Справа № № 585/576/21
Номер провадження 1-в/585/97/21
У Х В А Л А
І М Е Н ЕМ У К Р АЇ Н И
10 березня 2021 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ромни в режимі відеоконференцзв`язку клопотання засудженого ОСОБА_4 , 1976 р.н. про звільнення від відбування покарання у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку,-

В С Т А Н О В И В:
01 березня 2021 року з вищевказаним клопотанням звернувся ОСОБА_4 . Своє клопотання мотивував тим, що він є засудженим вироком Апеляційного суду Донецької області від 29.09.2003 року до довічного позбавлення волі. Згідно вироку суду початок строку рахується від 31 грудня 2002 року. Європейський суд в своєму рішення від 12.03.2019 року «Пєтухов проти України-2» визнав порушенням ст..3 Конвенції державою України, в зв`язку з фактичним безкінечним довічним позбавлення волі в Україні. 15.10.2020 року в справі «Стришко проти України» та 10.12.2020 року в справі «Лопота та інші проти України» Європейський суд визнав катування порушення ст.3 Конвенції. Вважав, що суди України зобов`язані приміняти рішення Європейського суду як джерело права. Довічене позбавлення волі в його випадку, засуджений вважає, грубо порушує ст..28 Конституції України « ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому поводженню чи принижуючому його гідність зверненню чи покаранню». В зв`язку з вищевикладеним засуджений ОСОБА_4 просив визнати покарання у вигляді довічного позбавлення волі у відношенні нього таким, що порушує ст.28 Конституції України, не відповідає вимогам ст.50 КК України, порушує ст.3 Конвенції, спричиняє йому фізичні і моральні страждання і принижує його людську гідність. В зв`язку з цим просить застосувати до нього ч.4 ст.49, ч.5 ст.80 КК України та звільнити його від відбування покарання по закінченню строків давності виконання обвинувального вироку.

В судовому засіданні ОСОБА_4 своє клопотання підтримав та просив його задовольнити.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_5 клопотання засудженого ОСОБА_4 підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання засудженого, оскільки останнє не ґрунтується на вимогах чинного законодавства України.

Суд вислухавши пояснення засудженого, його адвоката та прокурора ознайомившись з матеріалами справи та матеріалами особової справи засудженого прийшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 засуджений 29.09.2003 року вироком Апеляційного суду Донецької області за ст.ст.263 ч.1, 194 ч.2, 185 ч.2, 115 ч.2 п.1, 70 КК України до довічного позбавлення волі. Запобіжний захід засудженому ОСОБА_4 залишено утримання під вартою, відраховуючи строк покарання з 05 квітня 2002 року. (т.1 а.ос.с.9-17)

Ухвалою Верховного Суду України від 27 січня 2005 року даний вирок залишений без змін. (т.1 а.ос.с.18-21).

Згідно розпорядження Апеляційного суду Донецької області про виконання вироку, що набрав законної сили, вирок Апеляційного суду Донецької області від 29.09.2003 року набрав законної сили 27 січня 2005 року. ( т.1 а.ос. а.с.23).

Статтею ст. 64 ч. 1 КК України визначено, що довічне позбавлення волі призначається за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених КК України, якщо суд не знайде можливим застосувати покарання у виді позбавлення волі на певний строк. При цьому, довічний характер даного покарання не є абсолютним, оскільки у передбачених законом випадках можлива його заміна іншим видом покарання.

Відповідно до вимог ч.3 ст.26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом (КПК України). Відповідно до ч.1 ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Тобто, враховуючи сферу дії принципу диспозитивності, процесуальний закон чітко зазначає у який спосіб суд, слідчий суддя вирішують питання. Таким чином, суд має вирішувати питання, які віднесені до його повноважень процесуальним законом і саме в спосіб, передбачений процесуальними нормами. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 533 Кримінального процесуального кодексу від 13.04.2012 (КПК) вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України. За правилами ч. 1 ст. 535 КПК судове рішення, що набрало законної сили, якщо інше не передбачено нормами КПК, звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції із суду апеляційної чи касаційної інстанції або Верховного Суду України.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у кримінальному провадженні, вирішує суддя суду першої інстанції одноособово, якщо інше не передбачено нормами КПК.

