначив, що 04 березня 2019 року близько опівночі до нього приїхав ОСОБА_21 , який був у пригніченому стані, стурбований та не міг чітко пояснити, чому він приїхав. Пам`ятає, що ОСОБА_30 розповідав йому про те, що когось перевозив, що на тих особах була кров, тощо. Не розуміючи до кінця, про що йшла мова і чому саме до нього приїхав ОСОБА_21 , він попросив його заспокоїтись та розповісти про все потім. Після продажу браслета від дружини дізнався, що тієї ночі, коли приїжджав ОСОБА_21 побили і пограбували ОСОБА_11 , перед яким він мав борг у 500 доларів США, який йому в подальшому віддав.

При пред`явленні для впізнання по фотознімках золотого браслета потерпілого ОСОБА_11 свідок ОСОБА_29 впізнав його, як той, що йому 04 березня 2019 року був зданий обвинуваченим ОСОБА_20 та свідком ОСОБА_25 , а свідок ОСОБА_31 впізнала цей браслет, як такий, що перед прийняттям його в скупку 04 березня 2019 року вона оглядала (том 4 а. к. п. 107-109, 110-112).

Протоколом огляду відеозапису та переглядом відеозапису з камер відеоспостереження ювелірного магазину « ІНФОРМАЦІЯ_5 » в суді встановлено, що зранку 04 березня 2019 року до приміщення магазину зайшли обвинувачений ОСОБА_20 , свідки ОСОБА_25 , ОСОБА_29 та ОСОБА_32 . В подальшому ОСОБА_20 з ОСОБА_25 передали золотий браслет свідку ОСОБА_29 , а той в свою чергу ОСОБА_33 для його огляду. Після огляду браслета останньою ОСОБА_29 розрахувався з ОСОБА_20 та ОСОБА_25 , передавши їм грошові кошти (том 4 а. к. п. 115-136).

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 454 від 27 травня 2019 року потерпілому ОСОБА_11 спричинено тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, забою головного мозку тяжкого ступеню з переломом кісток черепу та кісток лицевого склепу, субдуральної гематоми правої гемісфери головного мозку, коми 1-го ступеню, забійні рани голови та гематоми обличчя, які утворились від дії тупих обмежених предметів, якими могли бути пальці рук стиснуті в кулак або інші предмети з подібними характеристиками, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження по ознаці небезпеки для життя (том 4 а. к. п. 39-40).

Згідно карти виїзду швидкої медичної допомоги № 021930 від 04 березня 2019 року виклик в центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф для надання медичної допомоги потерпілому ОСОБА_11 за адресою АДРЕСА_7 надійшов в 00 год. 15 хв. Карета ШМД на місце пригоди виїхала негайно і прибула на місце в 00 год. 25 хв. (том 4 а. к. п. 11-13).

Відповідно до протоколу огляду місця події від 04 березня 2019 року (том 4 а. к. п. 14-21) на парковці біля будинку АДРЕСА_5 виявлено та вилучено марлеві тампони зі слідами РБК із зовнішньої сторони переднього лівого крила автомобіля «SEAT» д. н. з. НОМЕР_3 , змиви РБК з переднього крила автомобіля «ВМW» д. н. з. НОМЕР_4 , змив РБК з поверхні поребрика (вул. В. Андрієвського, м. Полтава), змиви РБК, шкарпетку з металевим предметом, схожим на деталь від автомобіля, на які ухвалою слідчого судді накладено арешт.

Згідно протоколу огляду від 12 березня 2019 року, який був досліджений в суді (том 4 а. к. п. 48-50), свідок ОСОБА_27 видала слідчому для огляду та вилучення:

картонну коробку з-під годинника марки «CASIO G-Shok № GA-700SE-1A4ER»;

гарантійний талон серії А № 3155478 UА «CASIO G-Shok № GA-700SE-1A4ER», в якому зазначено дату продажу 22 лютого 2018 року;

чек (штрих код) на годинник марки «CASIO G-Shok № GA-700SE-1A4ER» із зазначенням його ціни - 5579;

чек салону магазину «Європа, вул. Котляревського, 18 від 22 лютого 2018 року на : годинник «CASIO G-Shok № GA-700SE-1A4ER» із відтиском печатки «підприємець ОСОБА_34 », який порвано навпіл;

Інструкцію на годинник «CASIO G-Shok № GA-700SE-1A4ER».

Протоколом перегляду відеозапису з камер «Безпечне місто» від 05 березня 2019 року (том 4 а. к. п. 54-62), який був досліджений в суді, встановлено переміщення автомобіля ВАЗ 21104, яким керував обвинувачений ОСОБА_21 з характерними ознаками, а саме чорним крилом, який рухається в напрямку від місця вчинення злочину в період з 00 год. 00 хв. 58 сек. до 00 год. 04 хв. 59 сек.

