КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали провадження з розгляду клопотання засудженого ОСОБА_7 та начальника ДУ «Бучанська виправна колонія» про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бориспіль Київської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , засудженого 12.04.2017 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 289 КК України на 5 років позбавлення волі,

за апеляційною скаргою заступника прокурора Київської області ОСОБА_8 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 08 листопада 2019 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 08 листопада 2019 року задоволено клопотання засудженого ОСОБА_7 та начальника ДУ «Бучанська виправна колонія» та звільнено засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12.04.2017 року за ч. 2 ст. 289 КК України, умовно-достроково на _________________________________________________________________

Справа №11-кп/824/677/2021 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_9
Категорія: ч. 2 ст. 289 КК України Доповідач ОСОБА_1
невідбутий строк покарання 1 рік 7 місяців 12 днів.

Таке рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ОСОБА_7 , який був засуджений вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років позбавлення волі, за час відбування призначеного покарання зарекомендував себе добре, має 4 заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці. В установі був працевлаштований, має позитивну характеристику.

З огляду на викладене, і оскільки на теперішній час засуджений ОСОБА_7 відбув 2/3 частини призначеного строку покарання, та довів своє виправлення, суд дійшов висновку, що він заслуговує на звільнення від відбування покарання умовно-достроково на невідбутий строк.

Не погодившись з таким рішенням суду, заступник прокурора Київської області ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи ухвалу суду незаконною у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та неправильністю застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить її скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання начальника державної установи «Бучанська виправна колонія (№ 85)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що висновок суду про те, що засуджений своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. А, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 , будучи засудженим на 5 років позбавлення волі, з 12.04.2017 року утримувався в установах попереднього ув`язнення, де заохочень та дисциплінарних стягнень не мав, до праці не залучався, а, прибувши 18.08.2017 року до ДУ «Бучанська виправна колонія (№ 85)», за час відбування покарання у вказаній установі отримав 4 заохочення, більшу частину з яких фактично перед настанням пільги, передбаченої ст. 81 КК України, постійно не працював та не проявляв бажання працювати, а був працевлаштований лише з лютого 2018 року та фактично у 2018 році відпрацював лише 9 місяців.

Крім того, судом не взято до уваги, що, Згідно щоквартального оцінювання поведінки особи, додержання нею правил поведінки, встановлених цим Кодексом та правилами внутрішнього розпорядку колонії, а також дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці, адміністрацією колонії зазначено, що засуджений ОСОБА_7 не заслуговує на отримання заохочення у 3, 4 кварталах 2018 року та 2 кварталі 2019 року, що підтверджує відсутність у засудженого стабільного прагнення доведення свого виправлення.

Тому, враховуючи періодичність застосування до засудженого заходів заохочення упродовж усього строку відбування покарання, у поєднанні із проведеними заходами індивідуально-профілактичної роботи, вказують лише на бажання довести своє виправлення засудженим та підтверджують те, що останній не довів своє виправлення, як того вимагає ст. 81 КК України.
При цьому, позитивна характеристика засудженого ОСОБА_7 за місцем відбування покарання та відсутність у нього діючих стягнень, не можуть самі по собі свідчити про виправлення засудженого, оскільки сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеними статтями 130, 131 КВК України, але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених.
Окрім цього, дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання відповідно до ст. 9 КВК України є обов`язком засудженого, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним.

Також судом першої інстанції не приділено належної уваги і особі засудженого ОСОБА_7 , який 3 рази судимий за злочини проти власності, відбував покарання у місцях позбавлення волі, належних висновків для себе не зробив та вчинив новий злочин вказаної категорії, що свідчить про тривале злочинне спрямування його поведінки та небажання стати на шлях виправлення.
За таких обставин, відсутні підстави однозначно стверджувати про доведення засудженим ОСОБА_7 свого виправлення, оскільки відбутий ним строк покарання хоч формально і узгоджується з вимогами ч. 3 ст. 81 КК України, проте в даному випадку є недостатнім для об`єктивного висновку щодо виправлення засудженого, а застосування до нього умовно-дострокового звільнення є передчасним.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, засуджений ОСОБА_7 , вказуючи на ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення за наслідками всебічного розгляду матеріалів, які були подані установою відбування покарання, та обґрунтованої оцінки ним його ставлення до праці і доведеності виправлення, а також відсутність, на момент розгляду клопотання судом першої інстанції, будь-яких заперечень щодо задоволення клопотання про його умовно-дострокове звільнення у прокурора, просить відмовити в задоволенні поданої апеляційної скарги та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, а також заперечення засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 проти її задоволення внаслідок законності та обґрунтованості судового рішення, перевіривши матеріали провадження з розгляду клопотань засудженого ОСОБА_7 та начальника ДУ «Бучанська виправна колонія №85» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 та матеріали особової справи засудженого, що долучені до матеріалів провадження в копіях, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, незважаючи на доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів не вбачає достатніх підстав для скасування ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 08 листопада 2019 року про задоволення клопотань засудженого ОСОБА_7 та начальника ДУ «Бучанська виправна колонія № 85» і звільнення засудженого ОСОБА_7 умовно-достроково від відбування покарання, призначеного Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12.04.2017 року, з огляду на таке.
Згідно ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У разі засудження за вчинення тяжкого злочину, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, як це передбачено п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Враховуючи наведені вище вимоги закону, і те, що, згідно вироку Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12.04.2017 року, ОСОБА_7 було засуджено за ч. 2 ст. 289 КК України, тобто за умисний тяжкий злочин, до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, та той факт, що, на час звернення до суду з клопотаннями, ОСОБА_7 відбув більше як дві треті призначеного судом строку покарання, а також обставини, які, на думку адміністрації Бучанської виправної колонії, свідчать про те, що засуджений ОСОБА_7 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, довів своє виправлення, а саме те, що - за період відбування покарання ОСОБА_7 характеризується позитивно, мав одне стягнення, яке було скасовано за вказівкою Києво-Святошинскої прокуратури від 19.07.2019 року, працевлаштований в ДУ «Бучанська виправна колонія №85», до праці ставиться сумлінно, виробничі завдання виконує якісно і вчасно, за сумлінну поведінку та ставлення до праці має 4 заохочення, заходи виховного та профілактичного характеру відвідує, завжди робить належні для себе висновки, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання.