Відповідно до ст. 537 КПК під час виконання вироків суд має право вирішувати такі питання: 1) про відстрочку виконання вироку; 2) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; 3) про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким; 4) про звільнення від відбування покарання вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років; 5) про направлення для відбування покарання жінок, звільнених від відбування покарання внаслідок їх вагітності або наявності дітей віком до трьох років; 6) про звільнення від покарання за хворобою; 7) про застосування до засуджених примусового лікування та його припинення; 8) про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком; 9) про звільнення від призначеного покарання з випробовуванням після закінчення іспитового строку; 10) про заміну покарання відповідно до ч. 5 ст. 53, ч. 3 ст. 57, ч. 1 ст. 58, ч. 1 ст. 62 Кримінального кодексу України (КК); 11) про застосування покарання за наявності кількох вироків; 12) про тимчасове залишення засудженого у слідчому ізоляторі або переведення засудженого з арештного дому, виправного центру, дисциплінарного батальйону або колонії до слідчого ізолятора для проведення відповідних процесуальних дій під час досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених іншою особою або цією самою особою, за які вона не була засуджена, чи у зв`язку з розглядом справи в суді; 13) про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2, 3 ст. 74 КК; 14) інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Згідно з вимогами ст. 539 КПК питання, які виникають під час та після виконання вироку, вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається:

1) до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 24, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні) ч. 1 ст. 537 КПК;

2) до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до ч. 3 ст. 57, ч. 1 ст. 58, ч. 1 ст. 62 КК), 11, 13 ч. 1 ст. 537 КПК;

3) до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого проживає засуджений, у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 5, 8, 9 ч. 1 ст. 537 КПК;

4) до суду, який ухвалив вирок, у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 1, 10 (в частині клопотання про заміну покарання відповідно до ч. 5 ст. 53 КК), 12 (у разі якщо вирішення питання необхідне в зв`язку із здійсненням судового розгляду, воно вирішується судом, який його здійснює), 14 ч. 1 ст. 537, ст. 538 КПК.

В своєму клопотанні ОСОБА_4 і просив визнати постановлений щодо нього вирок, таким, що не відповідає ст.3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 року) та ст.28 Конституції України, а також таким, що не відповідає вимогам ст.50 КК України. Крім того просив звільнити його від відбування покарання в зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Системний аналіз наведеного законодавства, дає суду підстави зробити висновок, що чинним КПК не передбачено розгляд загальними місцевими судами питань, які полягають в перевірці вироків, які набрали законної сили, в частині призначеного покарання на їх відповідність Конституції та Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 року) та прийняття за результатом перевірки відповідних рішень.

З огляду на те, що суд не має законодавчого права вирішувати питання про відповідність чи не відповідність призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі ст.28 Конституції України та ст.3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод оскільки це питання не належить до питань про всякого роду сумнівів і протиріч, які вирішуються судом під час виконання вироків, та не передбачено ст. 537 КПК України.

Відповідно до положень статті 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: 1) два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі засудження до покарання у виді обмеження волі; 3) п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин; 4) десять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин; 5) п`ятнадцять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин.
У даному випадку, матеріали особової справи, а також зміст клопотання ОСОБА_4 не свідчать про те, що вирок суду, яким був засуджений останній до довічного позбавлення волі, виконано не в строки, встановлені кримінальним законом. Більше того, сама ст. 80 КК України не регулює та не встановлює, в тому числі і не обмежує строки відбування покарання, а регулює питання звільнення від відбування покарання, призначеного вироком суду, який набрав законної сили, осіб, щодо яких в силу певних обставин не був виконаний такий вирок протягом відповідних встановлених строків.
Оскільки стаття 80 КК України застосовується якщо обвинувальний вирок не виконується, а судом з`ясовано, що вироком Апеляційного суду Донецької області за ст.ст.263 ч.1, 194 ч.2, 185 ч.2, 115 ч.2 п.1, 70 КК України від 29.09.2003 року року відносно ОСОБА_4 , набув законної сили та почав виконуватись з моменту набрання ним чинності, суд приходить до висновку, що строк давності до обвинувального вироку не застосовується.
Керуючись ст.ст. 7,9, 376, 537, 539КПК України, Суд,-

П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 , 1976 р.н. про звільнення від відбування покарання у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду через Роменський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 7 днів з дня оголошення ухвали суду, засудженим - з дня отримання повного тексту ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги ухвала набирає законної сили в день розгляду справи апеляційним судом, якщо таку не було скасовано.

Повний текст ухвали оголошено 12 березня 2021 року о 08 годині 50 хвилин.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО
МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_1