Цей факт також підтверджується показаннями обвинуваченого ОСОБА_21 , що, на думку суду, свідчить про правдивість його показань. На це ж вказує і протокол огляду відеозапису з камер відеоспостереження заправки «BVS» від 11 березня 2019 року, що був досліджений в суді (том 4 а. к. п. 90-106), відповідно до якого ОСОБА_21 о 19 год. 19 хв., тобто перед виїздом до місця скоєння злочину і переміщенням туди обвинувачених ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , заїжджав на заправку, щоб заправити автомобіль ВАЗ 21104 з характерним чорним крилом.

Відповідно до протоколу огляду від 05 березня 2019 року, який був досліджений в суді (том 4 а. к. п. 63-87), встановлено як факт переміщення автомобілів потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_27 перед поверненням додому, так і маршрут, яким автомобілі рухалися та місце, де вони паркувалися, а також час переміщення автомобілів, який передує нападу обвинувачених на потерпілого ОСОБА_11 і узгоджується з часом нападу на нього обвинувачених ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , що підтверджує правдивість показань потерпілого та свідка ОСОБА_27 про обставини, які передували вчиненню злочину.

В ході обшуку автомобіля ВАЗ 21104 д. н. з. НОМЕР_1 , протокол про що був досліджений в суді (том 4 а. к. п. 152-162), з автомобіля було вилучено чохол з сидіння, вирізи з переднього та заднього сидіння автомобіля зі слідами речовини бурого кольору, схожого на кров.

Згідно протоколу обшуку від 12 березня 2019 року за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_20 в АДРЕСА_2 було виявлено та вилучено годинник «Casio G-Shok», який належить потерпілому ОСОБА_11 та який на час обшуку знаходився на руці обвинуваченого ОСОБА_20 (том 5 а. к. п. 110-125).

Оцінюючи вказаний доказ з точки зору його допустимості, суд зазначає, що обшук було проведено на підставі ухвали слідчого судді з додержанням вимог Кримінально-процесуального кодексу України в частині, що стосується порядку проведення цієї слідчої дії.

Так, обшук проводився в присутності понятих та особи, яка проживала у вказаному приміщенні, а саме ОСОБА_20 , якому була пред`явлена ухвала суду на проведення цієї слідчої дії, заперечень проти чого ним висловлено не було. Ним не було заявлено клопотання про необхідність участі у проведенні обшуку адвоката, а оскільки на час проведення обшуку він не мав статусу підозрюваного, то обов`язкової присутності захисника, як учасника відповідної процесуальної дії, закон не вимагає.

Отже, судом встановлено, що обшук за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_20 було проведено з дотриманням вимог статей 234-236 КПК України, а тому суд не приймає до уваги твердження сторони захисту про невідповідність його проведення вимогам процесуального закону та необхідності визнання його недопустимим, розцінюючи таке твердження, як надумане.

Відповідно до висновку експерта № 636 від 09 квітня 2019 року ринкова вартість годинника наручного «CASIO GA-700SE-1A4ER» станом на 04 березня 2019 року могла становити 2300 грн (том 4 а. к. п. 139-146).

Згідно висновку експерта № 442 від 26 квітня 2019 року кров потерпілого ОСОБА_11 належить до О (1) групи, якій властиві антиген Н та ізогемаглютиніни анти-А та анти-В (том 5 а. к. п 188-189).

Відповідно до висновків експертиз № 443, № 444, № 450, № 451, № 452, № 453 та № 469 від 08 травня 2019 року, № 454, № 455 від 19 квітня 2019 року на светрі, футболці, спортивних штанах, парі кросівок, куртці темно-синього кольору, чоловічих трусах та парі шкарпеток потерпілого ОСОБА_11 , на змиві, вилученому із зовнішньої сторони переднього лівого крила автомобіля «ВМW» д. н. з. НОМЕР_4 , у змиві вилученому із поверхні поребрика (вул. В.Андрієвського, м. Полтава), у змиві вилученому із зовнішньої сторони переднього лівого крила автомобіля «SEAT» д. н. з НОМЕР_5 , на чохлі верхньої частини переднього сидіння автомобіля, на вирізах оббивки переднього та заднього сидінь автомобіля знайдена кров людини, яка може походити від нього самого (том 5 а. к. п. 206-208, 213-215, 220-222, 227-228, 233-234, 246-247; том 6 а. к. п. 2-3, 14-15, 21-22).

Згідно висновку генетичної експертизи №9/404СЕ-19 від 21 червня 2019 року генетичні ознаки (ДНК-профіль) слідів крові та клітин з ядрами, виявлених на шкарпетках, позначених як «І» та «П», металевому предметі (об`єкти № № 2 4, 10, 12, 13, 18), збігаються між собою та з генетичними ознаками зразка крові потерпілого ОСОБА_11 (том 2 а. к. п. 51-72), що дає підстави суду вважати, що цим предметом наносились удари останньому в життєво важливі органи.