Колегія суддів, погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на вимогах закону та відповідає встановленим під розгляду подання даним про особу засудженого, які свідчать про те, що засуджений ОСОБА_7 сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що висновок суду щодо виправлення засудженого не відповідає фактичним обставинам справи.
При цьому, що стосується посилань прокурора на те, що ОСОБА_7 має 3 судимості за вчинення умисних злочинів, то це, відповідно до вимог закону, в тому числі ст. 81 КК України, саме по собі не є перешкодою умовно-дострокового звільнення від відбування покаранняза умови, що засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів, що став на шлях виправлення.
Доводи прокурора про те, що засуджений має 4 заохочення, більшу частину з яких він отримав фактично перед настанням пільги, передбаченої ст. 81 КК України, також не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки можливість бути умовно-достроково звільненим від покарання це не пільга, а передбачена законом умова досягнення мети покарання шляхом дострокового звільнення від його відбування в залежності від поведінки засудженого та його ставлення до праці.

Не вказують на протилежне, тобто на відсутність у засудженого стабільного прагнення доведення свого виправлення, і ті твердження прокурора, що, Згідно щоквартального оцінювання поведінки особи, додержання нею правил поведінки, встановлених цим Кодексом та правилами внутрішнього розпорядку колонії, а також дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці, адміністрацією колонії зазначено, що засуджений ОСОБА_7 не заслуговує на отримання заохочення у 3, 4 кварталах 2018 року та 2 кварталі 2019 року, адже, хоча такого в матеріалах провадження і не має, але в той же час з них вбачається, що, незважаючи на це, ОСОБА_7 працював, отримував заробітну плату, що сприяло і відрахуванням на погашення шкоди, стягнутої на користь потерпілого.

До того ж слід вказати й про те, що, згідно зі ст. 118 Кримінально-виконавчого кодексу України, засуджені до позбавлення волі мають право працювати. Праця здійснюється на добровільній основі на підставі договору цивільно-правового характеру або трудового договору, який укладається між засудженим та фізичною особою - підприємцем або юридичною особою, для яких засуджені здійснюють виконання робіт чи надання послуг. Такі договори погоджуються адміністрацією колонії та повинні містити порядок їх виконання. Адміністрація зобов`язана створювати умови для праці засуджених за договорами цивільно-правового характеру та трудовими договорами. Засудженим, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особам з інвалідністю першої та другої груп, хворим на активну форму туберкульозу, жінкам з вагітністю понад чотири місяці, жінкам, які мають дітей у будинках дитини при виправних колоніях, дозволяється працювати за їхнім бажанням з урахуванням висновку лікарської комісії колонії.

Системний аналіз вищевказаних положень кримінально-виконавчого законодавства дозволяє дійти висновку, що засуджені до позбавлення волі мають право працювати в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії. Засуджені залучаються до суспільно-корисної праці з урахуванням наявних виробничих потужностей, зважаючи при цьому на стать, вік, працездатність, стан здоров`я і спеціальність. Адміністрація зобов`язана створювати умови, що дають змогу засудженим займатися суспільно-корисною оплачуваною працею.
Під час апеляційного розгляду ОСОБА_7 пояснив, що працював весь час, за винятком періоду, коли перебував на лікуванні, і ці обставини прокурором не спростовані.
Разом з цим, наявні у матеріалах судового провадження дані, які характеризують особу засудженого ОСОБА_7 та його ставлення до праці, дозволяють зробити висновок про те, що, незважаючи навіть і на вищевказані прокурором обставини з приводу того, що ОСОБА_7 постійно не працював, а був працевлаштований лише з лютого 2018 року та у 2018 році фактично відпрацював лише 9 місяців, він довів своє виправлення, а тому, у відповідності до вимог, передбачених ст. 81 КК України, до нього може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції про задоволення клопотань засудженого ОСОБА_7 та начальника ДУ «Бучанська виправна колонія» щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 ухвалено з додержанням вимог кримінального процесуального закону, а тому не вбачає підстав для його скасування та задоволення поданої прокурором апеляційної скарги.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 08 листопада 2019 року, якою задоволено клопотання засудженого ОСОБА_7 та начальника ДУ «Бучанська виправна колонія» та звільнено засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12.04.2017 року за ч. 2 ст. 289 КК України, умовно-достроково на невідбутий строк покарання 1 рік 7 місяців 12 днів, - без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ ____________________ ___________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3