Аналіз наведеного, поза розумним сумнівом, дає підстави суду прийти до висновку, що саме ОСОБА_19 та ОСОБА_20 і за таких обставин вчинили замах на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_11 та розбій відносно нього, в ході якого заволоділи його майном. Їх же твердження про те, що наміру вбивати потерпілого або спричиняти йому тяжкі тілесні ушкодження, які могли б потягнути за собою його смерть, вони не мали і цього не робили, а сталося це внаслідок чиїхось інших дій, суд розцінює неспроможними та такими, що спростовуються сукупністю наведених вище доказів.

Так, судом безперечно встановлено і цього не заперечують самі обвинувачені, що в зазначені в обвинувальному акті час і місці вони знаходилися на місці події, куди повернувшись додому приїхав і потерпілий ОСОБА_11 , з яким у них мав місце конфлікт після того, як він нібито виявив їх при намаганні вчинити пограбування гаражів. Вони не заперечують своєї причетності до побиття потерпілого, але стверджують, що робили це, не застосовуючи ніяких підручних знарядь, а просто наносили удари руками, долаючи його напад та насильство, яке він нібито застосовував. Саме в цей час вони і заволоділи його майном, після чого втекли з місця скоєння злочину, залишивши потерпілого там самого. Категорично заперечують факт заподіяння йому тих тілесних ушкоджень, які у нього виявлені, вважаючи, що це могло наступити від дій інших осіб.

Очевидна надуманість їх тверджень спростовується як показаннями потерпілого, так і аналізом обставин і доказів, досліджених судом, з яких слідує, що до місця нападу потерпілий прибув приблизно в 00 год., коли обвинувачені там вже перебували. Конфлікт між ним та обвинуваченими виник відразу ж після його прибуття, про що стверджують і останні, наголошуючи на його незначній часовій тривалості. Як слідує з досліджених судом доказів в 00 год. 02 хв. обвинувачені на автомобілі вже втікали з місця пригоди, а в 00 год. 15 хв. від знайомої потерпілого вже надійшов виклик на станцію швидкої медичної допомоги, в якому вона повідомила про наявність у останнього тілесних ушкоджень, попередньо виявивши як самого потерпілого, так і певний час, переживши шок від побаченого. Отже, суд має підстави констатувати, що напад на потерпілого, спричинення йому тілесних ушкоджень та заволодіння його майном було здійснено в короткий проміжок часу, який обчислюється хвилинами. Зразу ж після зникнення з місця події обвинувачених потерпілий був виявлений свідком ОСОБА_27 , а тому спричинити йому тілесні ушкодження інші особи не могли та в ході розгляду матеріалів кримінального провадження і не встановлено, що будь-які інші особи біля місця події чи на ньому знаходились. В ході огляду місця події там були виявлені знаряддя, які з собою, слідуючи до місця скоєння злочину на автомобілі, мали обвинувачені, і на яких були виявлені сліди крові, яка походить від потерпілого. Цей факт, на переконання суду, спростовує твердження обвинувачених, що під час конфлікту з потерпілим вони не наносили йому ударів будь-якими предметами, а били його тільки руками. На причетність обвинувачених до скоєння інкримінованих їм злочинів, на переконання суду, вказує також факт тривалого їх знаходження на місці події в очікуванні повернення потерпілого та попереднього відстежування ними його місця знаходження, що було встановлено в ході розгляду матеріалів кримінального провадження та підтверджується як показаннями обвинуваченого ОСОБА_21 , так і іншими доказами, які були досліджені в суді.

Суд критично оцінює твердження обвинувачених про те, що тривалість їх перебування на місці події злочину до появи там потерпілого нібито викликана їх намірами вчинити крадіжки з гаражів, розташованих поруч, а не з метою дочекатись там останнього та вчинити на нього напад. Цей факт спростовується інформацією правоохоронних органів, наданою в суді прокурором, із якої слідує, що у вказаний період фактів проникнення в гаражі чи спроб такого проникнення не мало місця, а отже, з урахуванням наведених вище фактів, суд має підстави для констатації факту, що на місце події обвинувачені прибули саме з метою вчинення нападу на потерпілого та очікування його повернення додому, звичайний час якого ними був відстежений заздалегідь.

Отже, суд констатує, що саме обвинувачені ОСОБА_19 та ОСОБА_20 за вказаних в обвинувальному акті обставин, у вказаний в ньому час та місці вчинили розбій щодо потерпілого та замах на його умисне вбивство.

Оцінюючи мотиви злочинних дій обвинувачених, суд вважає, що вони вчинили саме замах на умисне вбивство потерпілого, на що вказує поведінка обвинувачених до, під час та після нападу, їх агресивна поведінка та жорстокість під час скоєння злочину, характер та спосіб нанесення ними тілесних ушкоджень потерпілому - численні тілесні ушкодження наносили заздалегідь заготовленими знаряддями у життєво важливі органи, виключно в голову, що, на думку суду, є свідченням наміру вчинити його умисне вбивство. Та і подальша поведінка обвинувачених, пов`язана зі збутом майна викраденого у потерпілого, свідчить про їх переконання в тому, що намір протиправно позбавити його життя досяг поставленої ними мети.

На факт умисності злочину, який окрім іншого, переслідував і настання смерті потерпілого, вказують, на переконання суду, і такі обставини, як завчасна спланованість злочину на певний день і час, який включав підшукання знарядь для його вчинення, які за своїми характеристиками пристосовані для спричинення важких травм та смерті, підшукування засобів для переміщення з метою швидкого залишення місця події; вчинення злочину в місці, де потерпілий зазвичай ставить автомобіль, попереднє відстежування часу його повернення додому; завчасний виїзд на місце скоєння злочину і тривале очікування на повернення потерпілого; раптовість нападу на потерпілого, спричинення тілесних ушкоджень та заволодіння його майном; вчинення злочину групою осіб для виключення можливого опору потерпілого, зважаючи на його вміння володіння прийомами рукопашного бою; використання при нападі спеціально пристосованих і заздалегідь підготовлених засобів для спричинення тілесних ушкоджень, незважаючи на володіння прийомами рукопашного бою одним із нападників; тяжкість тілесних ушкоджень, спричинення яких об`єктивно не викликається при намірах заволодіння лише майном потерпілого.

При визначенні мотивів і умислу злочинних дій обвинувачених ОСОБА_19 і ОСОБА_20 суд враховує також акти судово-психіатричних експертиз № 205 та № 206 від 08 травня 2019 року (том 6 а. к. п. 213-219, 237-242), відповідно до висновків яких ні ОСОБА_19 , ні ОСОБА_20 на даний час будь-яким хронічним психічним захворюванням, тимчасовим розладом психічної діяльності, недоумством не страждає, а виявляє ознаки іншого хворобливого стану психіки у вигляді синдрому залежності внаслідок комбінованого вживання психоактивних речовин (опіоїдів, стимуляторів, канабіоїдів, алкоголю).

В період часу, що відноситься до інкримінованих протиправних діянь, ОСОБА_19 і ОСОБА_20 будь-яким хронічним психічним захворюванням, тимчасовим розладом психічної діяльності, недоумством не страждали.

Наявний у ОСОБА_19 та ОСОБА_20 психічний розлад є таким, що не позбавляв їх здатності повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними в період часу, що відноситься до інкримінованих їм протиправних діянь і не позбавляє здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними на даний час.

ОСОБА_19 та ОСОБА_20 під дію ч. ч. 2 і 3 ст. 19 та ст. 20 КК України не підпадають. Можуть постати перед слідством та судом. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребують. У зв`язку з наявними у них синдромами залежності внаслідок комбінованого вживання психоактивних речовин, кожний із них потребує лікування.

Отже, на підставі наведеного суд поза розумним сумнівом приходить до висновку про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_19 та ОСОБА_20 у вчиненні замаху на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_11 та розбою щодо нього, а також ОСОБА_21 у приховуванні злочину, тобто заздалегідь не обіцяного приховування особливо тяжкого злочину.
Суд вважає, що докази винуватості обвинувачених ОСОБА_19 та ОСОБА_20 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень були зібрані у визначеному законом порядку з дотриманням їх процесуальних прав.

Твердження ними про застосування до них недозволених методів досудового розслідування під час розгляду кримінального провадження в суді свого підтвердження не знайшло, оскільки Державним бюро розслідування, яким тривалий час проводиться досудове розслідування за заявами обвинувачених, розслідування не закінчено, таких фактів не встановлено та суду про них не повідомлено.

Крім того, правова позиція обвинувачених протягом всього часу як досудового розслідування, так і судового розгляду не змінювалась, а отже вказані ними обставини не могли вплинути на встановлення істини по справі.

Суд не приймає до уваги твердження обвинуваченого ОСОБА_19 та його захисника адвоката ОСОБА_18 , про порушення нібито права на захист обвинуваченого, яке полягає у ненаданні їм достатнього часу для підготовки до судових дебатів та узгодження правових позицій.

Не приймаючи його до уваги, суд виходить з того, що під час розгляду матеріалів кримінального провадженням за погодженням з усіма учасниками судового розгляду, в тому числі і ініціаторами вказаного твердження, судом визначалися дати наступних судових засідань і з урахуванням стадії розгляду учасникам пропонувалося готуватися до судових дебатів та надавався необхідний для цього час і можливість конфіденційних зустрічей захисників з особами, які трималися під вартою. Такі дати визначалися на 11, 12, 15 та 19 лютого 2021 року. Незважаючи на це, адвокат ОСОБА_18 11 лютого 2021 року без поважних причин в судове засідання не з`явилася, перешкодивши суду провести допит обвинуваченого ОСОБА_19 , інтереси якого вона захищає. Такий допит було здійснено лише 15 лютого 2021 року і надано час до 19 лютого 2021 року для підготовки до допиту обвинуваченому ОСОБА_20 та всім учасникам для підготовки до судових дебатів. В зазначений день після дачі показань обвинуваченим ОСОБА_20 , який категорично підтвердив показання обвинуваченого ОСОБА_19 , відмовившись їх повторювати, наголосивши при цьому на їх правдивості та відповідності дійсності, адвокат ОСОБА_18 зачитала заздалегідь набране друкарським шрифтом клопотання про необхідність надання їй часу для підготовки до судових дебатів та узгодження правової позиції з ОСОБА_19 , посилаючись на те, що вона після допиту обвинуваченого ОСОБА_20 може бути іншою, ніж та, яку вони до цього узгоджували. Зважаючи на те, що показання обох обвинувачених являються ідентичними і калькованими одне з одного, і, на переконання суду, ніяким чином на зміну правової позиції ОСОБА_19 , яку він обрав до допиту обвинуваченого ОСОБА_20 , вплинути не могли, судом була оголошена перерва та надана можливість конфіденційної зустрічі захисника і обвинуваченого для узгодження правової позиції в умовах суду, що ними і було використано. Після перерви учасники, в тому числі обвинувачені і їх захисники, виступили в судових дебатах, тексти яких були заздалегідь підготовлені і озвучені ними. Обсяг тексту виступу захисника ОСОБА_18 складав більше п`яти аркушів друкованого тексту, заздалегідь підготовленого і по змісту правової позиції ОСОБА_19 з ним узгодженого та підтриманого ним в суді, що свідчить про дотримання судом права на захист обвинуваченого та зловживання процесуальними правами захисником, спрямованими на порушення розумних строків розгляду кримінального провадження.

Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинувачених ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , суд не знаходить.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_21 , суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів.

Обставин, які обтяжують його покарання, суд не знаходить.

Мотиви призначення покарання

При призначенні покарань обвинуваченим суд керується положеннями статті 50 КК України, відповідно до якої покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також положеннями статей 65-67 КК України, згідно з якими суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів. Більш суворе покарання, ніж передбачене відповідними статтями Особливої частини цього Кодексу за вчинений злочин, може бути призначене за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків згідно зі статтями 70 та 71 цього Кодексу.

Визначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_19 , суд враховує, що він 02 листопада 2001 року засуджувався по п. «б» статті 93 КК України 1960 року за вчинення умисного вбивства із хуліганських спонукань, покарання за яке відбув та був звільнений від його відбування умовно-достроково 18 червня 2008 року, судимість за що погашена у визначеному законом порядку, конкретні обставини скоєння злочинів, його поведінку до, під час та після скоєння злочинів, яка на переконання суду, є свідченням нехтування ним загальноприйнятими правилами поведінки в суспільстві, глибокої зневаги до загальнолюдських цінностей, попирання прав інших членів суспільства та виокремлення себе як індивідуума, права і свободи якого є вищими і значимішими в порівнянні з іншими особами, характеристику його особи, ухилення його від участі в суспільно-корисній діяльності, ведення по суті паразитичного способу життя, якому характерні ухилення від праці, вишукування засобів існування за рахунок інших осіб та схиляння оточуючих до співчуття у нібито власній знедоленості, ним же штучно створеній, що і явились, на переконання суду, причиною вчинення ним інкримінованих йому злочинів. При оцінці характеристики особи обвинуваченого ОСОБА_19 суд враховує також, що він є нарко- та алкогольнозалежною особою та перебував на лікуванні в Полтавському обласному наркологічному диспансері в період з 05 квітня по 17 травня та з 05 листопада по 20 грудня 2018 року з приводу зловживання наркотиків (опій), алкоголю, стимуляторів та канабіоідів, синдром залежності у стаціонарному відділенні № 3 (том 2 а. к. п. 116). Суд також враховує відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання ОСОБА_19 і з урахуванням наведеного приходить до висновку про необхідність призначення йому покарання у виді позбавлення волі близького до максимального із визначеного в санкціях частини 2 статті 115 та частини 4 статті 187 КК України, яке, на переконання суду, буде необхідним й достатнім для його виправлення, перевиховання, соціальної реабілітації та запобігання вчиненню нових злочинів, як ним самим, так і іншими особами.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_20 суд враховує, що він раніше засуджувався за вчинення умисних злочинів, має не відбуте покарання за попереднім вироком, його характеристику за місцем проживання та попередньої роботи, яка дає підстави суду оцінювати його як особу, що не є активною в суспільно-корисній та трудовій діяльності, його поведінку до, під час та після скоєння злочинів, яку суд розцінює як агресивну у ставленні до інших членів суспільства та жорстокою при намаганні забезпечувати свої життєві потреби незаконним шляхом, нехтуючи при цьому загальнолюдськими цінностями та правилами співіснування, відсутність обставин, що обтяжують або пом`якшують покарання, наявність на його утриманні двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_35 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_36 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (том 2 а. к. п. 73), те, що він перебуває під наглядом з 2000 року з приводу психічних і поведінкових розладів внаслідок вживання опіатів, канабіноїдів, синдром залежності; опіатів, канабіноїдів, стимуляторів, синдром залежності з 30 квітня 2014 року. Останнє лікування з 16 квітня по 25 травня 2018 року з приводу зловживання стимуляторами, канабіноїдами, алкоголем (том 2 а. к. п. 77) і приходить до висновку про необхідність призначення йому покарання у виді позбавлення волі близького до максимального із визначеного в санкціях частини 2 статті 115 та частини 4 статті 187 КК України, яке, на думку суду, буде необхідним й достатнім для його виправлення, перевиховання, соціальної реабілітації та запобігання вчиненню нових злочинів, як ним самим, так і іншими особами.

Суд вважає, що остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_20 повинно бути призначено за правилами ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, оскільки після постановлення попереднього вироку від 22 вересня 2017 року, але до повного відбуття покарання, він вчинив нові особливо тяжкі злочини.

Зважаючи на характер вчинення як попередніх умисних злочинів, так і злочинів, за які ОСОБА_20 притягається до кримінальної відповідальності, незначний час, який минув після постановлення попереднього вироку до вчинення нових злочинів, більш тяжкий характер вчинених нових злочинів та більша суспільна небезпечність діянь і особи обвинуваченого продемонстрована при цьому, суд вважає, що до покарання, призначеного за цим вироком слід повністю приєднати не відбуте покарання за попереднім вироком.

При визначенні способу призначення покарання за сукупністю злочинів обвинуваченим ОСОБА_19 та ОСОБА_20 суд виходить з тяжкості вчинених злочинів, характеру та суспільної небезпечності кожного із злочинних діянь, суспільної небезпечності особи кожного із обвинувачених, мети, жорстокості та корисності, проявлених при їх вчиненні, а також ставленні обвинувачених до вчиненого, і вважає за необхідне застосувати принцип часткового складання призначених за кожне кримінальне правопорушення покарань.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_21 суд враховує, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, щиро розкаявся у вчиненому та активно сприяв розкриттю злочину як вчиненого ним самим, так і вчинених іншими особами, характеристику його особи, його поведінку як до, так і після скоєння злочину, яку суд розцінює як дійове каяття, зайнятість його в суспільно-корисній діяльності, його соціальний статус як особи, яка є сиротою, наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність тих які його обтяжують, і приходить до висновку про необхідність призначення йому покарання у виді позбавлення волі, яке, на думку суду, буде необхідним й достатнім для його виправлення, перевиховання та соціальної реабілітації.

Зважаючи на викладене, а також враховуючи, що обвинувачений, на переконання суду, усвідомив суспільну небезпечність своїх дій, щиро розкаявся у вчиненому і своєю поведінкою сприяв розкриттю особливо тяжких злочинів, вчинених іншими особами, запевнив суд у своїх намірах вести в подальшому законослухняний спосіб життя, висновок органу пробації, відповідно до якого виправлення ОСОБА_21 можливе без ізоляції його від суспільства (том 2 а. к. п. 160-165), суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням відповідно до положень статті 75 КК України з покладенням на нього обов`язків відповідно до статті 76 КК України.

Вирішення цивільних позовів

Прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Департаменту охорони здоров`я Полтавської обласної державної адміністрації, в порядку статей 36, 127 та 128 КПК України, ч. 1 ст. 1166 ЦК України та статей 4, 56 ЦПК України до обвинувачених ОСОБА_19 та ОСОБА_20 заявлено цивільний позов про відшкодування витрат, понесених державою на лікування потерпілого від злочину ОСОБА_11 на суму 37312,20 грн (том 1 а. к. п. 52-66).

Зважаючи на доведеність вини вказаних обвинувачених у спричиненні тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 , внаслідок яких він тривалий час перебував на лікуванні в Комунальному підприємстві «Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М. В. Скліфосовського Полтавської обласної ради» і закладом понесені витрати на його лікування в сумі 37312,20 грн, що є збитками, а тому вони підлягають стягненню на користь держави солідарно з осіб, діями яких цю шкоду заподіяно, тобто ОСОБА_19 та ОСОБА_20 .

Потерпілим ОСОБА_11 до обвинувачених ОСОБА_19 та ОСОБА_20 заявлений цивільний позов про відшкодування матеріальної на суму 101446 грн та моральної шкоди на суму один мільйон гривень, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а також 20000 грн витрат на правову допомогу (том 2 а. к. п. 8-18).

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Такий позов потерпілим заявлено до початку судового розгляду.

Вирішуючи питання про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд виходить із змісту статті 15 ЦК України, відповідно до якої кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та статті 16 ЦК України, якою встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. До способів захисту цивільних прав та інтересів належить відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Зважаючи на доведеність вини обвинувачених ОСОБА_19 та ОСОБА_20 у заподіянні внаслідок вчинення злочинів щодо потерпілого матеріальних збитків на заявлену ним в цивільному позові суму та надання доказів її існування у вказаному розмірі, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в цій частині в повному обсязі та стягнення з обвинувачених солідарно на його користь 101446 грн.

Верховний Суд України в пункті 3 постанови Пленуму «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (далі Постанова № 4) визначив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

В пункті 1 вказаної постанови Верховний Суд України звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди.

У вказаній постанові Верховний Суд України також звернув увагу на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин (пункт 9).

Судом встановлено, що потерпілому злочинними діями обвинувачених ОСОБА_19 та ОСОБА_20 заподіяно також моральну шкоду, яка полягає в тяжких моральних стражданнях та душевних переживаннях, яких він в 25-річному віці зазнав внаслідок вчинення злочинів щодо нього, порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного способу життя, тривалого перебування на межі життя і смерті внаслідок перенесення ним кількох тяжких операцій на головному мозку. Зазначені обставини впливають на моральний стан позивача, викликають великі душевні страждання, дискомфорт та сильну фізичну біль, змушують його пристосовуватися до негативних умов існування. Ним потрачено багато часу і зусиль на відновлення свого фізичного та морального стану, але незважаючи на це, очікуваних результатів досягти не вдалося. Травми, які були йому заподіяні обвинуваченими, призвели до визнання його інвалідом 2-ої групи. Дотепер продовжуються проблеми зі здоров`ям у вигляді постійних болей. При вирішенні питання про розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинувачених, суд керується засадами розумності та справедливості і вважає, що і в цій частині позов потерпілого підлягає задоволенню в повному обсязі, а заявлена ним сума в один мільйон гривень стягненню з обвинувачених ОСОБА_19 та ОСОБА_20 солідарно на його користь.

Відшкодуванню підлягають і понесені потерпілим витрати на надання йому правової допомоги в розмірі 20000 грн, оскільки ним надані докази, які підтверджують ці витрати.

Потерпілими ОСОБА_13 та ОСОБА_12 до обвинувачених ОСОБА_19 та ОСОБА_20 заявлений цивільний позов про відшкодування на їх користь матеріальної на суму 465019 грн та по 250000 грн на кожного із позивачів моральної шкоди (том 2 а. к. п. 20-67).

При вирішенні цивільного позову потерпілих ОСОБА_13 і ОСОБА_12 суд керується тими ж нормами КПК, ЦК та ЦПК України, що й при вирішенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_11 та Постановою № 4.

Виходячи з цього, суд приходить до висновку, що потерпілими надані достатні, належні та допустимі докази, а судом встановлено факт заподіяння їм злочинними діями обвинувачених матеріальної шкоди на суму 465019 грн, яка підлягає стягненню з останніх на їх користь в повному обсязі.

Судом також встановлено, що потерпілим заподіяна моральна шкода, яка полягає в сильних моральних стражданнях і душевних переживаннях через заподіяння тяжких тілесних ушкоджень близькій для них людині сину ОСОБА_11 , в зв`язку з чим вони пережили стрес, наслідки якого не покидають їх до цього часу. Тяжкі операції, які переніс син через заподіяння йому тілесних ушкоджень обвинуваченими, кожне очікування виходу його із стану непритомності або коми, створювало їм нестерпні муки і переживання за життя дитини, які суттєво позначилось на їх здоров`ї і наслідків якого вони не зможуть позбутися ще довго. Вони докладали і продовжують докладати великих зусиль для виходу із тяжкого стану як сина, так і себе, але їм, незважаючи на все зроблене та понесені великі матеріальні затрати, цього зробити не вдалось. При визначенні розміру моральної шкоди суд також виходить із засад розумності і справедливості та вважає, що позов потерпілих в цій частині підлягає задоволенню в повному обсязі.

Мотиви інших рішень

Процесуальні витрати по матеріалах кримінального провадження становлять 43583,71 грн і підлягають стягненню в рівних частках з обвинувачених ОСОБА_19 та ОСОБА_20 .

Оскільки обвинувачені засуджуються до позбавлення волі, яке мають відбувати реально, то суд з метою уникнення ризиків, передбачених статтею 177 КПК України та виконання вироку вважає за необхідне обраний щодо обвинувачених ОСОБА_19 та ОСОБА_20 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Зважаючи на те, що обвинувачені ОСОБА_19 та ОСОБА_20 вчинили умисні корисливі злочини, за які санкції відповідних статей Кримінального кодексу України передбачають додаткове покарання у виді конфіскації майна і судом задовольняються цивільні позови потерпілих про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, суд вважає за необхідне накласти арешт на все майно, яке являється власністю вказаних обвинувачених, де б воно не знаходилось.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись статтями 373 та 374 КПК України, суд,

у х в а л и в :

ОСОБА_19 та ОСОБА_20 визнати винним кожного у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, пунктів 6, 12 ч. 2 ст. 115 та ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_21 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК Україниі призначити їм покарання:

ОСОБА_19 :

за ч. 2 ст. 15, пунктами 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у виді чотирнадцяти років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна;

за ч. 4 ст. 187 КК України у виді чотирнадцяти років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_19 визначити за правилами ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань у виді п`ятнадцяти років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

ОСОБА_20 :

за ч. 2 ст. 15, пунктами 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у виді чотирнадцяти років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна;

за ч. 4 ст. 187 КК України у виді чотирнадцяти років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань визначити ОСОБА_20 покарання у виді п`ятнадцяти років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_20 визначити за сукупністю вироків за правилами ч. 1 ст. 71 КК України у виді вісімнадцяти років позбавлення волі, повністю приєднавши до покарання за цим вироком не відбуте покарання за попереднім вироком Київського районного суду м. Полтави від 22 вересня 2017 року, за яким його засуджено за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 263, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі з звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік і 6 місяців.

Початок строку відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_19 та ОСОБА_20 рахувати з 12 березня 2019 року кожному.

ОСОБА_21 у виді одного року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_21 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_21 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази:

- речі, вилучені у потерпілого ОСОБА_11 , документи на годинник «CASIO G-SHOCK 5522», годинник «CASIO SHOCK RESIST 5522» (том 6 а. к. п. 113-114, 115-117, 138-140), речі, вилучені у ОСОБА_21 (том 6 а. к. п. 133-135), запасні частини схожі на крила до автомобіля ВАЗ 21104 та автомобіль ВАЗ 21104 д. н. з. НОМЕР_1 (том 6 а. к. п. 124-125, 130-132), - повернути за належністю власнику;

- диски з відеозаписами з камер відеоспостереження в кількості 4 штуки (том 6 а. к. п. 118-119, 120-121, 122-123), - зберігати при матеріалах кримінального провадження;

- спецпакет № 2514002 з екстрактом канабісу вагою 0,379 г, який зберігається в камері для зберігання речових доказів Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області (том 6 а. к. п. 138-140), та інші речові докази (том 6 а. к. п. 111-112, 130-132, 136-137), - знищити;

Арешт накладений на майно, крім мобільного телефону «НОКИА ЕКСПРЕС М`ЮЗИК», який належить ОСОБА_20 (том 6 а. к. п. 128-129, 138-140), - зняти.

Накласти арешт на все майно обвинувачених ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , де б воно не знаходилось.

Задовольнити заявлений по матеріалах кримінального провадження цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Департаменту охорони здоров`я Полтавської обласної державної адміністрації (вул. Стрітенська, 44 м. Полтава, 36000 тел.(0532) 607709, 607689 електронна пошта: ) та стягнути солідарно з обвинувачених ОСОБА_19 та ОСОБА_20 37312,20 грн. витрат на лікування потерпілого від злочину ОСОБА_11 .

Задовольнити заявлені по матеріалах кримінального провадження потерпілими ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 цивільні позови та стягнути солідарно з обвинувачених ОСОБА_19 та ОСОБА_20 :

на користь потерпілого ОСОБА_11 101446 грн матеріальної, один мільйон гривень, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення моральної шкоди, а також 20000 грн витрат на правову допомогу;

на користь потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_12 465019 грн матеріальної та по 250000 грн на кожного із позивачів моральної шкоди.

Стягнути з обвинувачених ОСОБА_19 та ОСОБА_20 в рівних частках на користь держави судові витрати в сумі 43583,71 грн, тобто по 21791,86 грн з кожного.

До набрання вироком законної сили обраний щодо обвинувачених ОСОБА_19 та ОСОБА_20 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, залишити без змін.

Зарахувати в строк відбування покарання обвинувачених ОСОБА_19 та ОСОБА_20 з розрахунку одному дню позбавлення волі відповідає один день попереднього ув`язнення час їх перебування під вартою з 12 березня 2019 року по 23 лютого 2021 року кожному.

Вирок може бути оскаржено в Полтавський апеляційний суд через районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

П р и с я ж н і :

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2